20 серпня 2024 року Єдиний унікальний № 501/2199/24 Провадження № 3/501/873/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 серпня 2024 року м. Чорноморськ

Суддя Іллічівського міського суду Одеської області Тордія Е.Н.,

розглянувши адміністративний матеріал № 501/2199/24 (3/501/873/24), який надійшов з ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, роз`яснені права, передбачені ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 63 Конституції України, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст правопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 10 травня 2024 року вбачається, що о 01:00 год. 10 травня 2024 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем ЗАЗ, державний номер НОМЕР_2 по вул. Шевченка 10 в м. Чорноморську, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук) від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі та за допомогою алкотестеру «Драгер» у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позиція учасника судового процесу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив, що в зазначений день та час йому довелось терміново везти свою дитину до лікарні, тому порушив комендантську годину, перед тим як сісти за кермо автомобіля алкоголь не вживав, неодноразово вказував про це працівникам поліції , їх припущення щодо його сп`яніння помилкові , він це неодноразово вказував але поліція на зауваження не реагувала. Просив врахувати його пояснення при винесенні рішення.

Суддя вислухавши ОСОБА_1 ,вивчивши матеріали справи дійшов наступного висновку.

Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми.

Згідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена відповідальність.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Розділом 2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 10 жовтня 2001 року за № 1306 передбачено обов`язки водіїв транспортних засобів.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Серед превентивних заходів ст. 31 Закону України «Про національну поліцію» визначено, зокрема такий захід як зупинення транспортного засобу. Під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.

Так, зокрема, ч. ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» наведений вичерпний перелік випадків, коли поліцейський має право зупинити транспортний засіб, а ч. 3 ст. 35 цього ж Закону закріплює обов`язок поліцейського поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстав зупинки, визначених цією статтею.

Матеріали справи містять рапорт працівників поліції що зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 відбулась під час комендантської години.

Наданий відеозапис з якого не можливо зробити висновок, яким приладом він зроблений містить файл з якого вбачається , що ОСОБА_1 на протязі усього спілкування із працівниками поліції, поводить себе спокійно, координація рухів та мови у нього не порушена, пальці рук його не тремтять, він має цілком природній вигляд, відповідає на усі запитання поліцейських.

Відповідно до п. 5 розділу ІІ Інструкції іззастосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів,що мають функції фото-і кінозйомки,відеозапису,засобів фото-і кінозйомки,відео запису включення портативного відео реєстратору відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомкаведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).

За приписами до ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення огляд особи, яка керувала транспортним засобом на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків

Таким чином, вказані норми встановлюють імперативний обов`язок для поліцейського, здійснювати безперервний відеозапис усіх обставини виявлення та фіксації адміністративного правопорушення, а саме обставини зупинки транспортного засобу (тобто підтвердження факту керування транспортним), процедури проведення огляду на стан сп`яніння та складання протоколу, такий би відеозапис був об`єктивним та беззаперечним доказом у справі.

Однак суд звертає увагу на те, що відеозапис не містить відомостей про те що особа керувала транспортним засобом . Крім того, відеозапис не вівся безперервно, що позбавляє суд можливості об`єктивно перевірити наявність обставин описаних у протоколі та встановити наявність вини ОСОБА_1 .

Інформація про керування та відмову ОСОБА_1 від проходження огляду міститься тільки в описовій частині протоколу, яка стосується суті адміністративного правопорушення, а також у рапорті співробітника поліції про обставини складання протоколу на особу, які не можуть бути визнані належними тадопустимими доказами.

Так, згідно правової позиції, викладеної в постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №524/5741/16-а, рапорт працівника поліції не може вважатися належним і допустимим доказом учинення адміністративного правопорушення, так як працівник поліції є зацікавленою особою.

При цьому в судовій практиці визначено, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути доказом.

Надані ОСОБА_1 пояснення, які підтверджуються відповідними медичними висновками щодо ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проводилась невідклано 10 травня 2024 року , вказують на відсутність підстав для складання поліцейськими протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно нього.

Одночасно з цим матеріали справи не містять доказів, які б об`єктивно та беззаперечно підтверджували те, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду.

Таким чином судом встановлено недотримання працівником поліції вимог ст. 254, 255, 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» при складенні протоколу про адміністративне правопорушення.

Суд, не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, належних та допустимих доказів того, що особа на час відмови від проходження на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції керувала транспорти засобом та була зупинена працівниками поліції за порушення правил ПДР суду не надано, в судовому засіданні не встановлено.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для ініціювання притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст. 258 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

При цьому суд наголошує, що за усталеною практикою ЄСПЛ суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.

Така позиція суду повністю узгоджується з позицією Верховного суду, викладеної в постанові у справі № 686 /11314/17 від 15 березня 2019 року.

Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: керування транспортним засобом та відмова водія транспортного засобу від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, не доведено «поза розумним сумнівом».

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-р 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Згідно з пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, принцип презумпції невинуватості вимагає, зокрема, щоб при виконанні своїх обов`язків судді не починали розгляду справи з упередженням щодо вчинення підсудним правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується; тягар доведення лежить на стороні обвинувачення, і будь-який сумнів тлумачиться на користь обвинуваченого (п. 77 рішення у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» (Barberа, Messeguе and Jabardo v. Spain) від 06 грудня 1988 року, п. 97 рішення у справі «Яношевич проти Швеції» (Janosevic v. Sweden) від 23 липня 2002 року).

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Висновки суду.

Таким чином, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд, дійшов висновку про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 245, 247, 251, 252, 268, 283, 284, 285, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення - закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Іллічівський міський суд Одеської області.

Суддя