Справа № 694/1521/24
Провадження № 3/694/638/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.08.2024 року м. Звенигородка

Суддя Звенигородського районного суду Черкаської області Сакун Д.І., розглянувши матеріали, які надійшли від Звенигородського ВПГУНП в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и л а:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №048067 ОСОБА_1 17.06.2024 року о 21.30 год. по просп. Шевченка в м. Звенигородка Звенигородського району, Черкаської області, керував автомобілем « Kia Ceed», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги 2.5 ПДР, та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №048075 ОСОБА_1 17.06.2024 року о 21.30 год. по просп. Шевченка в м. Звенигородка Звенигородського району, Черкаської області, керував автомобілем « Kia Ceed», д.н.з. НОМЕР_1 , при повороті ліворуч з просп.. Шевченка не впорався з керуванням та допустив зіткнення з металевим огородженням, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги 2.3б, 12.1 ПДР, та скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав та пояснив, що не керував автомобілем марки " Kia Ceed ", працівники поліції не здійснювали зупинку вказаного автомобіля під його керуванням, ДТП не вчиняв, а за кермом була інша особа, а саме ОСОБА_2 , який не мав при собі посвідчення водія та злякавшись приїзду поліції побіг за посвідченням, щоб уникнути покарання. Крім того, пропозиція поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння була безпідставною та такою, що суперечить закону, оскільки ОСОБА_1 не керував транспортним засобом та не був водієм у розумінні положень п. 1.10 ПДР. Також, зазначив, що поліцейський не встановлював обставин даної ситуації, а по приїзду відразу стверджував, що він правопорушник і відносно нього будуть складені протоколи про адміністративне правопорушення.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що в той вечір він був за кермом автомобіля « Kia Ceed», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснюючи поворот він втратив контроль над автомобілем, кермо перестало крутитися і він здійснив наїзд на металеве огородження. Вийшовши з машини він почув, як якийсь чоловік викликав поліцію. Так як у нього не було при собі посвідчення водія, та знаючи, що за таке діяння передбачений великий штраф, він вирішив швиденько побігти до таксистів і з`їздити додому за документами. Поїздка додому зайняла багато часу, однак після повернення на місце ДТП він побачив, що там багато людей і поліції та злякавшись відповідальності, вирішив не підходити.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124, ч. 1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 з наступних підстав.

Положеннями статті 1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вимогами статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу. А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які, у разі визнання особи винною, повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.

Виходячи зі змісту ст. ст. 7, 245, 279, 280 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст.258 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі, цим процесуальним документом особа фактично притягається до адміністративної відповідальності. Зміст протоколу про адміністративне правопорушення повинен чітко відповідати приписам ст.256 КУпАП, особливо в частині викладення фабули правопорушення, яка, як зазначено вище, фактично є обвинуваченням.

При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, до нього висуваються певні вимоги, а обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд, згідно загальних засад судочинства.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Склад правопорушення це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення.

Так, диспозиції статей 124, 130 ч.1 КУпАП передбачають відповідальність водіїв транспортних засобів за дії, пов`язані з порушенням правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів та керування водіями транспортними засобами в стані, у тому числі, алкогольного сп`яніння, або за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, у тому числі, алкогольного сп`яніння.

Як встановлено в ході розгляду справи в суді докази, що ОСОБА_1 , 17.06.2024 року о 21.30 год. по просп. Шевченка в м. Звенигородка Звенигородського району, Черкаської області, керував автомобілем « Kia Ceed», д.н.з. НОМЕР_1 відсутні, а відповідно відсутні докази про причетність останнього до ДТП.

Як вбачається з відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який долучений до матеріалів справи, ОСОБА_1 перебував у нерухомому транспортному засобі «Kia Ceed», вказав, що він ДТП не вчиняв, з відеозапису не вбачається факту керування транспортним засобом. Також з відеозапису вбачається, що будь яких документів, які б посвідчували його особу працівникам поліції надано не було. Також, згідно наданого відеозапису з нагрудних камер працівників поліції який досліджено в судовому засіданні зафіксовано, що працівники поліції приїхали на місце події коли транспортний засіб стояв. Хто був водієм із відеозапису не вбачається.

Крім того, з письмових пояснень свідка ОСОБА_3 , які знаходяться в матеріалах справи вбачається, що останній бачив що автомобіль темного кольору виїхав на бордюр. До водія підійшов незнайомий чоловік та включив нейтральну передачу, але водій намагався продовжити рух. Після чого, люди які прибігли на шум, заблокували авто, після чого ОСОБА_3 викликав поліцію. Однак, вказаний свідок не підтвердив, що за кермом перебував саме ОСОБА_1 . Письмові пояснення інших свідків у матеріалах справи відсутні.

Свідки та поняті, які зазначені в протоколах про адміністративне правопорушення на виклик в судове засідання не з`явилися.

Таким чином, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено беззаперечних доказів того, що ОСОБА_1 , 17.06.2024 року о 21.30 год. по просп. Шевченка в м. Звенигородка Звенигородського району, Черкаської області, керував автомобілем « Kia Ceed», д.н.з. НОМЕР_1 та не впорався з керуванням та допустив зіткнення з металевим огородженням, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 62 Конституції України, якою передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у протоколах про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що наявними у справі доказами не доведена наявність в діях ОСОБА_1 події та складу вказаного адміністративного правопорушення.

Що стосується притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, то слід зазначити наступне.

Так, протокол про адміністративне правопорушення є документом, який офіційно засвідчує факт вчинення особою неправомірних дій і є одним із джерел доказів та підставою подальшого провадження у справі.

В матеріалах справи докази в своїй сукупності не доводять «поза розумним сумнівом» вину вказаної особи у вчиненні даного адміністративного правопорушення та не спростовують його твердження про те, що він транспортним засобом не керував.

При цьому, слід зазначити, що суд не вправі самостійно відшуковувати докази винуватості у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням частини першої статті 6 згаданої Конвенції, Європейський суд з прав людини у справі «Малофеєва проти росії» (рішення від 30.05.2013) зазначив, що у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист.

З огляду на викладене, провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, у відповідності до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Київського апеляційного суду від 29.04.2024 року у справі 755/19610/23 (провадження № 33/824/2094/2024).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини` стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1,2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу взагалі.

Відповідно до конституційного принципу, закріпленого в ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Стаття 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачає підстави для закриття провадження у справі у зв`язку з недоведеністю вини особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Зазначене є підставою для закриття провадження в справі в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення через недоведеність належними доказами складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.7,221,247,252,256,279,283,284 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и л а:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст. 124, ч. 1 ст.130 КУпАП закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області.

Суддя Д.І. Сакун