Справа № 711/6378/24
Номер провадження 3/711/2141/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2024 року м.Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м.Черкаси Михальченко Ю.В., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області про притягнення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , працюючого приймальником-відправником в ФОП Донець, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.164-10 КпАП України, -

ВСТАНОВИВ :

В проваджені Придніпровського районного суду м. Черкаси знаходяться адміністративні матеріали, які надійшли з Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.164-10 КУпАП.

Відповідно до протоколу серії ВАД № 297019 від 06.08.2024 року, ОСОБА_1 06 серпня 2024 року близько 11.10 год. за адресою: м. Черкаси, вул. Чигиринська, 524, здійснив приймання металобрухту вагою 2,4 кг. (латунь) без складання акту приймання, чим порушив вимоги ст. 6 ЗУ «Про металобрухт», за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст.164-10 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні надав суду клопотання про закриття провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164-10 КУпАП, яке мотивовано наступним: наказом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 № 2 від 28.06.2024 р. ОСОБА_1 прийнято на постійну роботу приймальником-відправником де він працює і на даний час.

Частина друга ст.164-10 КУпАП, що інкримінується ОСОБА_1 , передбачає адміністративну відповідальність за приймання металобрухту посадовою особою суб`єкта господарювання або громадянином - суб`єктом підприємницької діяльності, що здійснює заготівлю, переробку, металургійну переробку металобрухту, без складання акта приймання, визначеного Законом України «Про металобрухт».

Диспозиція норми ст.164-10 КУпАП є бланкетною нормою та відсилає до інших актів законодавства тому, для настання відповідальності за цією статтею, в протоколі про адміністративне правопорушення слід чітко встановити, які ж саме норми законодавства, що регулюють здійснення операцій з металобрухтом, було порушено, та розкрити суть правопорушення відповідно до нормативного акту, яким передбачено спеціальний порядок здійснення операцій з металобрухтом.

Суб`єктом адміністративного правопорушення, як видно з диспозиції ч.2 ст.164-10 КУпАП, є посадова особа суб`єкта господарювання або громадянин - суб`єкт підприємницької діяльності, що здійснює заготівлю, переробку, металургійну переробку металобрухту.

Визначення посадової особи органів управління товариства наведено у ст. 23 Закону України «Про господарські товариства» від 19.09.1991 року № 1576 - XII, посадової особи товариства у ст. 42 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 року № 2275 - VIII. Частиною 3 ст. 65 Господарського кодексу України визначено, що для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.

Отже, посадовими особами підприємства є, зокрема, голова правління, президент, генеральний директор, директор, заступник директора, головний бухгалтер незалежно від форми власності підприємства.

Міністерство юстиції України в листі від 22.02.2013 №1332-0-26-13/11 дає визначення терміну «посадова особа» виходячи з правозастосовної практики, яка зазначає, що головним критерієм віднесення особи до кола посадових осіб є наявність в неї організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій.

У свою чергу, відповідно до судової практики, яка склалася і знайшла своє відображення у відповідному узагальненні Верховного Суду України (постанова Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №5 «Про судову практику у справах про хабарництво»), організаційно-розпорядчими обов`язками є обов`язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності.

Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

У той же час під адміністративно-господарськими обов`язками розуміються обов`язки по управлінню або розпорядженню державним, колективним чи приватним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації забезпечення контролю за цими операціями тощо).

Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальних, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами,майстернями, ательє, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо.

Разом з цим, відповідно до абзацу 5 ч.1 ст.1 Закону України «Про металобрухт» заготівля металобрухту - діяльність, пов`язана з купівлею, зберіганням та реалізацією металобрухту суб`єктами господарювання.

Із змісту ч.ч.1, 2 ст.3 Господарського кодексу України вбачається, що під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Згідно з українським законодавством фізична особа-підприємець це фізична особа, яка реалізує свою здатність до праці шляхом самостійної, на власний ризик діяльності з метою отримання прибутку і набуває статусу фізичної особи-підприємця з моменту державної реєстрації (ст.50 ЦК України, ст.58 ГК України) про що надається Виписка із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ЄДР) відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

В тексті протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 297019 відносно ОСОБА_1 зазначено що він працює приймальником-відправником у ФОП ОСОБА_2 . Даний факт підтверджується копією наказу № 2 від 28.06.2024 про прийняття ФОП(ом) ОСОБА_2 . ОСОБА_1 на роботу приймальником- відправником.

Виконання робіт за професією «приймальник-відправник» (код професії 9322, Випуск ЄТДК 59) внесено до Переліку робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2022 р. № 1316. Тобто, приймальник-відправник відноситься до категорії робітників та не наділений організаційно-розпорядчими або адміністративно-господарськими функціями, а зайнятий на виконанні некваліфікованої роботи.

Протокол про адміністративне правопорушення не містить доказів, які б свідчили про наділення ОСОБА_1 повноваженнями по складанню і підписанню будь-яких документів щодо проведених операцій із металобрухтом, у тому числі актів приймання, або доказів наявності у нього статусу фізичної особи-підприємця і вчинення юридично значущих дій від свого імені.

Тобто, особою, що склала адміністративний протокол не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини у вчиненні правопорушення ОСОБА_1 , а відсутність доказів приналежності його до посадових осіб суб`єкта господарювання або фізичної особи підприємця, що має вирішальне значення для кваліфікації дій за ч.2 ст.164-10 КУпАП, виключає суб`єкт і відповідно відповідальність за дане правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу даного адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та засобів, що мають функції відеозапису, тощо.

Відповідно до ст.ст.252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Протокол про адміністративне правопорушення не містить доказів, які б свідчили про наділення ОСОБА_1 повноваженнями по складанню і підписанню будь-яких документів щодо проведених операцій із металобрухтом, у тому числі актів приймання, або доказів наявності у нього статусу фізичної особи-підприємця і вчинення юридично значущих дій від свого імені.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1,2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245).

Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу взагалі.

Згідно з п.1ст.247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суддя вважає, що відсутні докази на підтвердження складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 статті ст.164-10 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 не є суб`єктом вчинення правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.164-10, ст.ст.247 ч.1 п.1, 280, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст.164-10 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня винесення постанови через Придніпровський районний суд м. Черкаси.

Суддя: Ю. В. Михальченко