ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/624/24 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ст. 173 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: потерпілої ОСОБА_1

представника потерпілої адвоката Чапаєвої Г.М.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 липня 2024 року відносно ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 липня 2024 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 (п`яти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 85 (вісімдесят п`ять) грн.

Як визнав суд, 09 липня 2024 року, близько 19 год. 56 хв., за адресою м. Тернопіль, вул. 15 Квітня гр. ОСОБА_2 перебуваючи в п`яному вигляді в громадському місці нанесла тілесні ушкодження гр. ОСОБА_1 , а саме: била в голову, подряпала руки, чим вчинила правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_1 вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною, у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також через порушення ним норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що суд не дослідив усі обставини справи та неповно встановив обставини, які мають значення для справи.

Свої доводи мотивує тим, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, що не дало їй можливості належним чином захистити свої порушені права.

Додатково вказує, що висновки суду щодо вчинення ОСОБА_2 правопорушення ґрунтуються на показах лише ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_3 , який разом з нею розпивав спиртні напої.

Зазначає, що після нанесення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень ОСОБА_1 стан здоров`я останньої погіршився і вона була змушена звернутись за медичною допомогою.

На переконання апелянта, незаконність судового рішення полягає у непомильно призначеному ОСОБА_2 адміністративного стягнення, яке, на думку потерпілої, повинно бути більш суворим.

Просить змінити постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 липня 2024, а саме - захід стягнення відносно ОСОБА_2 , в межах, передбачених ст. 173 КУпАП зі штрафу на громадські роботи.

Одночасно апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки ОСОБА_1 копію оскаржуваної постанови отримала 29.07.2024 року, а тому у неї не було можливості подати апеляційну скаргу на дане рішення у строки визначенні законом.

Заслухавши апелянта ОСОБА_1 та її представника адвоката Чапаєву Г.М., які повністю підтримали подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просять змінити постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.07.2024 року відносно ОСОБА_2 в частині накладення стягнення та застосувати до останньої стягнення у виді громадських робіт; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.285 КУпАП копія постанови по справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Як вбачається з матеріалів провадження, розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 проводився без участі потерпілої ОСОБА_1 .

Виходячи зі змісту апеляційної скарги, з текстом постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.07.2024 року ОСОБА_1 ознайомилась 29.07.2024 року.

Апеляційна скарга на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.07.2024 року подана ОСОБА_1 07.08.2024 року через канцелярію суду, про що є відмітка..

За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Обставини справи та висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Що стосується доводів потерпілої ОСОБА_1 про зміну постанови у зв`язку з невідповідністю виду та розміру стягнення, накладеного на ОСОБА_2 , слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Згідно ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При накладенні на ОСОБА_2 стягнення суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував усі обставини справи, ступінь тяжкості та характер вчиненого ОСОБА_2 правопорушення і обрав те, яке є необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Також, суд першої інстанції врахував особу правопорушника, яка вперше притягується до адміністративної відповідальності, свою винну у вчиненому визнала.

На переконання апеляційного суду призначений ОСОБА_2 вид адміністративного стягнення відповідає вимогам КУпАП, меті адміністративноно стягнення, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення правопорушника, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого адміністративного правопорушення та негативні наслідки скоєного діяння.

Апеляційний суд в даному випадку звертає увагу, що адміністративна відповідальність має на меті не тільки кару, а й виправлення правопорушника, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як порушником, так і іншими особами. Значення адміністративного стягнення в боротьбі зі злочинністю визначається не його жорстокістю, а неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю його застосування за кожне вчинене правопорушення. Роль і значення адміністративного стягнення багато в чому залежать від обґрунтованості його накладення і реалізації. У кожному конкретному випадку суд повинен призначити стягнення з дотриманням вимог і положень ст. 33 КУпАП, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

На переконання апеляційного суду потерпіла в апеляційній скарзі не навела достатньо мотивів для скасування накладеного на ОСОБА_2 стягнення та застосування до неї іншого, більш суворого виду чи розміру стягнення, а тому суд не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржуваної постанови.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення і обрав адмінстартвине стягнення у відповідності до положень ст.33 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу потерпілої залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в:

Поновити потерпілій ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 липня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 липня 2024 року щодо ОСОБА_2 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя