Справа № 161/5729/24 Провадження №33/802/468/24 Головуючий у 1 інстанції:Філюк Т. М.
Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2024 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., з участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Мартинюка О.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2024 року щодо ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та призначено йому стягнення у виді штрафу 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп..

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 16.03.2024, о 10:06 год в с. Липини, на вул. Теремнівська, керував транспортним засобом «Audi A4» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Drager Alcotest 6820» на місці зупинки транспортного засобу, результат тесту № 716 склав 0,46%., чим останній порушив п.2.9 (а) Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із постановою судді, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана постанова винесена без повного та всебічного з`ясування обставин у справі, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Так на переконання апелянта, враховуючи відсутність в працівників поліції законних підстав для зупинки транспортного засобу під його керуванням, подальший його огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння є недійсним, а складенні процесуальні документи неналежними та недопустимими доказами.

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що при проходженні ним огляду на стан сп`яніння та при складанні протоколу, йому не було належно роз`яснено і забезпечено право на допомогу адвоката, що є істотним порушенням його прав.

У свою чергу, апелянт зазначає і про відсутність в нього ознак алкогольного сп`яніння, адже працівником поліції їх йому не було озвучено.

Ще одним порушенням з боку працівників поліції є не відсторонення його від керування транспортним засобом як це вимагає положення ст.266 КУпАП.

На підставі зазначеного, апелянт просить оскаржувану постанову скасувати, прийняти нову, якою провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши захисника Мартинюка О.М., який підтримував апеляційну скаргу і просив скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, доходжу висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно приписів ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Положеннями ст.280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , дотримався.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю підтверджується наявними у справі доказами.

Зокрема, його вина стверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 002563 від 16 березня 2024 року (а.с.1); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4), роздруківкою з приладу «Драгер», результат 0,46 проміле (а.с.3); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.5); відеозаписами з бодікамер працівників поліції (а.с.7), а також іншими матеріалами справи.

Також у протоколі про адміністративне правопорушення у графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_1 власноручно зазначив: «згідний» та поставив особистий підпис (а.с.1).

Отже, після складання протоколу ОСОБА_1 погодився із протоколом та був згідний з тим, що керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Наведені власноручні пояснення ОСОБА_1 спростовують доводи його ж апеляційної скарги про відсутність доказів його вини у вчиненні правопорушення, яке ставиться йому у провину.

Апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч.1 ст.251, ст.252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам, які у своїй сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, яке ставиться йому у провину.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 фактично не заперечує факт керування ним транспортним засобом 16 березня 2024 року близько 10 години 06 хвилин в с. Липини на вул. Теремнівській, однак зазначається про безпідставність зупинки автомобіля під його керуванням працівниками поліції.

Пункт 1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п.2.9 «а» ПДР забороняє водію керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, перевіряючи доводи апеляційної скарги, а саме щодо факту зупинки транспортного засобу, апеляційний суд звертає увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. З огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, незгода водія із причинами зупинки, або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, і такий обов`язок не впливає на причину зупинки.

Отже, є неспроможними в даному випадку і не беруться до уваги твердження ОСОБА_1 про безпідставну зупинку транспортного засобу під його керуванням, оскільки такий факт ніяким чином не спростовує встановленого на підставі досліджених доказів факту керування останнім транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Слід зауважити, що з відеозапису з бодікамер вбачається як працівниками поліції ОСОБА_1 було озвучено причину зупинки, а саме перевищення ним дозволеної швидкості руху на пішохідному переході. Також продемонстровано ОСОБА_1 відео на службовому планшеті, на якому зафіксовано рух транспортного засобу під керуванням першого, його зупинку та вихід останнього із-за водійського місця (а.с.7).

Крім зазначеного, з відеозапису № ...003, ...005 та …006 вбачається, що працівниками поліції було озвучені виявлені у ОСОБА_1 ознаки сп`яніння, а саме запах алкоголю з ротової порожнини, запропоновано першому пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, на що ОСОБА_1 погодився та, у свою чергу, відмовився від повторного огляду в медичному закладі, з результатами огляду погодився, також поліцейськими роз`яснено порушнику права і обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП (а.с.7).

Долучені до матеріалів справи відеозаписи надають можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, оскільки ним зафіксовані реальні дані, які не носять суб`єктивного характеру та дозволяють відновити послідовність подій, що дійсно відбулися, не можуть бути спростовані та мають істотне значення для розгляду справи.

Виходячи зі змісту вказаних відеозаписів, дії працівників поліції при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відповідали вимогам Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та вимогам ст.266 КУпАП.

Щодо відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження відсторонення працівниками поліції ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, то апеляційний суд вважає, що зазначене не є істотним порушенням та жодним чином не спростовує сукупності вищезазначених доказів вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно ч.4 ст.256 КУпАП при складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст.268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Як вбачається з відеозапису з бодлікамери, працівником поліції було роз`яснено ОСОБА_2 положення як ст.268 КУпАП, так і ст.63 Конституції України. Будь-яких клопотань про бажання скористатися правничою допомогу ОСОБА_1 не висловлював (а.с.7).

Тому посилання ОСОБА_1 про порушення його права на захист під час складання протоколу є голослівними та спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, судом першої інстанції взято до уваги та надано належну оцінку всім доказам, які містяться в матеріалах справи, здобутим у відповідності до вимог закону та які є достатніми для висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, яке ставиться йому у провину.

Проаналізувавши зібрані й досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи.

При накладенні на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП, суд врахував фактичні обставини справи, дані про особу порушника та обґрунтовано застосував безальтернативне адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Підстав для скасування постанови судді та закриття провадження у даній справі з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2024 року щодо нього без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.П. Денісов