Провадження № 33/801/725/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач: Береговий О. Ю.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді судової палати у цивільних справах Берегового О. Ю.,

за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Рясного В. Д.

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Морозова Вадима Юрійовича на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №363095 від 02 квітня 2024 року, цього ж дня о 01:17 год. у м. Вінниці по вул. Мечнікова водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Форд Сієра», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки зі згоди водія за допомогою алкотестера «Драгер 6810», тест №2124, результат 0,67‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2024 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605,60 грн судового збору.

Не погоджуючись із такою постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 адвокат Морозов В. Ю. оскаржує її в апеляційному порядку. Вважаючи оскаржувану постанову винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Також у апеляційній скарзі захисником порушується питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду. Дане клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_1 про наявність оскаржуваної постанови дізнався лише 06 серпня 2024 року на веб-порталі «Судова влада України», про результат розгляду справи та винесення постанови він повідомлений не був. Крім того, постанова винесена судом за відсутності ОСОБА_1 , а копія судового рішення йому направлена не була. Загальний доступ до постанови суду було надано 29 липня 2024 року, а тому десятиденний строк для подання апеляційної скарги сам ОСОБА_1 просить обраховувати з моменту забезпечення надання загального доступу.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, зокрема клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд дійшов висновку, що дане клопотання належить залишити без задоволення, а апеляційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, виходячи із наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суд може поновити строк на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, якщо його було порушено з поважних причин.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Також слід зазначити, що при розгляді заяви про поновлення пропущеного строку, апеляційний суд перевіряє тільки поважність причин пропуску строку або їх відсутність, і не може давати оцінку процесуальним діям та документам по справі або прийнятому судом рішенню.

Із матеріалів справи слідує, що постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2024 року дійсно винесена за відсутності ОСОБА_1 . Слід зауважити, що ОСОБА_1 судова повістка про виклик до суду на 25 липня 2024 року надсилалася за місцем його проживання, проте, поштове відправлення повернулося до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», крім того, судова повістка надсилалася за адресою військової частини, де за повідомленням ОСОБА_1 він проходить військову службу. Разом з тим, у судовому засіданні 25 липня 2024 року в режимі відеоконференції брав участь його захисник адвокат Рясний В. Д. Згідно супровідного листа від 26 липня 2027 року, тобто уже наступного дня, копія постанови суду першої інстанції була направлена як безпосередньо ОСОБА_1 за місцем його проживання, так і обом його захисникам.

Згідно довідок про доставку електронного документу постанова суду від 25 липня 2024 року була доставлена адвокатам Рясному В. Д. та ОСОБА_2 до їх електронних кабінетів 26 липня 2024 року о 19:44:56 год.

Таким чином була наявна реальна можливість оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2024 року у строк, передбачений ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Натомість апеляційна скарга подана адвокатом Морозовим В. Ю. через систему «Електронний суд» лише 07 серпня 2024 року, тобто поза межами десятиденного строку, передбаченого на оскарження постанови в справах про адміністративні правопорушення.

Посилання в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження щодо дати, коли був наданий загальний доступ до постанови суду на порталі «Судова влада України», тобто 29 липня 2024 року, як підстави для поновлення такого строку є помилковим тлумаченням діючого законодавства, оскільки положення ст. 294 КУпАП пов`язують строки оскарження виключно з моментом ухвалення судом відповідної постанови.

Чинні норми КУпАП стосовно права на оскарження постанови місцевого суду у справі про адміністративне правопорушення за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, забезпечують законну мету і не порушують саму сутність цього права.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «Мельник проти України», норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Наведена скаржником причина пропуску строку на апеляційне оскарження не перебуває у площині поважних причин, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто такі, що не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до апеляційної інстанції у строк, визначений законом і такі обставини мають бути підтверджені скаржником.

Отже, наявність суттєвих перешкод у своєчасній реалізації ОСОБА_1 чи його захисником права на апеляційне оскарження судового рішення, строк якого згідно ст.294 КУпАП обчислюється з дня винесення постанови, ініціатором заяви не наведені і апеляційним судом не встановлені, що у своїй сукупності засвідчує відсутність поважних причин пропуску строку на оскарження.

Таким чином, в задоволенні заяви про поновлення строку апеляційного оскарження захиснику особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Морозова В. Ю. слід відмовити, апеляційну скаргу повернути скаржнику у відповідності до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Відмовити в задоволенні заяви захисника ОСОБА_1 адвоката Морозова Вадима Юрійовича про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2024 року, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду О. Ю. Береговий