Справа № 364/229/24 Головуючий в суді І інстанції - Моргун Г.Л.
Провадження № 33/824/3537/2024 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2024 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.

секретар: Сіваєва Ю.В.,

за участю:

особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника - адвоката Рвачова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Рвачова Олексія Олександровича на постанову Володарського районного суду Київської області від 03 червня 2024 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого бригадиром ТОВ "БЛАГОБУД-3", проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 07.04.2024 о 18:00, перебуваючи на автодорозі Р-18 між населеними пунктами селища Володарка - с. Гайворон, керував автомобілем марки «Рено Трафік» («Renault Trafic»), реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та не вибравши безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не врахувавши дорожньої обстановки, не впоравшись з керуванням, допустив з`їзд в кювет та наїзд на купу деревини, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. При цьому, після дорожньо-транспортної пригоди за його участю, вживав алкогольні напої, а саме: горілку та пиво, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі автомобіля тверезому водієві. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. п. 2.3 Б, 2.10 Є, 12.1, 13.1 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачені ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Постановою Володарського районного суду Київської області від 03 червня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Накладено на ОСОБА_1 , адміністративне стягнення із застосуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000,00 (тридцять чотири тисячі) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 - 605 гривень 60 копійок судового збору в дохід держави.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції захисник ОСОБА_1 - адвокат Рвачов О.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Володарського районного суду Київської області та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що в процесі спілкування із ОСОБА_1 , останні відразу розпочали ставити йому запитання з приводу обставин вчинення ДТП, яке відбулось 07.04.2024 року о 18 год. 00 хв. на автодорозі Р-18 між населеними пунктами смт. Володарка - с. Гайворон.

Крім того, в наявних в матеріалах справи відеозаписів вбачається, що працівники поліції розпочали спілкування з ОСОБА_1 не попередивши його проте, що у відповідності до ст. 31 ЗУ "Про Національну поліцію" ними здійснюється застосування технічних приладів і технічних засобів.

Зокрема, ОСОБА_1 повідомляє, що вживав алкоголь вже після того як відбулась дорожньо-транспортна пригода у зв`язку з тим, що працівники поліції лише на 06 хв. 03 сек. повідомили ОСОБА_1 , що ними здійснюється фіксування їхньої з ним розмови на боді-камеру, тобто вже після того, як поліцейські отримали від ОСОБА_1 всі необхідні відомості для складання адміністративних матеріалів.

При цьому, захисник зазначає, що в матеріалах справи містяться пояснення ОСОБА_1 , які були відібрані у нього поліцейським Захарчуком В.Ю. , однак ті обставини, які повідомив працівникам поліції ОСОБА_1 у вищевказаному поясненні є недопустимим доказом у даній справі, оскільки ОСОБА_1 не було роз`яснено його право не свідчити проти себе та членів його сім`ї, що є грубим порушенням чинного законодавства.

До того ж, протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи.

Апелянт окремо звертає увагу, що наявність підписів ОСОБА_1 у відповідних графах протоколів про нібито ознайомлення останнього з його правами не може бути доказом здійснення поліцейськими такої процесуальної дії у зв`язку з тим, що працівники поліції лише повідомили ОСОБА_1 про розгляд справи у Володарському районному суді Київської області, про що ОСОБА_1 поставив свої підписи.

Відтак, на думку сторони захисту, з вищевикладеного вбачається, що письмові пояснення ОСОБА_1 та наявний у справі відеозапис є недопустимими доказами у даній справі, оскільки ОСОБА_1 працівниками поліції не було роз`яснено його право не свідчити проти себе та членів його сім`ї та не було надано реальної можливості ним скористатись, що є грубим порушенням чинного законодавства та усталеної судової практики.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Рвачова О.О., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити,

перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника та притягнутого ОСОБА_1 приходжу до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Постанова судді згідно ст.283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Проте, вищевказані вимоги закону в повному обсязі не були дотримані під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Як на докази винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серія ДПР №175853 від 07.04.2024, особисті пояснення водія, записи з бодікамер працівників поліції.

Оцінивши зазначені докази, суд першої інстанції зробив висновок, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.4 ст. 130 КУпАП є повністю доведеною, його дії кваліфіковано правильно саме як вживання алкоголю після дорожньо-транспортної пригоди за його участі.

Між тим, не заперечуючи факту перебування в стані алкогольного сп`яніння станом на момент його проходження огляду за допомогою приладу «Драгер», притягнутий ОСОБА_1 наполягає на тому, що він вживав алкогольні напої іще вдень, задовго до самої дорожньої пригоди.

В даному випадку, матеріалами справи повністю доводиться факт перебування водія в стані алкогольного сп`яніння на час проведення медичного огляду, що не заперечується і самим притягнутим.

Про те, об`єктивних та неупереджених доказів того, що вказані алкогольні напої ОСОБА_1 вживав вже після скоєної ним дорожньо-транспортної пригоди матеріали справи не містять, за винятком власних пояснень притягнутого.

Уточняючи в судовому засіданні перебіг подій, останній наполягав на тому, що дійсно вживав алкогольні напої, але не після ДТП, а задовго до цього, а потім йому зателефонували та попросили негайно прибути на роботу. А оскільки його робота пов`язана з відновленням критичної інфраструктури України, він вимушено сів за кермо автомобіля та поїхав на роботу. Пояснював, що під час його допиту працівниками поліції, які несподівано для нього з`явились на місці пригоди, він розгубився та надав пояснення, які не в повній мірі відображають дійсний перебіг подій.

Інших доказів, окрім особистих пояснень водія щодо часу вживання алкогольних напоїв, працівниками поліції суду надано не було.

Між тим, сам факт визнання особою вини та надання нею пояснень з цього приводу не може бути достатнім та беззаперечним доказом скоєного правопорушення та правомірності складання працівниками поліції протоколу за ч.4 ст. 130 КУпАП, оскільки на останніх закон покладає обов`язок доведення вини та надання суду доказів, які б відповідали критерію доказування "поза розумним сумнівом".

В даному випадку, крім вищевказаних власних пояснень особи, будь-яких належних та достатніх доказів вживання особою алкогольних напоїв саме після скоєної дорожньо-транспортної пригоди матеріали справи не містять.

Так, відповідно до диспозиції ч.4 ст.130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

За наведених обґрунтувань, зібрані по справи докази, апеляційний суд не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", і які свідчать про беззаперечну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного проступку, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд зауважує,що власні пояснення надані правопорушником не є беззаперечним доказом і не звільняє суд від всебічної, повної та неупередженої перевірки та оцінки показань окремо та всієї доказової бази скоєного адміністративного правопорушення у сукупності.

Зважаючи на встановлений факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння на час скоєння ДТП, що не заперечується апелянтом, а не вживання алкогольних напоїв після ДТП, що не було доведено при перегляді апеляційної скарги, необхідно дійти висновку про наявність підстав для перекваліфікації дій притягнутого ОСОБА_1 з ч. 4 ст. 130 КУпАП на ч.1 ст. 130 КУпАП, що є підставою для зміни постанови суду та відповідає загальним положенням ст.293 КУпАП.

Що стосується вимог апеляційної скарги щодо невинуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими та такими, що спростовуються наявними в матеріалах провадження доказами, які правильно були враховані судом на обґрунтування свої висновків, а саме даними та містяться:

- в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР № 175860 від 07.04.2024 р. який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. При цьому протокол був підписаний особою, яка його склала та безпосередньо ОСОБА_1 , якому були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП та який будь-яких заперечень чи незгоди зі змістом протоколу не зазначив, незгоди з діями працівників поліції не вказав, власноручно зазначив, що вину визнає(а.с.2); схемою місця ДТП від 07.04.2024 р. , якою зафіксовано обстановку місця події та пошкодження транспортного засобу від 07.04.2024 року (а.с 3), письмовими пояснення ОСОБА_1 (а.с.6).

Таким чином, суддя місцевого суду, проаналізувавши усі докази по справі, правильно встановив фактичні обставини правопорушення, визнавши доведеним невиконання водієм 12.1, 2.3 б, 13.1 ПДР України, отже дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

За вказаних обставин, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміни постанови суду першої інстанції та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Рвачова Олексія Олександровича - задовольнити частково.

Постанову Володарського районного суду Київської області від 03 червня 2024 року щодо ОСОБА_1 - змінити.

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Піддати ОСОБА_1 адміністративному стягненню з урахуванням положень ст.36 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Рудніченко