Справа № 297/2353/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.08.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Біловара Б. Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/509/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Біловара Б. Ю. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 11.06.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 247990 від 19.05.2024 та постанови судді від 11.06.2024 вбачається, що 19.05.2024 близько 09 год 20 хв прикордонним нарядом на напрямку 187 прикордонного знаку на околиці населеного пункту Берегове на відстані 7000 метрів від лінії державного кордону був виявлений та затриманий ОСОБА_1 (спільно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ), який на неодноразову законну повторювану вимогу військовослужбовців ДПСУ зі складу прикордонного наряду «Прикордонний патруль» пред`явити документ, що посвідчує особу, в злісній формі відмовився, при цьому вживав ненормативну лексику та заходи фізичного впливу відносно військовослужбовців ДПСУ і вдався до втечі у напрямку АДРЕСА_2 , чим порушив вимоги ч. 2 ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 19.06.2003, п. п. 8, 10 «Положення про прикордонний режим», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1147 від 27.07.1998, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Біловар Б. Ю. просить постанову судді від 11.06.2024 скасувати, а провадження у справі закрити. Вказує на те, що фабула протоколу не містить всіх необхідних передбачених нормами права відомостей, адже чіткого опису вчинення протиправних дій у вигляді злісної непокори зі сторони ОСОБА_1 , які б утворювали склад адміністративного правопорушення відсутні. Твердження про те, що ОСОБА_1 було виявлено при спробі незаконного перетину державного кордону поза пунктом пропуску в складі групи осіб не відповідає дійсності. До протоколу не додано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, а висновок суду про те, що вина ОСОБА_1 підтверджена його поясненнями та матеріалами справи, не відповідає дійсності. Крім того, справа у порушення вимог ч. 2 ст. 277 КУпАп не була розглянута протягом доби і ОСОБА_1 не був належним чином

-2-

повідомлений про час та місце її розгляду. При цьому, суд безпідставно залишив поза увагою клопотання захисника про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення судового засідання, розглянувши справу без участі сторони захисту, чим порушив право ОСОБА_1 на захист.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився, судову кореспонденцію отримував, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Крім того апеляційний суд врахував думку захисника-адвоката Біловара Б. Ю., який не заперечив про розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Біловара Б. Ю., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата ця особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

-3-

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 247990 від 19.05.2024 вбачається, що 19.05.2024 близько 09 год 20 хв прикордонним нарядом на напрямку 187 прикордонного знаку на околиці населеного пункту Берегове, на відстані 7000 метрів від лінії державного кордону був виявлений та затриманий ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який на неодноразову законну повторювану вимогу військовослужбовців ДПСУ зі складу прикордонного наряду «Прикордонний патруль» пред`явити документ, що посвідчує особу, в злісній формі відмовився, при цьому вживав ненормативну лексику та заходи фізичного впливу відносно військовослужбовців ДПСУ і вдався до втечі у напрямку АДРЕСА_2 , чим порушив вимоги ч. 2 ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 19.06.2003, п. 8, 10 «Положення про прикордонний режим», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1147 від 27.07.1998, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

З протоколу також вбачається, що зміст протоколу ОСОБА_1 доведений, права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП йому роз`яснені, однак ОСОБА_1 відмовився від підпису протоколу та надання пояснень у присутності двох свідків. При цьому, ОСОБА_1 не заявляв клопотань про забезпечення йому захисника.

Вказані у протоколі обставини підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 19.05.2024 (а. с. 1), протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 19.05.2024 (а. с. 2).

Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки сумнівів у їх достовірності чи порушень під час їх підготовки та збирання у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено даних, які би давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби 1 категорії відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_5 був упереджений під час затримання та складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, що у нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які би свідчили про зацікавленість представників прикордонної служби, які затримали ОСОБА_1 за порушення ним вимог ч. 2 ст. 23 Закону України «Про державну прикордонну службу», п. 8, 10 постанови Кабінету Міністрів України № 1147 від 27.07.1998, відтак склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, у результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , у підтвердження цього немає жодних доказів не лише у матеріалах справи, такі не додано і до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявні у матеріалах справи докази є недостатніми для підтвердження наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, апеляційний суд відхиляє, оскільки вважає, що такі спростовуються сукупністю вищенаведених доказів і є такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

-4-

Доводи апеляційної скарги про те, що фабула протоколу не містить всіх необхідних передбачених нормами права відомостей, адже чіткого опису вчинення протиправних дій у вигляді злісної непокори зі сторони ОСОБА_1 , які б утворювали склад адміністративного правопорушення відсутні, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються змістом протоколу, з якого чітко вбачається, що ОСОБА_1 (спільно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) на неодноразову законну повторювану вимогу військовослужбовців ДПСУ зі складу прикордонного наряду «Прикордонний патруль» пред`явити документ, що посвідчує особу, в злісній формі відмовився, при цьому вживав ненормативну лексику та заходи фізичного впливу відносно військовослужбовців ДПСУ, і вдався до втечі у напрямку АДРЕСА_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 було виявлено при спробі незаконного перетину державного кордону поза пунктом пропуску в складі групи осіб не відповідає дійсності, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки такі жодним чином не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 злісної непокори законній вимозі військовослужбовця Держприкордонслужби.

Із цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що до протоколу не додано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, а висновок суду про те, що вина ОСОБА_1 підтверджена його поясненнями та матеріалами справи, не відповідає дійсності.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 під час затримання відмовився від надання будь-яких пояснень з приводу обставин, що мали місце, у тому числі не заперечував своєї вини та обставини, викладені у протоколі.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги і таке.

Відповідно до ст. 185-10 КУпАП, адміністративним правопорушенням вважається злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторюваних законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, оскільки наявними доказами безумовно підтверджується те, що на законні вимоги прикордонників надати документи для перевірки з метою контролю за дотриманням прикордонного режиму, ОСОБА_1 не реагував, у злісній формі проігнорував такі вимоги, чим вчинив адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

-5-

Такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, та не являються підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що справа у порушення вимог ч. 2 ст. 277 КУпАп не була розглянута протягом доби і ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час та місце її розгляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно залишив поза увагою клопотання захисника про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення судового засідання, розглянувши справу без участі сторони захисту, чим порушив право ОСОБА_1 на захист, апеляційний суд з урахуванням наведеного вище також не бере до уваги. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП не є обов`язковою, а сам факт подання захисником 10.06.2024 заяви про відкладення судового засідання, свідчить про те, що стороні захисту, у тому числі і ОСОБА_1 , було відомо про час та місце розгляду справи.

Тому, апеляційний суд вважає, що право на захист ОСОБА_1 не було порушено.

На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. 33-35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а подану апеляційна скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Біловара Б. Ю. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 11.06.2024 щодо ОСОБА_6 ,- без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя