ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2127/24 Справа № 203/1743/24 Суддя у 1-й інстанції - Вусик Є. О. Суддя у 2-й інстанції - Пістун А. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро, апеляційну скаргу захисника Стрижака Євгенія Юрійовича в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

При обставинах зазначених в оскаржуваній постанові, Водій ОСОБА_1 31 березня 2024 року о 17 год. 30 хв., в м. Дніпрі, на перехресті вул. Херсонська та вул. Володимира Антоновича, керуючи автомобілем Ford, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись вулицею Херсонська, під`їжджаючи до перехрестя, де головна дорога змінює напрямок руху праворуч на вул. Володимира Антоновича, не надав перевагу авто Опель д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався цією вулицею праворуч від нього, скоївши з ним зіткнення, після чого авто Опель скоїв некерований рух та скоїв зіткнення з авто Камаз д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальним збитками. Вказаними діями водія ОСОБА_1 було порушено п. 16.14 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Також, водій ОСОБА_1 31 березня 2024 року о 17 год. 28 хв., в м. Дніпрі, по вул. Херсонська, 4, керував автомобілем Ford, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, нестійка хода. Від проходження медичного огляду для встановлення стану сп`яніння у встановленому Законом порядку, за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі водій відмовився. Вказаним діями ОСОБА_1 було порушено п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою захисник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій просить поновити тсрок на апеляційне оскарження, постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження по справі за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КупАП закрити за відсутністю складу адміністративних правопорушень.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає, що копія договору про надання правової допомоги наявна в матеріалах справи при поданні первісної апеляційної скарги. Постанву Дніпровського апеляційного суду про повернення апеляційної скарги від 30 липня 2024 року захисник отримав в підсистемі Електронний суд 07 серпня 2024 року.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, свідки, на яких послався суд першої інстанції, не зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, а тому їх пояснення не можуть слугувати доказом перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля, крім того, в письмових поясненнях ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відсутні відомості про попередження їх про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих свідчень.

Вказує, що аналогічна ситуація склалась і в питанні притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Учасники провадження в судове засідання не з`явились, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки до суду не повідомили.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 7, 9 КУпАП допустив спрощений підхід при розгляді адміністративного провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП, всебічно не з`ясувавши всіх обставин події провадження у справі про адміністративне правопорушення. Такий висновок апеляційного суду ґрунтується на наступному.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законом сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Так, статтею 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння та відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на зазначений стан.

Відповідно до ст. 124 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції не надав оцінку обставинам справи, внаслідок чого дійшов до передчасного висновку про наявність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Так, з відеозапису вбачається, що він розпочинається з того, що працівник поліції підходить до ОСОБА_1 та повідомляє про необхідність проходження огляду на стан спяніння, на що ОСОБА_1 повідомляє, що не керував транспортним засобом, за кермом була його дружина. Надалі, працівник поліції показує на телефоні нібито відеозапис того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом. В свою чергу, даний відеозапис в матеріалах справи відсутній.

Наявний в матеріалах справи відеозапис самого факту зупинки транспортного засобу не містить.

Згідно з п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026 (далі - Інструкція) включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Інструкції включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

З наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського встановлено, що відеозапис, в порушення вимог Інструкції, включено не з моменту початку виконання службових обов`язків, що, на думку апеляційного суду, ставить під сумнів достовірність такого доказу.

Також, стороною захисту долучено нотаріально завірену заяву від потерпілого ОСОБА_2 та розписку від потерпілого ОСОБА_3 , відповідно до яких останні притензій майнового характеру до ОСОБА_1 , як власника транспортного засобу, не мають.

Вищенаведене свідчить про те, що ОСОБА_1 не керував транспортир засобом в зазначений в протоколах про адміністративне правопорушення час та місце.

Апеляційним судом не приймаються як доказ письмові пояснення свідків оскільки вони не зафіксовані на наявному в матеріалах справи відеозаписі та судом першої інстанції не допитувались.

Інших належних та допустимих доказів того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford, д.н.з. НОМЕР_1 , а не його дружина матеріали справи не містять.

Таким чином, на думку апеляційного суду, поліцейськими не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а тому й відсутні факти вчинення останнім адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи вищевикладені обставини, приходжу до висновку про недоведеність матеріалами справи об`єктивної сторони інкримінованих ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак і відсутність в його діянні складів даних адміністративних правопорушень, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, вважаю необхідним постанову судді скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу даного адміністративного правопорушення в діях останнього.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Стрижака Євгенія Юрійовича в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2024 року ОСОБА_1 скасувати.

Постановити нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати не винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та провадження по даним справам закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Пістун