Справа №: 398/3892/24
провадження №: 3/398/1647/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

"16" серпня 2024 р. м. Олександрія

Суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Голосеніна Тетяна Василівна, розглянувши матеріали, які надійшли від Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області надійшла справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .

Згідно з протоколом серії ВАБ №928800 від 25.07.2024 року, ОСОБА_1 25 липня 2024 року близько 10 год 21 хв у м.Олександрія Кіровоградської області по вул. Першотравневій біля будинку № 23 здійснював провадження господарської діяльності, а саме перевезення пасажирів автомобілем OpelKadet,державний номерний знак НОМЕР_1 , як таксі, без державної реєстрації як суб`єкт господарювання та без отримання ліцензії на провадження господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, відповідно до пп.24 п.1 ст.7 ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності», за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.164 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву, у якій просив розглянути справу без його участі, вину у вчиненні правопорушення не визнав, провадження у справі просив закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Зазначив, що працівниками поліції не зібрано доказів, які б беззаперечно підтверджували здійснення ним господарської діяльності без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, тому він не є суб`єктом відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП. Окрім цього, відсутня інформація про систематичність, регулярність та тривалість діяльності особи, відсутня інформація про отримання від такої діяльності прибутку. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження його іншими об`єктивними доказами здійснення систематичної господарської діяльності з відповідними порушеннями, не може бути однозначним та достатнім доказом наявності в його діях складу даного правопорушення поза розумним сумнівом.

Дослідивши матеріали справи, суддя дійшов наступних висновків.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 ст.164 КУпАП передбачена відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши надані докази правопорушення у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КпАП України, виходячи з наступних підстав.

До протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 928800 від 25.07.2024 року за ч. 1 ст.164 КУпАП, як доказ вини ОСОБА_1 долучено наступні докази:

- письмове пояснення свідка ОСОБА_2 про те, що 25.07.2024 року приблизно о 10 год 00 хв, перебуваючи у м. Олександрії по вул. Калініна біля АТБ, звернувся до водія, який раніше за грошову винагороду перевозив їх до місця мешкання. Водій транспортного засобу OpelKadet, державний номерний знак НОМЕР_1 , підібрав їх та за суму в 100 грн повіз за адресою: с. Войнівка, вул. Соборна, 1. В ході поїздки їх зупинили працівники поліції;

- відеозаписи з нагрудних камер поліцейських на диску.

Відповідно до ст. 254 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у діяльності, що містить ознаки господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності, або здійсненні без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Згідно ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво як вид господарської діяльності - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

У постанові Пленуму ВСУ від 25.04.2003 р. N 3 "Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності" Верховний Суд України роз`яснив, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Крім того, об`єктом правопорушень, передбачених ст. 164 КУпАП, є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності. Визначення господарської діяльності міститься зокрема у Господарському кодексі України.

Підпунктом 14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Мета отримання доходу, як кваліфікуюча ознака господарської діяльності, кореспондується з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети), є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Отже, незалежно від наявності чи відсутності мети отримання прибутку господарською діяльністю є виготовлення, реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг, що здійснюються самостійно (ініціативно) та систематично. Саме у разі здійснення такої господарської діяльності та реалізації господарської компетенції особи визнаються суб`єктами господарювання та підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку як юридична особа чи фізична особа підприємець (ст. 58 ГК України). За відсутності в діяльності особи щодо реалізації продукції ознак самостійності (ініціативності) та систематичності, а також господарської компетенції відсутні підстави для висновку про її господарський характер, а отже і про обов`язок особи зареєструватися як суб`єкт господарювання.

З огляду на зазначене під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ст. 164 ч.1 КУпАП при встановленні об`єктивної сторони складу правопорушення, яке полягає у провадженні господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, з`ясуванню підлягають як факти здійснення реалізації продукції (виконання робіт чи надання послуг) особою без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, так і факти систематичності такої діяльності (три і більше разів) її самостійність, ініціативність, наявність в особи господарської компетенції щодо такої діяльності. Об`єктивна сторона цього складу адміністративного правопорушення може полягати у провадженні господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання (у межах фабули протоколу про адміністративне правопорушення). Встановлюючи склад цього адміністративного правопорушення, суд встановлює також суб`єкта його вчинення, яким може бути як громадянин так і посадова особа, до службових обов`язків якої віднесено забезпечення установлених правил у сфері господарської діяльності, а також вину такого суб`єкта у формі умислу чи недбалості. Як передбачено ч. 1 ст. 58 ГК України, суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ від 25 квітня 2003 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» - систематичною вважається діяльність у разі, коли продаж товарів здійснюється протягом календарного року не менш ніж три рази. У такому випадку громадяни зобов`язані зареєструватись як суб`єкти підприємництва. При невиконанні останньої вимоги настає відповідальність за ст. 164 КУпАП.

Виходячи з фабули правопорушення за ч. 1 ст. 164 КУпАП, інкримінованого ОСОБА_1 за протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 928800 від 25.07.2024 року, йому інкриміновано перевезення пасажирів без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чим порушив ч. 1ст. 164 КУпАП.

Зважаючи на наведене, суд зазначає, що протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 164 КУпАП доказів того, що ОСОБА_1 цією діяльністю займався систематично, не менше трьох разів протягом одного календарного року, не містить. Лише письмового пояснення свідка ОСОБА_2 про те, що він звернувся до водія, який раніше за грошову винагороду один раз перевозив їх до місця проживання, таводій підібрав їх та за суму в 100 грн повіз додому, недостатньо для підтвердження систематичності таких дій.

Також суд враховує, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.164 КУпАП відносно ОСОБА_1 відсутні належні докази того факту, що він дійсно не є суб`єктом господарювання, фізичною особою-підприємцем, та відсутні докази відсутності у нього належної ліцензій на здійснення пасажирських перевезень.

Крім того, на відеозаписах з нагрудних камер поліцейських зафіксовано, що 25.07.2024 року ОСОБА_1 на вимогу поліцейських зупинив свій автомобіль OpelKadet, державний номерний знак НОМЕР_1 . ОСОБА_1 заперечував, що перевозив пасажирів за плату, тобто що надавав послуги таксі. Жінка, яка перебувала на задньому пасажирському сидінні автомобіля OpelKadet, повідомила, що водій її знайомий, якого вони зупинили, щоб він відвіз їх додому у с. Войнівка (файл «NOR_000000_000000_2407_AA_N0004» з 10:00 хв до 11:10 хв). ОСОБА_2 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні автомобіля OpelKadet, повідомив, що ОСОБА_1 раніше підвозив їх з дружиною. Того дня вони побачили автомобіль ОСОБА_1 , який стояв біля магазину «АТБ» по вул. Калініна. Вони підійшли до ОСОБА_1 та домовились, що останній відвезе їх у с. Войнівка. Про вартість поїздки ОСОБА_1 їм нічого не казав. Вважав, що ОСОБА_1 за поїздку у с. Войнівка візьме максимум 100 грн. Письмове пояснення свідка було написане поліцейським, після чого зачитане вголос ОСОБА_2 та останній його підписав (файл «NOR_000000_000000_3908_AA_N0005» з 04:17 хв до 08:40 хв). Хоча письмове пояснення і підписане ОСОБА_2 , суд враховує, що, надаючи усні пояснення, свідок пояснив, що вартість поїздки водій їм не називав, що спростовує письмове пояснення цього ж свідка про те, що водій повіз їх у с. Войнівка за суму в 100 грн.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ стандарти і вимоги, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширюються і на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки термін «кримінальне обвинувачення», «кримінальне провадження» тлумачаться цим судом в розумінні цілей застосування Конвенції. Кримінальний характер ст. 164 КУпАП в розумінні Конвенції та практики ЕСПЛ не викликає сумніву , а отже на дане провадження поширюються повною мірою ті стандарти і вимоги, які встановлює Конвенція для кримінального провадження (обвинувачення). Це стосується і презумпції невинуватості та стандарту доказування вини «поза розумним сумнівом», а також прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності бути негайно, детально проінформованою про характер і причини обвинувачення, мати час на підготовку для захисту, які загалом становлять гарантії справедливого судового розгляду в судах. Поширення цих стандартів кримінального провадження на відповідну категорію справ про адміністративні правопорушення, безсумнівно зумовлює необхідність дотримання особливих вимог щодо процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у випадку визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали суду можливість спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому діянню покарання. Суд вважає, що у даному провадженні по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 органом, уповноваженим на складання протоколу не надано суду достатньо належних, допустимих та переконливих доказів доведення його вини «поза розумним сумнівом» у вчиненні 25.07.2024 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, а саме здійснення перевезення пасажирів без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладено на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Однак, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 відсутні належні докази того, що він систематично займався господарською діяльністю без державної реєстрації як суб`єкт господарювання та без отримання ліцензії на провадження господарської діяльності, а також докази того, що він25.07.2024 року здійснював господарську діяльність з перевезення пасажирів.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч.1ст.9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 р., Першого протоколу та протоколів 2,4,7 та 11 до Конвенції». Положенняст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

На підставі викладеного суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 164 КУпАП, а тому справа відносно нього підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ч. 1 ст. 164, п. 1 ч. 1 ст.247, ст.ст.248,249,251,252, 254, 280,283-291 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 164 КУАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області.

Суддя Тетяна Василівна Голосеніна