Справа № 643/6960/24
Провадження № 3/643/2524/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2024 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Крівцов Д.А., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ

Опис обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 885391 від 10.06.2024, водій ОСОБА_1 10.06.2024 о 14-50 год. керував транспортним засобом «Toyota Land Cruiser», державний номерний знак НОМЕР_1 , на АД М-19 Доманове-Теребече 331 км, при цьому не мав права керування таким транспортним засобом. Правопорушення вчинено повторно протягом року. 14.10.2023 постановою БАД 13545 за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Кваліфікація згідно протоколу про адміністративне правопорушення

Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Позиція учасників справи

Захисник ОСОБА_1 адвокат Онопко В.С. у судовому засіданні 08.08.2024 просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення з підстав, наведених в письмових запереченнях.

Також захисник надав письмові заперечення, в яких зазначив, що ОСОБА_1 притягається до відповідальності за те, що керував автомобілем, не маючи права керування вказаним транспортним засобом. Між тим в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 885391 та постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА 2360783 від 10.06.2024 зазначено, що особу ОСОБА_1 встановлено на підставі посвідчення водія НОМЕР_2 . Факт наявності у ОСОБА_1 посвідчення водія підтверджується даними відеозапису, згідно з яким ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції пред`явив посвідчення водія. Жодних доказів стосовно відсутності у ОСОБА_1 права керування транспортним засобом відповідної категорії матеріали справи не містять. Вищевказані обставини свідчать про те, що матеріалами справи спростовується факт керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом. Також у поясненнях захисник зазначив на відсутності у суду права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Посилаючись на вказані обставини, а також на норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, КУпАП, рішення Європейського суду з прав людини, Конституційного Суду України, захисник просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Частиною 5 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення одного з таких правопорушень: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2 ст. 126 КУпАП); керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч. 3 ст. 126 КУпАП); керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4 ст. 126 КУпАП).

Відповідно до ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належать забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантований розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.

Європейський суд з прав людини в остаточному рішенні від 06.06.2018 року у справі «Михайлова проти України» зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

В інших справах, у яких ЄСПЛ оцінив відсутність у судовому процесі сторони обвинувачення як порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, національні суди допитували осіб, яких притягували до адміністративної відповідальності, а також із власної ініціативи викликали і допитували свідків. У результаті зазначених самостійних дій судові органи отримували додаткові докази, які використовували на обґрунтування своїх висновків про винуватість заявників у вчиненні адміністративних правопорушень (рішення у справах: «Карєлін проти росії» (Karelin v. Russia) від 20 вересня 2016 року, заява № 926/08, пункт 16; «Озеров проти росії» (Ozerov v. Russia), № 64962/01, пункт 53; «Кривошапкін проти росії» (Krivoshapkin v. Russia) від 27 січня 2011 року, заява № 42224/02, пункти 44, 45). Цим самим суди фактично перебирали на себе функцію прокурора щодо доведення обвинувачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.08.2023 у справі № 208/712/19).

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами (п. 26, 27 постанови Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 560/751/17).

В ситуаціях, коли нормами КУпАП чітко не врегульовано ті чи інші питання, суди відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, в певних випадках вправі застосовувати принцип аналогії закону. У цьому випадку найбільш близьким до адміністративно-деліктної галузі права є кримінальне процесуальне законодавство (постанова Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 263/10894/2020).

Правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, виходячи з критеріїв Енгеля (Engel and Others v. the Netherlands, рішення 8 червня 1976 року, заяви №№ 5100/71; 5101/71; 5102/71; 5354/72; 5370/72), відноситься до «кримінальних» у розумінні ЄСПЛ.

У справах про адміністративні правопорушення застосовується принцип презумпції невинуватості, згідно якого всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (рішення Європейського суду з прав людини від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України»; ст. 62 Конституції України; рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 у справі № 1/34/2010; п. 39 постанови Верховного Суду 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Зміст стандарту доказування «поза розумним сумнівом» розкритий у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 688/788/15-к, від 08.10.2019 у справі № 195/1563/16-к, від 21.01.2020 у справі № 754/17019/17, від 16.09.2020 у справі № 760/23459/17, від 02.12.2022 у справі № 758/1780/17, від 29.11.2022 у справі № 693/1546/14-к, згідно яких такий стандарт доведення означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Харківського апеляційного суду від 25.03.2023 у справі № 643/448/23, від 28.02.2023 у справі № 643/11369/21, від 04.04.2023 у справі № 623/3494/21, від 02.05.2023 у справі № 953/193/23, згідно вимог статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення. При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеному статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій. Відповідно до норм права та позиції ЄСПЛ, викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Карелін проти Росії» від 20 вересня 2016 року, у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд немає права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Позиція суду

Працівниками поліції надані такі докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 885391 від 10.06.2024, згідно з яким особу водія ОСОБА_1 встановлено на підставі посвідчення водія НОМЕР_2 від 06.07.2016;

- копія постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2360783 від 10.06.2024, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, яке мало місце 10.06.2024 о 14-50 год., тобто в той же час, коли і адміністративне правопорушення, за яке він притягається до відповідальності в даній справі. У постанові зазначено, що ОСОБА_1 має посвідчення водія НОМЕР_2 ;

- скріншот з назвою «File: _K8000_0610_145023.jmf», згідно з яким транспортний засіб з державним номерним знаком НОМЕР_1 10.06.2024 о 14-50 год. рухався зі швидкістю 82 км/год;

- рапорт співробітника поліції від 10.06.2024, згідно з яким вказаний вище транспортний засіб 10.06.2024 о 14-50 год. був зупинений за перевищення швидкості. Водієм виявився ОСОБА_1 . В ході спілкування було виявлено, що ОСОБА_1 не має права керування таким транспортним засобом, при цьому правопорушення вчинене повторно протягом року 14.10.2023 постановою БАД № 13545 за ч. 2 ст. 126 КУпАП. На ОСОБА_1 складений протокол ААД № 885391 за ч. 5 ст. 126 КУпАП та винесено постанову ЕНА № 2360783 за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Посвідчення водія не вилучалось (застосунок «Дія»), ТД не видавався;

- копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 13545 від 04.10.2023, згідно з якою ОСОБА_1 , який має посвідчення водія НОМЕР_3 від 14.07.2005, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП;

- копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 13545 від 04.10.2023, згідно з якою ОСОБА_1 , який має посвідчення водія НОМЕР_3 від 14.07.2005, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування транспортним засобом;

- довідка, видана Управлінням патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідності за ч. 4 ст. 122, ч. 4 ст. 126 КУпАП згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 13545 від 04.10.2023;

- довідка, видана Управлінням патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, згідно з якою за ОСОБА_1 транспортних засобів не зареєстровано.

- DVD-R-диск з відеозаписом, згідно з яким ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції пред`явив у електронному вигляді посвідчення водія, яке було сфотографовано працівником поліції. Після огляду вказаного посвідчення водія працівник поліції не висловив зауважень щодо форми та змісту вказаного документу, строку його дії, категорії тощо. В подальшому, під час спілкування, працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що посвідчення водія не є діючим, проте будь-яких підстав, з яких він дійшов вказаного висновку, не зазначив.

Інших доказів суду не надано.

Виходячи з вказаної вище практики Європейського суду з прав людини, Великої Палати Верховного Суду та судів апеляційної інстанції, суд у даній справі позбавлений права за власною ініціативою збирати докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 , оскільки в такому випадку суд фактично перебиратиме на себе функцію прокурора щодо доведення обвинувачення.

Аналогічні доводи висловлював захисник у письмових поясненнях.

Ураховуючи наведене, суд розглядає справу на підставі наявних доказів та в межах, визначених фабулою протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення у тому, що він повторно протягом року керував вказаним вище автомобілем, при цьому не мав права керування таким транспортним засобом (у автономному значенні терміну «обвинувачення», оскільки ЄСПЛ неодноразово вказував на кримінально-правовий характер адміністративних правопорушень).

Таким чином, відповідальності за дане адміністративне правопорушення підлягають особи, які не отримували посвідчення водія відповідної категорії, та, відповідно, не мали права керування транспортним засобом.

Між тим з матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія та пред`явив його на вимогу працівників поліції. Вказана обставина підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 885391 від 10.06.2024 та постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2360783 від 10.06.2024, в яких зазначено, що особу ОСОБА_1 встановлено на підставі посвідчення водія НОМЕР_2 . Крім того, вказана обставина підтверджується даними відеозапису, наданого працівниками поліції, згідно з яким ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції пред`явив у електронному вигляді посвідчення водія, після огляду якого працівник поліції не висловив зауважень щодо його форми та змісту, в тому числі строку дії та категорії. Також вказана обставина підтверджується даними рапорту працівника поліції від 10.06.2024, в якому зазначено, що посвідчення водія не вилучалось (застосунок «Дія»).

Таким чином, наданими працівниками поліції доказами спростовуються доводи протоколу про адміністративне правопорушення щодо відсутності у ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, тобто відсутності посвідчення водія відповідної категорії.

Оцінюючи постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 13545 від 04.10.2023, згідно з якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування транспортним засобом, суд керується таким.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 234/16272/15-ц, преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Виходячи з положень чинного законодавства України, постанова у справі про адміністративне правопорушення, винесена органом поліції, не має преюдиційного значення під час розгляду інших справ про адміністративні правопорушення.

Крім того, суд звертає увагу, що під час притягнення ОСОБА_1 04.10.2023 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП його особу також було встановлено на підставі посвідчення водія, реквізити якого зазначені в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 13545 від 04.10.2023. Таким чином, у вказаній постанові констатовано, що на момент її винесення ОСОБА_1 мав посвідчення водія. Будь-яких даних відносно недійсності вказаного посвідчення водія, закінчення його строку дії тощо, постанова не містить.

Також суд звертає увагу, що в матеріалах справи містяться дві різні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, які мають однакову серію, номер та дату а саме серію БАД № 13545 від 04.10.2023. Згідно з одною постановою серії БАД № 13545 від 04.10.2023 ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП, згідно з іншою постановою серії БАД № 13545 від 04.10.2023 за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

У суду в межах розгляду даної справи відсутні підстави надавати оцінку законності і обґрунтованості постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 13545 від 04.10.2023, згідно з якою ОСОБА_1 04.10.2023 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Разом з тим, ураховуючи вищенаведене, у суду відсутні підстави вважати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 13545 від 04.10.2023, належним, допустимим та достатнім доказом відсутності у ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, тобто посвідчення водія відповідної категорії.

Таким чином, будь-яких доказів відсутності у ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, суду не надано.

Ба більше, наданими суду доказами підтверджується факт наявності у ОСОБА_1 посвідчення водія, яке надає право керування транспортними засобами.

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами, суду не надано.

Такими доказами можуть бути вирок суду або постанова у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, згідно з якими до ОСОБА_1 застосовано покарання (стягнення) у виді позбавлення права керування транспортним засобами.

Проте вказані вище вирок суду або постанова у справі про адміністративне правопорушення суду не надані. У матеріалах справи (протоколі про адміністративне правопорушення, рапорті працівника поліції, довідках та інших документа) відсутнє будь-яке посилання на факт позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами.

Крім того, як вбачається з диспозиції ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не мала права керування таким транспортним засобом (ч. 2 ст. 126 КУпАП), та керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4 ст. 126 КУпАП) - є окремими та самостійними складами адміністративних правопорушень.

Ураховуючи наведене, в разі позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, протокол про адміністративне правопорушення повинен був бути складений за інше правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП а саме за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Проте ОСОБА_1 в даній справі не пред`являлось обвинувачення в тому, що він повторно протягом року керував вказаним вище автомобілем, будучи позбавленим права керування транспортними засобами.

У разі, якщо ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами та станом на час складення протоколу про адміністративне правопорушення, який розглядається в даній справи, закінчився строк, на який його було позбавлено вказаного права, то протокол про адміністративне правопорушення дійсно повинен був складатись у зв`язку із керуванням транспортним засобом особою, яка не мала права керування таким транспортним засобом.

Проте у такому випадку належними та необхідними доказами, які б підтверджували наявність події та складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , були б такі: докази позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами (вирок суду або постанова у справі про адміністративне правопорушення); докази того, що після закінчення строку покарання (стягнення) у виді позбавлення права керування транспортними засобами, ОСОБА_1 не отримував у встановленому законом порядку посвідчення водія відповідної категорії (відповідна довідка органу поліції).

Між тим, як вже зазначалось судом, матеріали справи не містять ані будь-яких доказів позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, а також посилання на вказану обставину, ані будь-яких доказів того, що після закінчення строку стягнення він не отримував посвідчення водія відповідної категорії.

Пояснення працівника поліції, зафіксовані наприкінці відеозапису, згідно з якими він повідомляє, що посвідчення водія не є діючим, суд не може визнати належним, допустимим та достатнім доказом на підтвердження вказаної обставини з огляду на таке.

Насамперед суд констатує, що працівник поліції не зазначив будь-яких підстав, з яких він дійшов вказаного висновку. При цьому на початку відеозапису зафіксовано, що під час дослідження посвідчення водія ОСОБА_1 у працівника поліції не виникло будь-яких зауважень щодо форми, змісту та дійсності вказаного документу, у тому числі щодо строку його дії.

Крім того, згідно з висновками щодо застосування норм права, викладеними в постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 560/751/17, пояснення осіб, які у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, не можуть бути беззаперечним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення та не є належними доказами, якими може обґрунтовуватись притягнення до адміністративної відповідальності.

Ураховуючи наведене, усні пояснення працівника поліції, зафіксовані на відеозапису, відносно того, що посвідчення водія ОСОБА_1 не є діючим, суд не може визнати належним, допустимим та достатнім доказом на підтвердження вказаної обставини.

Інших доказів суду не надано, при цьому суд позбавлений права за власною ініціативою збирати докази, в тому числі викликати і допитувати свідків, витребувати письмові докази, які підтверджують ту обставину, що пред`явлене ОСОБА_1 посвідчення водія є недіючим (недійсним).

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що працівниками поліції не доведений поза розумним сумнівом факт відсутності у ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, а відтак не доведені поза розумним сумнівом наявність події та складу адміністративного правопорушення, зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 885391 від 10.06.2024.

Ураховуючи наведене та розглядаючи справу на засадах верховенства права і принципу презумпції невинуватості, суд закриває провадження в справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 126, 247, 251-252, 279, 283-285 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Д.А. Крівцов