КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2024 року

справа № 359/3260/24

провадження № 33/824/3538/2024

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Музичко С.Г., розглянувши справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - Федорова Дмитра Сергійовича на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись із постановою суду захисник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій оскаржувану постанову просив скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що відповідно до пояснень ОСОБА_1 та відеозапису з нагрудних камер поліцейських, наявних у матеріалах справи, не вбачається керування ОСОБА_1 , транспортним засобом 16 березня 2024 року о 20 год 05 хв. Вказує на провокацію в діях працівників поліції, оскільки поліцейські створили хибне враження у ОСОБА_1 правомірності його поведінки та схилили до вчинення адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 103237 від 16 березня 2024 року о 20 год. 05 хв. по вул. Шевченка в с. Вишеньки, він керував транспортним засобом мопед «Honda Dio» без н.з. з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння він відмовився, що зафіксовано на нагрудні бодікамери працівників поліції, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2, п. 4 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є:

- запах алкоголю з порожнини рота;

- порушення координації рухів;

- порушення мови, виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно з ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні підтверджується наявними матеріалами справи, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 16 березня 2024 року;

- рапортом працівника поліції від 16 березня 2024 року;

- постановою про накладення адміністративного стягнення від 16 березня 2024 року:

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16 березня 2024 року;

- відеозаписом із нагрудної камери працівника поліції.

З наявного відеозапису вбачається, що працівником поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на виявлення стану сп`яніння за допомогою технічного пристрою на місці зупинки або в медичному закладі, на що останній відмовився.

Вирішуючи питання щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, дійшов обґрунтованого висновку про порушення водієм пункту 2.5. ПДР України.

Судом першої інстанції надано обґрунтовану оцінку всім доказам та прийнято до уваги пояснення поліцейського, який в судовому засіданні суду першої інстанції зазначив наступне: «16 березня 2024 року приблизно о 20 год 05 хв. під час об`їзду території в с. Вишеньки він із напарником побачили як з парку на вул. Шевченка виїхав чоловік на мопеді і впав у них на очах. Перше, що спало їм на думку - запропонувати допомогу водію, але після короткого спілкування з ним, вони зрозуміли, що водій перебуває з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Встановивши особу водія, озвучивши йому ознаки алкогольного сп`яніння, водієві було неодноразово запропоновано пройти огляд. Поліцейський звернув увагу суду, що спочатку ОСОБА_1 не заперечував факт керування мопедом і погоджувався, що у нього дійсно є ознаки сп`яніння, але коли до них підійшли його знайомі і почали давати поради, то він різко змінив свою поведінку і почав поводити себе агресивно та відмовився від огляду.»

Дана обставина підтверджується й відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, доказів на спростування викладених пояснень поліцейського матеріали справи не містять.

Разом з тим, аналізу диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП убачається, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, вже сам по собі утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні докази, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 мопедом 16 березня 2024 року не віднайшли свого обґрунтування та розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення останнього адміністративної відповідальності.

Крім того, апеляційний суд наголошує, що твердження апеляційної скарги не спростовують факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, не впливають на кваліфікацію дій правопорушення та не можуть бути підставою для скасування постанови суду.

ЄСПЛ в своїх рішеннях «Енгель та інші проти Нідерландів», «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Швидка проти України» та інші констатував, що провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП повинне проводитись за процедурою, передбаченою для кримінальних правопорушень. ЄСПЛ виключає можливість притягнення особи до відповідальності за вчинення правопорушення, на яке особу підбурили працівники поліції.

ЄСПЛ неодноразово формулював у своїх рішеннях визначення провокації, розкривав її зміст та форми (справи «Раманаускас проти Литви», № 55146/14, 20 лютого 2018 року, «Баннікова проти Росії», № 18757/06, 04 листопада 2010 року, «Матановіч проти Хорватії», № 2742/12, 04 квітня 2017 року).

Із правових позицій вбачається, що провокація вчинення злочину наявна, якщо:

- були активні дії правоохоронних органів;

- з їх боку мало місце спонукання особи до вчинення злочину;

- злочин не був би скоєний без втручання правоохоронних органів.

Виходячи з вищевикладеного, суд апеляційної інстанції визнає необґрунтованими доводи апелянта про те, що в діях працівники поліції відбулася провокація та схиляння до вчинення адміністративного правопорушення, оскільки дослідивши відеозапис нагрудної камери поліцейського, вбачається, що поліцейські лише роз`яснили ОСОБА_1 суть правопорушення та його наслідки.

До того ж, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що працівники патрульної поліції схиляли ОСОБА_1 до вчинення адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд зауважує, що погоджуватися чи відмовлятися від огляду є правом особи, а не схилянням до відмови. Тому, така відмова є порушенням п. 2.5 ПДР, тобто утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, внаслідок чого і складається протокол.

Поряд з тим, відповідно до ст. 267 КУпАП водій має право оскаржити дії поліцейських, чого зроблено не було.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини правопорушення, визнавши доведеним невиконання водієм п. 2.5 Правил дорожнього руху України, та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Даючи оцінку обставинам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях апелянта складу адміністративного правопорушення, ним не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною, вмотивованою, підстав для її скасування апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Федорова Дмитра Сергійовича на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2024 рокузалишити без задоволення.

Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя