Справа № 517/906/24
Провадження № 3-зв/517/3/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року смт. Захарівка Одеської області

Фрунзівський районний суд Одеської області в складі головуючого судді Тростенюка В.А., за участю секретаря судових засідань Грабової І.Г., розглянувши у судовому засіданні в залі суду в смт. Захарівка Одеської області заяву особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про відвід судді Фрунзівського районного суду Одеської області Меєчко О.М. в справі про адміністративне правопорушення № 517/906/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП

в с т а н о в и в:

В провадженні судді Фрунзівського районного суду Одеської області Меєчко О.М. знаходиться справа з єдиним унікальним № 517/906/24 щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

14 серпня 2024 року до Фрунзівського районного суду Одеської області надійшла заява особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про відвід судді Фрунзівського районного суду Одеської області Меєчко О.М. в справі про адміністративне правопорушення № 517/906/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 серпня 2024 року дана справа передана на розгляд судді Фрунзівського районного суду Одеської області Тростенюку В.А.

В обґрунтування вказаної заяви особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 зазначив, що суддею Меєчко О.М. було проігноровано та відмовлено йому у задоволенні ряду заяв та клопотань в справі про адміністративне правопорушення № 517/906/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Крім того, суддею Меєчко О.М. було допущено ряд порушень норм матеріального та процесуального права і саме тому в нього виникли сумніви у неупередженості судді Меєчко О.М. в розгляд вказаної справи про адміністративне правопорушення.

Заявник ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлявся шість разів (судові засідання: 15.08.2024, 16.08.2024, 19.08.2024, 23.08.2024, 26.08.2024, 28.08.2024) належним чином, шляхом телефонограми та відправлення SMS-повідомлення, проте в судові засідання жодного разу не з`явився, надсилаючи щоразу електронною поштою, посилаючись на ст. 268 КУпАП, клопотання про відкладення судового засідання (а.с. 6, 15-16, 18, 24-31, 33-34, 36-39) у зв`язку з лікуванням, додаючи копії відповідних підтверджуючих медичних документів. Крім того, в клопотаннях про відкладення судового засідання заявник ОСОБА_1 просить суд відкласти розгляд справи на значно тривалий строк, а саме не раніше ніж 16.09.2024 року.

Суддя Фрунзівського районного суду Одеської області Меєчко О.М. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, правом на надання пояснень з приводу заявленого йому відводу, не скористався, проте надав письмову заяву в якій просив розгляд заяви про відвід судді здійснювати без його участі та повідомив суд, що у відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вчинив вказане правопорушення у групі осіб, зокрема з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Постановами по справах № 517/905/24 та 517/907/24 від 03 липня 2024 року суддя Фрунзівського районного суду Одеської області Меєчко О.М. розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , визнав останніх винними у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та застосував до них адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 550 (п`ятсот п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 9350 гривень (постанови додаються). Розгляд справи передбачає перевірку й оцінку доказів та відомостей, що стали підставою для складання відносно ОСОБА_1 матеріалів про притягнення його до адміністративної відповідальності, а суддею Фрунзівського районного суду Одеської області Меєчко О.М. вказані докази були досліджені та суддею була надана їм належна юридична оцінка при розгляді справи у відношенні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 7-13, 19-22)

Кодекс України про адміністративні правопорушення та і відповідно ст. 268 КУпАП не регулюють та не містять жодного посилання та/чи відповідної спеціальної норми, яка б надавала можливість учасникам справи заявити відвід судді (самовідвід) та прямої вказівки на процесуальні шляхи його вирішення та розгляду.

Положення ст. 81 КПК України не передбачають обов`язкової участі осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні при вирішенні питання про відвід і позиція щодо відводу викладена у поданій заяві.

Оскільки чинне законодавство не містить імперативної норми щодо обов`язкової участі у судовому засіданні осіб під час вирішення питання про відвід, суд не вбачає перешкод задля розгляду порушеного у заяві питання за відсутності особи, відносно якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось.

Дослідивши матеріали заяви про відвід судді, суд дійшов наступного висновку.

Вирішуючи питання про відвід, суддя, перш за все, виходить з того, що завданням судочинства у справах про адміністративні правопорушення, виходячи з приписів статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до положень статті 7 наведеного вище Кодексу, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, й провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з вимогами частини 1 статті 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Отже, відповідно до приписів частини 1 статті 2 та частини 2 статті 246 Кодексу України про адміністративні правопорушення суддя, розглядаючи справи про адміністративні правопорушення, керується законодавством України про адміністративні правопорушення, яке складається з Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів нашої держави.

Нажаль, зазначений кодекс, регулюючи порядок розгляду справ та визнаючи у своїй статті 245, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, не містить жодного посилання та/чи відповідної спеціальної норми, яка б надавала можливість учасникам справи заявити відвід судді (самовідвід) та прямої вказівки на процесуальні шляхи його вирішення.

Натомість стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обумовлює, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого 22 лютого 2013 року XI черговим з`їздом суддів України, наголошує, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

08 червня 2017 року Радою суддів України, яка згідно із приписами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є вищим органом суддівського самоврядування та має формувати єдиний підхід до розуміння тих чи інших найважливіших актуальних спірних питань шляхом прийняття відповідних рішень рекомендаційного характеру, прийнято рішення № 34 «Про роз`яснення деяких питань щодо конфлікту інтересів», яким у пункті 4 визначено, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Відповідно до виду юрисдикції положення щодо відводів та самовідводів суддів містять у собі такі процесуальні закони як Кодекс адміністративного судочинства України, Господарський процесуальний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України та Кримінальний процесуальний кодекс України.

Як убачається з багатьох рішень Європейського суду з прав людини, зокрема, з рішення, ухваленого 30 жовтня 2014 року у справі «Швидка проти України», провадження у справах про адміністративне правопорушення вважається кримінальним у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також цей суд у своїй сталій практиці (рішення у справах: «Енгель та інші проти Нідердандів», ухвалене 08 червня 1976 року; «Озтюрк проти Німеччини», ухвалене 21 січня 1984 року; та «Лутц проти Німеччини», ухвалене 25 серпня 1987 року) автономно тлумачить поняття «кримінальний» незалежно від національної термінології це поняття вживається щодо адміністративних, дисциплінарних та митних проступків тощо.

Отже, з метою забезпечення виконання наведених вище положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки норми чинного Кодексу України про адміністративні правопорушення не регулюють порядок вирішення питання про відвід судді, який розглядає справу, виникає необхідність в застосуванні принципу аналогії закону найбільш близької галузі права кримінального процесуального права та при вирішенні питання про відвід судді керуватися положеннями параграфу 6 глави 3 Кримінального процесуального кодексу України, який встановлює й врегульовує підстави та порядок відводу судді від участі у кримінальному процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участі у кримінальному провадженні, якщо він особисто заінтересований в результатах провадження, а також за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні

Згідно зі ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» встановлено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

У відповідності з практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями.

Для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

У провадженні судді Фрунзівського районного суду Одеської області Меєчко О.М. перебуває справа про адміністративне правопорушення № 517/906/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 204-1 ч.2 КУпАП, представником особи, яка притягується до адміністративної відповідальності є адвокат Городок Я.В.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 про відвід судді, заявник фактично не погоджується із процесуальними діями судді в межах розгляду справи № 517/906/24, які ніби то свідчать про неповноту та необ`єктивність з`ясування обставин справи, у зв`язку із чим і звернувся з відповідною заявою щодо відводу судді.

Суд приходить до переконання, що заявник не навів жодних підстав, визначених законом для відводу судді, а доводи заявника щодо процесуальних дій судді не вказують на наявність обставин, які викликають сумнів у його неупередженості. При цьому, суд враховує, що незгода із судовим рішенням, а також діями судді під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, не є підставою для відводу судді.

Що стосується інформації, яку повідомив суддя Меєчко О.М. в письмовій заяві, то суд, даючи оцінку останній, приходить до наступного.

Так, у своїй заяві суддя Меєчко О.М. вказує саме про актуальність інформації, звертає увагу суду та фактично вказує про сумніви в об`єктивності та неупередженості у розгляді суддею Меєчко О.М. вказаної справи, оскільки розгляд справи передбачає перевірку й оцінку доказів та відомостей, що стали підставою для складання відносно ОСОБА_1 матеріалів про притягнення його до адміністративної відповідальності, а суддею Фрунзівського районного суду Одеської області ОСОБА_4 абсолютно однакові докази вже були досліджені та суддею була надана їм належна юридична оцінка при розгляді справ у відношенні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і відповідно були постановлені постанови, які 16 липня 2024 року набрали законної сили.

В даному випадку, суддя Меєчко О.М. вказує про актуальність інформації та фактично вказує на існування обставин, які можуть викликати обґрунтовані сумніви в неупередженості судді Меєчко О.М. при розгляді даної справи, оскільки він при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 204-1 ч. 2 КУпАП буде змушений повторно з`ясовувати обставини та досліджувати докази, які ним вже були з`ясовані та досліджені при розгляді справ про притягнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 204-1 ч.2 КУпАП, повторно надавати їм оцінку.

Ключовим аспектом відводу є упередженість судді при розгляді справи, яка перебуває у його провадженні. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» (заява №33949/02) від 09 листопада 2006 року, особиста безсторонність суду призюмується, поки не надано доказів протилежного (про що зазначено у рішенні у справі «Ветштайн проти Швецарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Заявлений особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відвід та інформація, яку повідомив своєю заявою суддя Меєчко О.М. в комплексі між собою містять належні та підтверджені дані, які свідчать про наявність таких обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді у вирішенні справи. Так, суддя Меєчко О.М. шляхом надання актуальної інформації фактично вказує на існування обставин, які можуть викликати сумніви в неупередженості судді Меєчко О.М. при розгляді справи та зазначає, в чому, на його думку, проявляється неупередженість судді та надає відповідні докази, які свідчать про наявність такої.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000XII).

Стосовно об`єктивного критерію Європейський суд з прав людини також вказує, що необхідно перевірити чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був не безсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7серпня 1996 poку, п. 58).

У зв`язку з викладеним, ураховуючи положення п.4 ч.1 ст.75, ч.1 ст.80 КПК України, з метою недопущення будь-яких сумнів щодо безсторонності, об`єктивності й неупередженості судді, а також з метою унеможливлення створення умов, за яких участь судді у розгляді даної справи, в подальшому може використовуватися іншими особами або сторонніми спостерігачами, для дискредитації будь-якого прийнятого судом рішення в даній справі, суд вважає, що відвід в комплексі з інформацією, наданою суддею Меєчко О.М. є обґрунтованим та суддя Меєчко О.М. підлягає відведенню від розгляду справи.

Керуючись ст. ст.75, 80, 81, 245, 246 КПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Заяву особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про відвід судді Фрунзівського районного суду Одеської області Меєчко О.М в рамках справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 204-1 КУпАП- задовольнити.

Передати матеріали справи про адміністративне правопорушення № 517/906/24 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП до канцелярії Фрунзівського районного суду Одеської області для повторного автоматизованого розподілу.

Дану постанову надати судді Фрунзівського районного суду Одеської області Меєчко О.М. для виконання.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: