Справа № 515/932/24
Провадження № 3/513/1094/24
Саратський районний суд Одеської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2024 року суддя Саратського районного суду Одеської області Миргород В.С., при секретарі судового засідання Аркуші І.О., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його законного представника ОСОБА_2 , розглянувши матеріали ВП №2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, які надійшли для розгляду з Одеського апеляційного суду після визначення підсудності, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , учня Рибальського ліцею, паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 01 грудня 2020 року Органом 5146, РНОКПП НОМЕР_2 ,

за ч.2 ст.126, ч. 6 ст. 121, ч.1 ст. 126, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

29 травня 2024 року о 16 годині 20 хвилин по вул. Північній в с. Вишневе Білгород-Дністровського району Одеської області ОСОБА_1 керував мопедом марки «Forte» без державного номерного знаку без посвідчення водія, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п.2.1 а) Правил дорожнього руху України та допустив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Крім того, 29 травня 2024 року о 16 годині 20 хвилин по вул. Північній в с.Вишневе Білгород-Дністровського району Одеської області ОСОБА_1 керував мопедом марки «Forte» без державного номерного знаку, який не зареєстрований у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.9 в) Правил дорожнього руху України та допустив правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Крім того, 29 травня 2024 року о 16 годині 20 хвилин по вул. Північній в с. Вишневе Білгород-Дністровського району Одеської області ОСОБА_1 керував мопедом марки «Forte» без державного номерного знаку, не маючи полюсу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чим порушив вимоги п.2.1 ґ) Правил дорожнього руху України та допустив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Крім того, 29 травня 2024 року о 16 годині 20 хвилин по вул. Північній в с. Вишневе Білгород-Дністровського району Одеської області ОСОБА_1 , керуючи мопедом марки «Forte» без державного номерного знаку, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху на ґрунтовій дорозі, внаслідок чого здійснив падіння. Транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Своїми діями порушив вимоги п. 2.3 б), п.12.1 ПДР України та допустив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Крім того, 29 травня 2024 року о 16 годині 20 хвилин по вул. Північній в с. Вишневе Білгород-Дністровського району Одеської області ОСОБА_1 , керуючи мопедом марки «Forte» без державного номерного знаку та будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце пригоди, чим порушив вимоги п.2.10 "а" Правил дорожнього руху України та допустив правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Кодекс України про адміністративні правопорушення фактично не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають порядок об`єднання справ про адміністративне правопорушення, які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою). Проте відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування кожної справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Кодекс України про адміністративні правопорушення фактично не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають порядок об`єднання справ про адміністративне правопорушення, які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою).

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію про захист прав і основоположних свобод людини від 04 листопада 1950 року і Протоколи 1,2,4,7,11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно практики Європейського Суду з прав людини, деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі Надточій проти України». П.33 рішення у справі «Гурепка проти України»).

Враховуючи наявність прогалин в праві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення, зокрема, врегулювання порядку об`єднання справ в одне провадження, приходжу до висновку, що в даному випадку правомірним і доцільним буде застосування аналогії процесуального закону - за правилами, закріпленими в КПК України.

Відповідно до частини 1 статті 334 КПК України матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 217 КПК України у разі необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднані матеріали досудових розслідувань щодо декількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального правопорушення, або щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень.

Вказані матеріали про адміністративне правопорушення складені у відношенні однієї особи та знаходяться у провадженні одного органу, уповноваженого на їх розгляд. У зв`язку з чим, на підставі ст.36 КУпАП вказані матеріали підлягають об`єднанню в одне провадження.

На підставі ч.2 ст.36 КУпАП протоколи про адміністративні правопорушення: серії ААД № 477986, серії ААД № 477987, серії ААД № 477988, серії ААД №477985, серії ААД №477989, датовані 29 травня 2024 року, у відношенні ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне об`єднати в одне провадження під №3/513/1094/24, присвоїти справі №515/932/24.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , у присутності законного представника ОСОБА_2 , вину у вчиненні адміністративних правопорушень визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, пообіцяв у подальшому подібних дій не допускати.

Дослідивши матеріали справи про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126, ч. 6 ст.121, ч.1 ст. 126, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, суд приходить до такого висновку.

У порядку статті 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.278 КУпАП, орган який розглядає справу про адміністративне правопорушення, вирішує також питання, чи правильно складено протокол про адміністративне правопорушення і виходячи з цього, не вправі вийти за межі протоколу.

Виходячи зі змісту статей 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнаються протиправні, винні (умисні або необережні) дії або бездіяльність, які посягають на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, а також встановлений порядок управління і які тягнуть за собою застосування адміністративно-правових санкцій.

Відповідно до статей 245,280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст.61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Проаналізувавши надані докази, вважаю, що з матеріалів справи вбачається, що в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.126, ч. 6 ст. 121, ч.1 ст. 126, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, виходячи з такого.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частина 2 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Положення п. 2.1 а) ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч.ч. 9, 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII, право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до диспозиції ч.6 ст.121 КУпАП встановлена адміністративна за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку.

Положення п. 2.9 в) ПДР України передбачено, що водієві забороняється, зокрема, керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС.

Згідно з ч.1 ст.126 КУпАП відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Положеннями п. 2.1 ґ) ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до ст.124 КУпАП ознаками вказаного адміністративного правопорушення є порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тобто данні наслідки повинні знаходиться у причинному зв`язку з правопорушенням.

Оскільки зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, то у протоколі є необхідним посилання на порушення водієм вимог конкретного пункту ПДР, у даному випадку на п.2.3 б), п. 12.1 цих Правил.

Зокрема, пункт 2.3 б) Правил вказує, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 12.1 Правил під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно зі ст. 122-4 КУпАП, відповідальність передбачена за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Положеннями п. 2.10 а) Правил передбачено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний, зокрема, негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, зокрема, ці дані встановлюються, у т.ч. протоколом про адміністративне правопорушення, свідків, засобами фото- і кінозйомки, відеозапису.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів цієї справи, особа, що притягається до адміністративної відповідальності будучи водієм, у вказаній дорожній обстановці, вимог наведених Правил не дотримався, вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.126, ч. 6 ст. 121, ч.1 ст. 126, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП та провина його повністю доведена, у розумінні ст.251 того ж Кодексу, належними та допустимими доказами, а саме:

протоколами про адміністративне правопорушення серії ААД № 477986, серії ААД № 477987, серії ААД № 477988, серії ААД №477985, серії ААД №477989, датовані 29 травня 2024 року, зауважень щодо викладених у них обставин ОСОБА_1 не вніс;

рапортом ст. інспектора-чергового ВП №2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області О.Літостанського від 29 травня 2024 року про надходження повідомлення зі служби 102 від чергової медичної сестри Гажи про те, що за медичною допомогою до приймального відділення Татарбунарської ЦРЛ звернувся ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діагноз: забій лівого колінного суглоба, перелом лівого зап`ястя, пояснив, що травму отримав внаслідок падіння з мопеда під час руху в с. Вишневе по вул. Центральній;

висновком слідчого відділення №2 СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області Ведути О.Ю. від 29 травня 2024 року про відсутність підставі для внесення відомостей до ЄРДР за відсутності ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України в діях ОСОБА_1 ;

письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 29 травня 2024 року, в яких останній показав, що 29 травня 2024 року близько 16 години 20 хвилин керував мопедом та рухався по вул. Північній в с. Вишневе біля електричної підстанції, не впорався з керуванням на ґрунтовій дорозі після дощу напередодні та впав. Піднявшись, завів мопеда та поїхав додому. Через деякий час йому стало зле і бабуся виклика його опікуна ОСОБА_2 , який привіз його до лікарні. Посвідчення водія не отримував, мопед не зареєстровай у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.221 КУпАП, судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, вчинені особами віком від шістнадцять до вісімнадцяти років.

На момент скоєння адміністративного правопорушення, тобто 29 травня 2024 року ОСОБА_1 , виповнилось 17 років.

Відповідно до вимог ч.2 ст.33 КпАП України, при накладенні стягнення за правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, не встановлено.

Згідно з ч.1 ст.13 КУпАП, до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

У разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 89, 121-127, 130, статтею 139, частиною третьою статті 154, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені статтею 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Відповідно до ст.24-1 КУпАП за вчинення адміністративних правопорушень до неповнолітніх у віці від шістнадцяти до вісімнадцяти років можуть бути застосовані такі заходи впливу: 1) зобов`язання публічно або в іншій формі попросити вибачення у потерпілого; 2) попередження; 3) догана або сувора догана; 4) передача неповнолітнього під нагляд батькам або особам, які їх замінюють, чи під нагляд педагогічному або трудовому колективу за їх згодою, а також окремим громадянам на їх прохання.

Відповідно до вимог ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності з метою виховання особи, а також запобігання вчиненню нових правопорушень. Цей захід є відтворенням головної запобіжної мети цього етапу, а саме: запобігання вчиненню правопорушень з боку самого порушника, а також застереження інших осіб від вчинення адміністративних правопорушень на прикладі порушника, утримання їх від можливості вчинення подібних протиправних діянь.

Суд зауважує, що адміністративне стягнення є лише способом для виправлення протиправної поведінки особи і запобігання вчинення нових порушень. Відтак, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема його неповнолітній вік, всі обставини справи в їх сукупності, а також вимоги ст. 13 КУпАП, виходячи з принципу того, що покарання має бути необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових правопорушень, вважаю, що до ОСОБА_1 слід застосувати заходи впливу у вигляді попередження, що буде необхідним та достатнім для виконання завдань КУпАП.

Оскільки заходи впливу, передбачені ст. 24-1 КУпАП, не є адміністративним стягненням в розумінні ст. 23 КУпАП, тому при застосуванні їх до неповнолітнього судовий збір стягненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 24-1, 283, 284, 287, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

Керуючись ст. ст. 36, 40-1, ч.1 ст.184, ст. ст. 283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Об`єднати справи №515/935/24 (провадження №3/513/1097/24), №515/934/24 (провадження №3/513/1098/24), №515/931/24 (провадження №3/513/1095/24), №515/933/24 (провадження №3/513/1096/24), №515/932/24 (провадження №3/513/1094/24) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.126, ч. 6 ст. 121, ч.1 ст. 126, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП в одне провадження.

Об`єднаному провадженню присвоїти номер справи №515/932/24 (провадження №3/513/1094/24).

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.126, ч. 6 ст. 121, ч.1 ст. 126, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП та застосувати щодо нього, відповідно до вимог ст. 24-1 КУпАП, захід впливу у вигляді попередження.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Строк пред`явлення постанови до виконання 3 (три) місяці з дня набрання нею законної сили.

Суддя В. С. Миргород