Справа № 142/449/23
Провадження № 33/801/703/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гринишина А. А.
Доповідач: Береговий О. Ю.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О. Ю.,

за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Кабанова М. О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Піщанського районного суду Вінницької області від 13 червня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №312950 від 19 серпня 2023 року, цього ж дня о 23:39 год. у смт Піщанка по вул. Перемоги ОСОБА_1 керував механічним транспортом мотоблоком «Kentavr DW1601 UX», без номера, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови і координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі відмовився у встановленому законодавством порядку повторно протягом року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5, 21.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Постановою Піщанського районного суду Вінницької області від 13 червня 2024 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Що становить 34000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, без оплатного вилучення транспортного засобу. На підставі ч. 2 ст. 30 КУпАП до стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, призначеного за цією постановою, приєднано невідбуту частину стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. Призначеного постановою Піщанського районного суду Вінницької області від 26 червня 2023 року, ЄУН 142/232/23, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн судового збору.

Не погоджуючись із такою постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржує її в апеляційному порядку. Вважаючи оскаржувану постанову винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного встановлення фактичних обставин справи, неналежної оцінки наявних у справі доказів, просив постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Як зазначає скаржник у 2023 році він дійсно був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, визнав свою вину, накладене стягнення у виді штрафу одразу сплатив та віддав посвідчення водія на право керування транспортним засобом. Наразі, обґрунтовуючи доводи скарги, цитуючи положення ст. 266 КУпАП, а також встановлений законом порядок проведення огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 вказує про невідповідність дійсності викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, не погоджується із усіма складеними поліцейським документами. Зазначає, що на прохання до поліцейських пояснити суть їх вимог йому було вказано про керування трактором та фіксування цього відеозаписом, тоді як насправді він ним не керував, а сидів на сидінні та розмовляв з ОСОБА_2 свою чергу скаржник вказує про дійсну відмову від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за участі поліцейських, однак, від проходження огляду у медичному закладі не відмовлявся, а навпаки наполягав на проведенні такого огляду. З наявним у матеріалах справи направленням на огляд до медичного закладу поліцейський його не ознайомлював. При цьому факт відмови від проведення огляду у медичному закладі належним чином не зафіксовано, а за твердженням скаржника лише внаслідок такої відмови він міг бути притягнутий до адміністративної відповідальності. Свідки на підтвердження його відмови від огляду у протоколі не зазначені, хоча на місці події такі були присутні. Крім того вважає, що долучений відеозапис не може бути визнаний належним доказом та не міг бути взятий до уваги судом, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені відомості про технічний засіб, яким здійснювався такий відеозапис; до того ж у постанові суду першої інстанції такі відомості також відсутні. ОСОБА_1 вказує на недоліки оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, що полягають у зазначенні про порушення ним вимог п. 21.1 Правил дорожнього руху без зазначення його суті. Окремо скаржник звертає увагу на порушення судом вимог процесуального закону, що полягають у тривалості розгляду справи, а також неналежного його повідомлення про судовий розгляд, зокрема, у судове засідання 13 червня 2024 року, що свідчить про порушення його прав.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Дане клопотання обґрунтоване тим, що скаржник не був присутнім під час розгляду справи судом першої інстанції 13 червня 2024 року, не був належним чином повідомлений про розгляд даної справи. Згідно рекомендованого повідомлення копію оскаржуваної постанови отримано 19 червня 2024 року, однак, підпис отримувача на цьому повідомленні йому не належить; тоді як згідно даних сайту Укрпошти за трекінгом відстежень це поштове відправлення взагалі вручено 21 червня 2024 року. Проте про наявність постанови суду йому стало відомо лише 26 червня 2024 року, коли виявив у воротах будинковолодіння де фактично проживає конверт із супровідним листом та копією постанови від 13 червня 2024 року. Вже 27 червня 2024 року за участю свого захисника він ознайомився із матеріалами справи та 01 липня 2024 року подав апеляційну скаргу. Однак постановою апеляційного суду від 10 липня 2024 року апеляційна скарга була йому повернута.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як убачається із матеріалів справи, постанова Піщанського районного суду Вінницької області винесена 13 червня 2024 року без участі ОСОБА_1 за відсутності відомостей його належного повідомлення про дату час та місце розгляду справи. Копія даної постанови суду направлялася скаржнику засобами поштового зв`язку та зрештою ним отримана. 27 червня 2024 року ОСОБА_1 ознайомився із матеріалами справи та 01 липня 2024 року ним була подана апеляційна скарга на постанову Піщанського районного суду Вінницької області від 13 червня 2024 року, однак, постановою апеляційного суду від 10 липня 2024 року була йому повернута відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП. Повторно із апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся через суд першої інстанції 24 липня 2024 року про що свідчить відтиск штемпеля вхідної кореспонденції суду.

З огляду на вищенаведене, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд дійшов висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови Піщанського районного суду Вінницької області від 13 червня 2024 року пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адміністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо підчас розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення доводиться доказами. Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина доведена матеріалами справи та зібраними у ній доказами, а у його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП України, як повторне протягом року вчинення відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Однак з таким висновком суду не можна погодитись.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведено достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

Аналізуючи під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази, суддя приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, не підтверджуються зібраними по справі доказами.

За приписами пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За порушення даної норми права встановлено відповідальність ч. 1ст. 130 КУпАП.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто одними із видів складу даного правопорушення є відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

При цьому, орган, який складає матеріали справи про адміністративне правопорушення, повинен довести даний факт.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівниками поліції за ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки протягом року він притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Частиною 2 ст. 130 КУпАП, передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Так постановою Піщанського районного суду Вінницької області від 26 червня 2023 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №312950 від 19 серпня 2023 року, цього ж дня о 23:39 год. у смт Піщанка по вул. Перемоги ОСОБА_1 керував механічним транспортом мотоблоком «Kentavr DW1601 UX», без номера, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови і координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі відмовився у встановленому законодавством порядку повторно протягом року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5, 21.1 Правил дорожнього руху.

До протоколу долучений акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів у якому відображена відмова ОСОБА_1 від проходження огляду за допомогою приладу «Alcotest Drager 6810» у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від підпису даного акту ОСОБА_1 відмовився, про що у ньому зазначено.

Згідно направлення від 19 серпня 2023 року водія транспортного засобу ОСОБА_1 до НКП «Піщанська РЛ» на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння також убачається, що від огляду на стан сп`яніння він відмовився.

До матеріалів справи долучений відеозапис з нагрудних камер поліцейських, яким повно зафіксована хронологія подій 19 серпня 2023 року за участі ОСОБА_1 .

Оскаржуючи постанову суду першої інстанції скаржник стверджує про те, що мотоблоком він не керував, а просто сидів на сидінні та розмовляв з ОСОБА_3 (чоловік, який знаходився з ним).

Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року по справі №404/4467/16-а.

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу. За відсутності доказів керування особою, яка притягується при обставинах, вказаних у протоколі, така особа в розумінні диспозиції ст. 130 КУпАП не є суб`єктом вчинення даного адміністративного правопорушення за ознакою відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, так як відсутні докази керування ним транспортним засобом на момент зупинення автомобіля працівниками поліції і як наслідок не може нести відповідальність.

Судом досліджено як доказ відеозапис із нагрудної камери поліцейського, з якого слідує, що транспортний засіб мотоблок був зупинений працівниками поліції. Водієм виявся ОСОБА_1 особу якого встановлено за військовим квитком. При цьому дійсно поруч із ним їхав інший чоловік, яким надалі зі слів поліцейських є ОСОБА_4 .

Таким чином, доводи щодо недоведення факту керування транспортним зсобом спростовуються належними та достовірними доказами.

Разом з тим, об`єктивна сторона правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 , полягає у відмові водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку огляд для визначення стану сп`яніння, а суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, передбачає умисну форму вини.

Так, у п. 1 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року передбачено, що водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (ч. 1 ст. 266 КУпАП).

Процедура та порядок огляду на стан сп`яніння регламентуються ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння; або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої спільним Наказом МВС України, МОЗ України 09 листопада 2015 року за № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103.

Пунктом 3 розділу І Інструкції визначено ознаки алкогольного сп`яніння, якими є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

За матеріалами справи у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови і координації рухів.

При цьому, наявний в матеріалах справи відеозапис містить інформацію, що суперечать даним, внесеним у протокол про адміністративне правопорушення, а саме працівником поліції ОСОБА_1 взагалі не було оголошено ознак алкогольного сп`яніння, при цьому не вчинено жодних дій для їх встановлення, тобто на переконання апеляційного суду працівниками поліції не з`ясовано та не встановлено жодних достатніх підстав для проведення огляду на стан сп`яніння.

Натомість згідно із п.2 розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Разом із тим, відповідно до п. 3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103, огляд проводиться: -поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; -лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У відповідності до п. 1 і п. 6 розділу ІІ Інструкції за наявності ознак, передбачених п. 3 розділу І цієї Інструкції ознак алкогольного сп`яніння, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, на місці зупинки транспортного засобу.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП (ч. 3 ст. 266 КУпАП, п. 7 розділу І Інструкції).

Таким чином у випадку відмови водія транспортного засобу від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу, тобто незгоди водія на сам факт застосування спеціального технічного засобу або незгоди з його результатами, у поліцейського виникає обов`язок у двогодинний строк доставити водія до закладу охорони здоров`я для огляду. Указані норми є імперативними, тобто містять обов`язок для працівників поліції.

Відповідно до ч. 6 ст. 266 КУпАП направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 8, 12 Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану сп`яніння є обов`язковим. Якщо після оформлення направлення, водій транспортного засобу відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п. 8 Порядку).

Досліджуючи долучений до справи відеозапис, апеляційним судом встановлено, що працівниками поліції був порушений порядок проведення огляду на стан сп`яніння. Так убачається, що після пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», хоча ОСОБА_1 не були оголошені виявлені у нього ознаки сп`яніння як передумови для вимоги про походження огляду, останній запитав для чого проходити такий огляд та надалі йому поліцейськими лише роз`яснена можливість проведення огляду як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі. У ході спілкування працівником поліції ще декілька разів пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння, проте ОСОБА_1 стверджуючи, що він взагалі не є водієм транспортного засобу від огляду відмовився через відсутність на це підстав. Працівник поліції, вважаючи таку поведінку водія відмовою від проходження огляду на місці зупинки, одразу повідомив про складення протоколу про адміністративне правопорушення, допустивши порушення вимог законодавства, не запропонувавши та не забезпечивши відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП, п. 7 Розділу І Інструкції, п. 6 Порядку проведення огляду у відповідному закладі охорони здоров`я. Крім того убачається, що направлення на огляд до медичного закладу, яке долучене до матеріалів справи, складене лише під час оформлення адміністративного протоколу, що також свідчить, що поліцейський за фактичних обставин у встановленому законом порядку не направляв водія ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння. Як встановлено у ході судового розгляду ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я не відмовлявся.

Відповідно до ч. 5 та ч. 6 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакцій проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, встановлено, що працівником поліції, в даному випадку, при вчиненні дій пов`язаних з процедурою та порядком огляду на стан сп`яніння були недотримані вимоги вищевказаних нормативних актів та положення ст. 266 КУпАП, а, отже, доводи ОСОБА_1 з цього приводу є обґрунтованими.

На зазначені обставини суд першої інстанції належної уваги не звернув, та дійшов передчасного і помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Україна, давши згоду на обов`язковість міжнародного договору, зобов`язується діяти таким чином, щоб не позбавити його мети та не зробити його неможливим для виконання. Тому і ратифікована Конвенція і практика ЄСПЛ відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» для України є джерелами права і обов`язковими до застосування.

Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальними для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI;

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

Згідно з ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З урахуванням вимог статей 245, 251, 252 КУпАП, ст. 62 Конституції України у даній справі поза розумним сумнівом не доведена винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Крім того, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, у зв`язку з чим постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП у відповідності до положень п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Піщанського районного суду Вінницької області від 13 червня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Піщанського районного суду Вінницької області від 13 червня 2024 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду О. Ю. Береговий