КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Ковальська В.В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 на постанову судді Кагарлицького районного суду Київської області від 22 березня 2024 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и в:

Постановою судді Кагарлицького районного суду Київської області від 22 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керувати транспортним засобами на строк один рік.

Згідно з постановою судді ОСОБА_1 27 вересня 2023 року близько 00 години 31 хвилин в м. Кагарлик по вул. Паркова, Київської області, керував транспортним засобом Volkswagen Passat державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп?яніння, огляд проводився на місці події за допомогою алкотестера "Драгер", що підтверджує тест від 27 вересня 2023 року, результат огляду становить 1,24 ‰, чим порушив п. 2.9 (а).

В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 просить постанову судді Кагарлицького районного суду Київської області від 22 березня 2024 року скасувати, а провадження по справі закрити.

Апелянт не погоджується із зазначеною постановою суду у зв`язку з невідповідністю висновків судді фактичним обставинам справи, а також через порушення ним норм матеріального і процесуального права у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає до скасування із закриттям справи за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 звертає увагу на те, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення у постанові судді обґрунтовується з посиланням на досліджені судом докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 484946 від 27 вересня 2023 року, тест від 27 вересня 2023 року, рапорт інспектора поліції ВП №1 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, копію посвідчення водія.

Таким чином, із змісту постанови суду слідує, що будь-яких інших доказів визначених у ч. 1 ст. 251 КУпАП, зокрема будь-яких відеозаписів, пояснень свідків, при прийнятті рішення судом не досліджувалося, що свідчить про їх відсутність.

Проте, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, наявний у матеріалах справи, у якому відображено лише обставини події, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не може слугувати безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Окрім того, апелянт зазначає, що наявна в матеріалах справи копія посвідчення водія не може слугувати доказом вчинення ним адміністративного правопорушення, оскільки посвідчення водія, це документ, що посвідчує право фізичної особи на керування транспортним засобом, і жодним чином не може свідчити про вчинення ним будь-якого правопорушення.

Щодо рапорту інспектора поліції ВП №1 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області, то ОСОБА_1 вказує на те, що інспектор є зацікавленою особою при розгляді цієї справи, а тому рапорт працівника поліції не може слугувати доказом винуватості водія у вчиненні адміністративних правопорушень.

Відносно тесту від 27 вересня 2023 року то такий тест, без вказання ідентифікуючих даних особи відносно якої проводиться огляд, сам по собі, без оформлення акту огляду також не може слугувати належним доказом.

Також, апелянт звертає увагу на те, що на час складання протоколу про адміністративне правопорушення він не був водієм та не здійснював керування транспортним засобом, докази протилежного працівниками поліції надано не було та в матеріалах справи відсутні, а отже не доведено належними та допустимими доказами факт порушення ним правил дорожнього руху і вимоги інспектора про пред`явлення посвідчення водія були неправомірними.

В свою чергу відсутність доказів керування транспортним засобом виключає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, відсутні будь-які докази порушення ним положень ПДР, які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу, що доводить той факт, що він не керував вказаним транспортним засобом.

Також, апелянт вказує на те, що поліцейським в порушення вимог п. 10,11 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року N1452/735, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (додаток 2) до Інструкції, не складався. Примірник такого акту йому надано не було, до протоколу про адміністративне правопорушення такого акту не долучено та до суду не надано.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, вважається недійсним.

Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Разом з тим у протоколі про адміністративне правопорушення відсутня будь-яка інформація про застосування під час проведення огляду технічних засобів відеозапису та/або про проведення огляду за участі свідків.

Наведене свідчить, що з метою фіксації фактів порушення водіями Правил дорожнього руху України передбачено проведення поліцейськими відеозапису за допомогою відеореєстратора патрульної машини та нагрудних камер, які є належними та допустимими доказами, на підставі яких встановлюються фактичні обставини справи, у тому числі, доведення винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Натомість, направлені до суду матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять передбачених законом відеозаписів щодо фіксації фактів порушення водієм Правил дорожнього руху.

Також, апелянт вказує на те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівником поліції не було роз`яснено права, передбачені ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що є порушенням мого права на захист. Вказана обставина, зокрема підтверджується долученим до матеріалів справи протоколом про адміністративне правопорушення, де у графі «гр-ну роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП» відсутній його підпис.

Наведені вище обставини, на думку апелянта, мають суттєве значення для правильного вирішення справи, оскільки недотримання встановленого порядку щодо проведення огляду на стан сп`яніння особи, неправильне оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, унеможливлює визнання здобутих по справі доказів, належними та допустимими, в розумінні вимог ст. 251 КУпАП.

Особа, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 на неодноразові виклики в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений в оскаржуваній постанові судді районного суду, про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується викладеними у постанові доказами: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 484946 від 27 вересня 2023 року, тестом від 27 вересня 2023 року, рапортом інспектора поліції ВП №1 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, копією посвідчення водія.

Доводи апеляційної скарги про те, що суддею районного суду не досліджувались докази, на які він послався у постанові, є голослівними та не підтверджуються жодними матеріалами справи.

Всі докази, на які послався суддя у постанові, є належними, оскільки вони стосуються обставин керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

Також всі докази, наведені у постанові судді, є допустимими, оскільки відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги про відсутність доказів є безпідставними.

При цьому кожен доказ сам по собі, окремо дійсно не підтверджує всі обставини, встановлені суддею районного суду у справі щодо ОСОБА_1 , проте оцінка доказів в сукупності є підставою для визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відтак відповідні доводи апеляції про відсутність безумовного та беззаперечного доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення також є безпідставними.

Посилання апелянта на те, що він не керував транспортним засобом спростовується даними відеозапису з нагрудної камери поліцейського, з якого убачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 рухався перед патрульним автомобілем та після зупинки на вимогу поліції ОСОБА_1 пояснив, що він рухався у комендантську годину, бо завозив дитину та повертається назад.

Щодо підстав для зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , то така зупинка була зумовлена тим, що автомобіль рухався у комендантську годину, а тому відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» у працівників поліції були підстави для на зупинки транспортного засобу.

Результати тесту огляду водія на стан алкогольного сп`яніння викладені у відповідному талоні за результатами застосування технічного засобу - приладу Драгер, у якому заповнені всі реквізити, у тому числі, щодо особи, огляд якої проводився, а тому відповідні доводи апеляційної скарги про неналежність вказаного доказу є необґрунтованими.

Відсутність в матеріалах справи акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не спростовує висновку, викладеного у постанові судді, про винність ОСОБА_3 , оскільки весь процес огляду водія на стан алкогольного сп`яніння зафіксовано на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, яким підтверджуються дані, викладені у роздруківці з приладу Драгер.

Зокрема, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського убачається, що на відповідну пропозицію поліцейського ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу Драгер.

За результатами огляду було встановлено наявність у крові водія алкоголю у розмірі 1,24 ‰ і ОСОБА_1 не заперечував такого результату.

При огляді ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу Драгер працівниками поліції дотримано вимог ст. 266 КУпАП щодо порядку проведення огляду, а саме: огляд проведено із застосуванням технічного засобу відеозапису та відеозапис приєднано до матеріалів справи, водій не заперечував результатів огляду та не наполягав на проведенні огляду у закладі хорони здоров`я, а тому немає підстав визнавати огляд недійсним, як це вважає апелянт.

Щодо роз`яснення ОСОБА_1 прав, передбачених ст. ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, то відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення окремого підпису про роз`яснення прав, не є свідченням порушення права на захист, як про це вказується в апеляції.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 були роз`яснені права, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і він скористався такими правами, зокрема, надавши письмові пояснення по суті обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про недоведеність його винуватості та відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є необґрунтованими, а тому суддя апеляційного суду не убачає підстав для скасування постанови судді Кагарлицького районного суду Київської області від 22 березня 2024 року та закриття провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

Постанову судді Кагарлицького районного суду Київської області від 22 березня 2024 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.В. Ковальська

[1]Справа № 368/1369/23

Провадження № 33/824/2537/2024

Головуючий у першій інстанції Закаблук О.В.

Доповідач Ковальська В.В.