Справа № 645/4311/24
Провадження № 3/645/1409/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2024 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Шевченко Г.С.,

за участю секретаря судових засідань Пастушенко К.Р.,

захисника адвоката Харчука О.П. (який приймає участь дистанційно, в режимі відеоконференції),

розглянувши матеріал, що надійшов з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, який є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №899590 від 14.07.2024 року, 14.07.2024 р. о 10:22 год. водій ОСОБА_1 за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, 256, керував автомобілем «Mitsubishi L200», н/з НОМЕР_3 , в стані алкогольного сп`яніння. Водій на місці зупинки відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору Drager Alcotest, виявив бажання проїхати до медичного закладу КНП ХОР «ОКНЛ» для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння. Згідно висновку КНП ХОР «ОКНЛ» №1993 - керував ТЗ в стані алкогольного сп`яніння.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

08.08.2024 р. до суду надійшло клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Харчука О.П. про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування клопотання зазначено, що з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він є військовослужбовцем та проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_2 на посаді водія-матроса. З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що 14.07.2024 р. в момент зупинки транспортного засобу «Mitsubishi L200», н/з НОМЕР_3 , який рахується за ВЧ НОМЕР_2 , він виконував обов`язки військової служби, оскільки отримав наказ від свого військового командування з місць тимчасової дислокації АДРЕСА_2 з метою отримання комплектуючих запчастин до високомобільного багатоцільового колісного транспортного засобу «HMMWV», який використовується військовою частиною під час бойових завдань. Вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній діяв в стані крайньої необхідності, а саме виконував наказ щодо забезпечення оборони України, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності. Також, з відеозапису з портативного нагрудного відеореєстратора вбачається, що співробітникам поліції було достеменно відомо, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ та проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 . Крім того, ОСОБА_1 повідомляв працівників поліції, що наразі виконує обов`язки військової служби, оскільки отримав наказ від свого військового командування. Зазначив, що огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців ЗСУ на стан алкогольного чи іншого сп`яніння проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління ВСП у ЗСУ або командиром військової частини, іншого військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів. Враховуючи викладене, вказав, що направлення та проведення огляду на стан сп`яніння військовослужбовців, які виконують обов`язки військової служби не належить до повноважень працівників поліції. Тому вимога до ОСОБА_1 щодо проходження огляду є безпідставною, протиправною, а результати проведеного огляду є недійними, що свідчать про неприпустимість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Крім того, захисник посилався на те, що протокол складений з порушенням ст. 256 КУпАП, оскільки у формулюванні обвинувачення, яке викладене у фабулі протоколу ААД №899590 від 14.07.2024 перелічено обидва взаємовиключні діяння, передбачені ч.1 ст. 130 КУпАП. З огляду на викладене, просив визнати протокол ААД №899590 від 14.07.2024 р. неналежним та недопустимим доказом. Щодо акту на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. Так, з матеріалів справи вбачається, що поліцейські не проводили огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а тому вказаний акт є неналежним доказом. Щодо призначення більш м`якого покарання, то захисник вказав, що право керування транспортними засобами ОСОБА_1 необхідно для проходження військової служби та виконання покладених на нього обов`язків військової служби, а тому у разі притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності просив призначити покарання у вигляді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у зв`язку із чим суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність, що відповідає вимогам ст. 268 КУпАП. У протоколі про адміністративне правопорушення зазначив, що «перебував під час несення обов`язків військової служби, був вимушений сісти за кермо, щоб не допустити невиконання наказу».

Захисник ОСОБА_1 адвокат Харчук О.П. у судовому засіданні просив закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, з підстав викладених у клопотанні.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно п. 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, що кореспондується з п. 1.9 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, за порушення цих Правил вони несуть відповідальність згідно з законодавством.

Водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, що передбачено п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції закріплено у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015№ 1452/735 (далі - Інструкція №1452/735).

Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Суд звертає увагу на Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р. № 1452/735 (далі - «Інструкція»), якою повинні керуватися патрульні поліцейські у випадку виявлення у водія ознак сп`яніння.

Відповідно до п.3 Розділу І цієї Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є:

- запах алкоголю з порожнини рота;

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно п. 6, 7 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандарт, лікарем закладу охорони здоров`я. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до п. 2.9а Правил дорожнього руху України водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Так, протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП складений за порушення водієм п. 2.9а ПДР України, тобто за керування ОСОБА_2 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №899590 від 14.07.2024 року, вбачається, що 14.07.2024 р. о 10:22 год. водій ОСОБА_1 за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, 256, керував автомобілем «Mitsubishi L200» н/з НОМЕР_3 , в стані алкогольного сп`яніння. Водій на місці зупинки відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору Drager Alcotest, виявив бажання проїхати до медичного закладу КНП ХОР «ОКНЛ» для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння. Згідно висновку КНП ХОР «ОКНЛ» №1993, керував ТЗ в стані алкогольного сп`яніння. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Частиною 1 статті 40 Закону України «Про національну поліції» врегульовано застосування поліцейськими технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Крім того, відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису є доказами в справі про адміністративне правопорушення та є предметом оцінки суду у сукупності з іншими доказами при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З відтвореного в судовому засіданні відеозапису вбачається, що водію транспортного засобу «Mitsubishi L200», н/з НОМЕР_3 , ОСОБА_1 працівниками поліції роз`яснено право пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу газоаналізатора Драгер Алкотест 6820, на що останній спочатку погодився, але згодом відмовився, мотивуючи це тим, що Драгер Алкотест покаже позитивний результат у більшому розмірі ніж є, підтвердив, що дійсно вживав алкогольні напої «вчора». Після чого працівники поліції запропонували пройти огляд у лікаря-нарколога КНП ХОР «ОКНЛ», на що ОСОБА_1 погодився, пройшов огляд в медичному закладі, та згідно висновку КНП ХОР «ОКНЛ» №1993 - перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є водієм в розумінні вимог пункту 1.10 ПДР України, який порушив пункт 2.9а ПДР України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про повну доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №899590 від 14.07.2024 р.;

- даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

- висновком КНП ХОР «ОКНЛ» №1993 від 14.07.2024;

- відеозаписами бодікам 475944, 473227;

- рапортом інспектора УПП в Харківській області ДПП.

За обліковими даними НАІС ДДАІ ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_4 , що підтверджується довідкою за підписом інспектора ВАП Управління патрульної поліції в Харківській області.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (стаття 23 КУпАП).

Щодо клопотання захисника про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, суд зазначає наступне.

Так, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові. Крайня необхідність визначається як стан, за якого особа правомірно заподіює шкоду інтересам, що охороняються державою, щоб усунути небезпеку, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, за умови неможливості усунути цю небезпеку іншими засобами, якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності. Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої Палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. За правовим полем України, зокрема п. 2.9а Правил дорожнього руху України, ст. 130 КУпАП водіям забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно дослідженого відеозапису з камери поліцейського, ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції. Погодився пройти огляд у лікарні. Результат огляду - перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищевикладене, коли ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, він тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі, згідно встановлених норм закону держави Україна.

Суд критично відноситься до доводу захисника ОСОБА_1 , що останній діяв у стані крайньої необхідності, оскільки виконував наказ щодо забезпечення оборони України.

Так з відеозапису, долученого працівниками поліції до матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 повідомив працівників поліції про те, що прямує до відділення «Нової Пошти» за запчастинами для автомобіля, оскільки в ніч цей автомобіль має вирушити для бойових завдань. При цьому він пояснив працівникам поліції, що вживав алкогольні напої минулого дня, та підтверджував наявність запаху алкоголю з порожнини рота.

Разом із тим, доказів того, що ОСОБА_1 терміново треба було забрати запчастини саме для автомобіля, що має вирушити для бойових завдань, як і доказів про те, що окрім ОСОБА_1 ніхто інший не міг забрати ці запчастини з відділення «Нової пошти», матеріали справи не містять.

Отже, зважаючи на конкретні обставини справи, правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 є умисною суспільно небезпечною дією, а тому зазначені захисником обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.

Доводи захисника про порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, зважаючи на що, відповідно до ст. 266-1 КУпАП його огляд на стан сп`яніння повинен проводитися посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини, є безпідставними та такими, що ґрунтуються на суб`єктивному сприйнятті захисником законодавства.

Водій зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені Законом України «Про дорожній рух» і Правилами дорожнього руху України, зокрема передбачений вказаним законом обов`язок виконувати розпорядження поліцейського, яке він дає на підставі цих Правил чи інших нормативних актів.

Одним із таких розпоряджень поліцейського є вимога пройти саме медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння (п. 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.09.2021 у справі №11-21сап21 (реєстраційний номер рішення101473367)).

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 266-1 КУпАП огляд військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Як було встановлено, ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції по Салтівському шосе, біля будинку №256 в м. Харкові, під час керування автомобілем «Mitsubishi L200», н/з НОМЕР_3 , тобто поза межами території будь-якої військової частини. В процесі спілкування з інспекторами а також, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, водій не надав відповідних документів на підтвердження того, що під час зупинки транспортного засобу виконував обов`язки військової служби.

За змістом ч. 1 ст. 15 КУпАП військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Отже дії працівників поліції при огляді ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння відповідають вимогам «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 р. № 1452/735.

Відеозапис, що міститься у матеріалах справи запис здійснений на підставі п. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» з метою фіксування правопорушення, та виходячи із положень ст. 251 КУпАП, є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Пункт 2.9 «а» Правил дорожнього руху забороняє водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. Невиконання названого пункту Правил, у даному випадку, утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Твердження захисника ОСОБА_1 - Харчука О.П. про недопустимість акту огляду на стан сп`яніння, в якості доказу, не приймаються до уваги. З моменту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та по теперішній час, останній та сторона захисту не зверталися зі скаргами щодо незаконності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Тобто незаконність дій інспекторів не встановлена будь-яким судовим рішенням або висновком компетентного органу.

Щодо призначення ОСОБА_1 адміністративного стягнення в межах санкції частини 1 статті 130 КУпАП без позбавлення права керування транспортними засобами, суд виходить з наступного.

Статтею 25 КУпАП передбачено, що позбавлення права керування транспортними засобами можуть застосовуватися як основні, так і додаткові адміністративні стягнення.

За одне адміністративне правопорушення може бути накладено основне або основне і додаткове стягнення.

Відповідно до частини 1статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Санкція частини 1 статті 130 КУпАП передбачає накладення на водіїв штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, та не містить альтернатив до застосування адміністративного стягнення.

Отже, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП встановлено основне і додаткове стягнення у вигляді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами.

Що стосується доводів захисника про можливість застосування за аналогією закону правил ст. 69 КК України, то суд зазначає, що аналогія закону застосовується виключно, якщо відповідні суспільні відносини нормативно не врегульовані, тобто існує прогалина у законодавстві.

У чинному КУпАП дійсно наявні деякі такі прогалини, які за аналогією закону можуть регулюватися іншими актами законодавства, як то інститут відводу судді, проведення судових засідань в режимі відеоконференції, проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення тощо.

Однак, питання призначення адміністративного стягнення чітко врегульована главою 4 КУпАП, і будь-якої прогалини в даному випадку не існує, як і підстав застосувати аналогію закону. Законодавець навіть окремо передбачив неможливість застосування до правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, звільнення від відповідальності за малозначність, що ще раз підкреслює його підвищену суспільну небезпечність.

З наведених вище мотивів, суд відхиляє доводи захисника про можливість за аналогією закону застосувати до цих правовідносин положення ст. 69 КК України.

Згідно вимог ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, дані про особу порушника, ступінь його вини.

Відповідно до ст.ст. 34, 35 КУпАП обставин, що пом`якшують чи обтяжують адміністративну відповідальність, під час судового розгляду не встановлено.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, дані про особу порушника, ступінь вини, обставини справи, та те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, з метою дотримання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов до висновку, що необхідним та достатнім для ОСОБА_1 є вид адміністративного стягнення у вигляді накладення штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" військовослужбовці звільнені від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 24, 33-35, 40-1, п. 4 ч. 1 ст. 213, ч. 1 ст. 130, ст.ст. 221, 256, 268, 283-285 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 -адвоката Харчука Олександра Петровича про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП- відмовити.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 визнати винним у здійсненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП і піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Відповідно до положень п. 12 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від сплати судового збору.

Відповідно до ст. 308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, встановлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про накладення штрафу.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з моменту її винесення.

Постанова набирає чинність після закінчення 10-ти денного строку на її оскарження, та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців.

Повний текст постанови складений 16 серпня 2024 р.

Суддя Г. С. Шевченко