Провадження № 3/679/494/2024
Справа № 679/836/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2024 року м. Нетішин

Суддя Нетішинського міського суду Хмельницької області Томілін О.М., при секретарі судового засідання Дмітрієвій О.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника - адвоката Процика В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нетішин справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, одруженої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 184 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

До Нетішинського міського суду Хмельницької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №237428 від 09.05.2024 стосовно ОСОБА_1 за ст.184 ч.1 КУпАП.

Відповідно до протоколу склад інкримінованого адміністративного правопорушення полягає в тому, що ОСОБА_1 30.04.2024 близько 14.30 год. у АДРЕСА_2 , ухилилася від передбачених п.1 ст.150 СК України обов*язків щодо забезпечення належних умов життя, навчання та виховання свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2., а саме не виховала останнього у дусі поваги до суспільства, внаслідок чого останній, перебуваючи у школі на уроці в ході конфлікту наніс удар кулаком руки по обличчю малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2., чим вчинив правопорушення, але не досяг віку, з якого настає адміністративна та кримінальна відповідальність, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала свою вину в інкримінованому правопорушенні та пояснила, що події між її сином та ОСОБА_3 відбулися у школі на уроці в її відсутність. Зі слів вчителя та сина їй відомо, що її дитина захищалася від провокативних дій ОСОБА_3 . Не дивлячись на те, що син казав ОСОБА_3 його не чіпати, останній особисто підійшов до сина та почав хапати його за шию, тоді ОСОБА_2 , захищаючись та з переляку вдарив ОСОБА_3 . Їй також відомо, що за день -два до подій ОСОБА_3 двічі з кимось побився, тому вона допускає, що тілесні ушкодження в нього могли утворитися раніше. Також ОСОБА_1 пояснила, що належним чином виконує свої батьківські обов*язки, забезпечує належні умови життя, навчання та виховання свого малолітнього сина ОСОБА_2 , до якого ніколи раніше не було жодних зауважень.

Захисник ОСОБА_4 підтримав свідчення та думку ОСОБА_1 та просив закрити провадження у справі у зв*язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки вина ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого правопорушення не доведена.

В подальшому ОСОБА_1 та її захисник Процик В.В. надали заяви про закінчення розгляду справи в їх відсутність, раніше дані пояснення підтримали, просили закрити провадження у справі у зв*язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Допитана в якості свідка ОСОБА_5 суду пояснила, що вона є вчителем - класним керівником ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вказала, що ОСОБА_2 позитивно характеризується, до нього не було зауважень, він не конфліктний, його батьки належним чином займаються вихованням дитини. ОСОБА_3 характеризується більш негативно, він потребує постійного контролю, на зауваження реагує емоційно, відмовляється від співпраці, часто створює конфліктні ситуації. До подій 30.04.2024 тілесних ушкоджень у ОСОБА_3 свідок не помічала.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснила, що працює вчителем трудового навчання з 2003 р. 30.04.2024 вона проводила урок, на якому також були присутні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Хлопці працювали за другим та четвертим верстаком відповідно на відстані приблизно 2 метрів. Коли вчителька перебувала біля дошки, вона почула якусь розмову, потім ОСОБА_3 голосно сказав « Я тобі зараз», встав та пішов до ОСОБА_2 , який перебував на своєму місці. Хлопці зчепилися руками та кожен вдарив іншого по два рази руками по тулубу і голові. Після цього ОСОБА_6 розборонила учнів. ОСОБА_3 сів на стіл та прикрив обличчя руками. Після цього свідок відвела його до медпункту. Також свідок пояснила, що ОСОБА_2 казав, що ОСОБА_3 до нього постійно чіпляється. ОСОБА_6 також зауважила, що не чула, щоб ОСОБА_2 спровокував ОСОБА_3 Охарактеризувала ОСОБА_1 як хорошу матір, які займається вихованням сина.

Судом також досліджені письмові докази, долучені до протоколу.

Так, в матеріалах справи наявний рапорт чергового ВПД №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області від 30.04.2024, згідно з яким надійшло повідомлення про те, що 30.03.2024 під час трудового навчання ОСОБА_2 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_3 у виді синця. Аналогічні відомості викладені у протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення.

ОСОБА_7 у своїх письмових поясненнях зазначає, що їй відомо про конфлікт її сина ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на уроці трудового виховання, під час якого ОСОБА_3 були спричинені тілесні ушкодження. Зі слів сина, той отримав удар від ОСОБА_2 під час конфлікту, коли підійшов до останнього з проханням не розповсюджувати чутки.

З виписки з медичної картки хворого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2., вбачається заключний діагноз: травма ока та очної ямки/перелом ніжньої стінки правої орбіти з наслідковим пролапсом орбітальної жирової клітковини у верхньощелепну пазуху та гематосинусом (супутній д. - міопія).

З доповідної ОСОБА_6 - вчительки трудового навчання від 30.04.2024, яка міститься у матеріалах службового розслідування, вбачається, що конфлікт між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відбувся в неї на уроці. Хлопці працювали за четвертим та другим верстаком відповідно. Від ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_2 пролунали викрики, вчителька зробила зауваження, однак ОСОБА_3 не відреагував, і між ними виникла бійка. Коли ОСОБА_6 підбігла до учнів, вони встигли вдарити один одного кулаками в обличчя.

Згідно з актом розслідування нещасного випадку від 23.05.2024 встановлено, що під час уроку трудового виховання виник конфлікт між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Прийнято рішення акт Н-Н не складати.

З наданих характеристик ОСОБА_2 в цілому характеризується позитивно, батьки забезпечують виховання та навчання дитини. ОСОБА_3 фактично характеризується посередньо, зокрема, потребує постійного контролю, на зауваження реагує емоційно, нехтує ними, може вживати нецензурну лексику, буває нестриманим, відмовляється від співпраці, з деякими однокласниками має складні стосунки, часто створює конфліктні ситуації.

Суд, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , покази свідків, дослідивши матеріалами справи в їх сукупності, приходить до висновку про закриття провадження у справі з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Частиною 1 ст. 8 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст.23 цього Кодексу).

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

У відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення є доведення об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони правопорушення.

Відповідно до вимог ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови доведеності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, на підставі належних та допустимих доказів. Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Питання складання протоколу про адміністративне правопорушення передбачене ст. 254 КУпАП.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст.184 КУпАП настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей полягає у бездіяльності, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно і у неповному обсязі. Таке ухилення може бути у формі бездіяльності, пов`язаної із незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Так, згідно з ч. 1 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч.2 ст. 150 СК України).

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч.3 ст. 150 СК України).

Батьки зобов`язані поважати дитину (ч.4 ст. 150 СК України).

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ч.5 ст. 150 СК України).

Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини (ч.6 ст. 150 СК України).

Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини (ч.7 ст. 150 СК України).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

У частині 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 N 3 визначено, що означає "не піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя": незабезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складник виховання; не спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявлення інтересу до її внутрішнього світу; не створення умов для здобуття нею освіти.

Отже ухиленням від виконання батьківських обов`язків не вважається будь-яка дія, а лише невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством, і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Відповідно до принципу "поза розумним сумнівом", зміст якої сформульований у п. 43 рішення ЄСПЛ у справі "Кобець проти України" від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Про вчинення адміністративно правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності (ст. 254 КУпАП).

Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності. Об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Диспозиція ст. 184 КУпАП передбачає саме ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Для притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП слід встановити, які саме обов`язки особа як мати неповнолітньої дитини, не виконала.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ухилилися від передбачених п.1 ст.150 СК України обов*язків щодо забезпечення належних умов життя, навчання та виховання свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2., а саме не виховала останнього у дусі поваги до суспільства, внаслідок чого останній, перебуваючи у школі на уроці в ході конфлікту наніс удар кулаком руки по обличчю малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2., чим вчинив правопорушення, але не досяг віку, з якого настає адміністративна та кримінальна відповідальність.

На переконання суду, матеріали цієї справи не містять доказів на підтвердження факту ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини.

Так, на думку суду, матеріалами справи не доведено, що конфлікт, який виник між учнями ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на уроці у навчальному закладі, спричинений невиконанням ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків щодо забезпечення належних умов життя, навчання та виховання свого малолітнього сина та не виховання останнього у дусі поваги до суспільства. Можна констатувати, що саме ОСОБА_3 , який посередньо характеризується, та характеристика якого викладена вище, порушив навчальну дисципліну, без дозволу покинув своє робоче (навчальне) місце, голосно крикнув та особисто підійшов до ОСОБА_2 , який позитивно характеризується та, як вказує свідок, раніше казав на те, що ОСОБА_3 до нього «чіпляється», після чого між малолітніми виникла обоюдна бійка, внаслідок якої ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження. За вищенаведених досліджених доказів та встановлених обставин не можна вважати доведеним той факт, що вказані події відбулися саме внаслідок невиконання або неналежного виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків.

Отже докази, які надані на підтвердження вини ОСОБА_1 , зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, та інші викликають розумні сумніви, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), n.161, заява N 25), який застосовується при оцінці доказів, а також докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту".

Відповідно до принципу "поза розумним сумнівом" (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п. 110 рішення ЕСПЛ у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden N 36985/97).

ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що "…суд не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)" (справи "Малофєєв проти Росії", рішення від 30.05.2013 року та "Карелін проти Росії", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 року).

Матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на винні дії ОСОБА_1 щодо її ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Згідно зі ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Стандарт доведення вини "поза розумним сумнівом" означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного "розумного сумніву" в цьому, тоді як наявність такого "розумного сумніву" у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 року у справі N 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної ради України з прав людини зазначив, що "одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями" (абз. 3 п. п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 року N 5-рп/2005 той же Суд вказав, що "із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі" (абз. 2 п. п. 5.4 п. 5).

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Ураховуючи викладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, а тому вважає, що у її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, у зв`язку із чим провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності слід закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 184, 247, 280, 284 КУпАП, суддя, -

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Нетішинський міський суд Хмельницької області протягом десяти днів із дня її винесення.

Суддя О.М.Томілін