Єдиний унікальний номер судової справи: 473/2465/24 Головуючий суду І інстанції - суддя Миронова О.В.
Номер провадження: 33/812/423/24 Головуючий суддя апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,

за участю ОСОБА_1 , його захисника адвоката Мальченка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 липня 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік,

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 784785 від 03 травня 2024 року, водій ОСОБА_1 03 травня 2024 року о 22 год 43 хв керував транспортним засобом ВАЗ 21124, номерний знак НОМЕР_1 в м. Вознесенськ по вул. Сухомлинського, 1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі Вознесенській ЦРЛ, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік.

Не погодившись із зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подав до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, а провадження у справі про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП закрити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою,однобічною, оскільки винесена без врахування всіх обставин події.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, він себе винним не визнавав, та пояснював, що 03 травня 2024 року о 22 год 43 хвилини не керував транспортним засобом ВАЗ 21124 реєстраційний номер НОМЕР_1 , а вказаним транспортним засобом керував його знайомий, який в той час знаходився разом з ним, перебував у тверезому стані і саме він намагався його завезти додому, але не впорався з керуванням транспортного засобу та виїхав на пішохідну доріжку. Натомість суд в своїй постанові зазначив, що вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення ААД № 784785 від 03.05.2024р., диском з відеозаписами долученим до протоколу про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Звертає увагу на те, що наявні в матеріалах справи відеозаписи (запис з бодікамери працівників поліції, запис камери відеоспостереження розташованої по вул. Сухомлинського та відеозапису невстановленої особи який був знятий на мобільний телефон) не містять інформації про те, що саме він перебував за кермом автомобіля ВАЗ 21124. Зокрема відеозапис з боді камери зафіксував, що працівники поліції підішли до нього та його товариша коли вони перебували в пішому стані та біля торгівельних місць, розташованих неподалік від вул. Сухомлинського. При цьому працівники поліції при розмові з нами погрожували скласти адміністративні протоколи за ст. 178 КУпАП, а саме за нібито розпивання пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв у заборонених законом місцях або поява у громадських місцях у п`яному вигляді. Але враховуючи що відеозапис відбувався після 23 години, то місце де вони розмовляли з працівниками поліції, вже не було громадським місцем в зв`язку з чим в їх діях був відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 178 КУпАП.

Крім цього в інших відеозаписах (з камери відео спостереження розташованої по вул. Сухомлинського, та відеозапису невстановленої особи який був знятий на мобільний телефон) зафіксовано як його автомобіль виїжджає на пішохідну доріжку, але хто саме перебував за кермом цього автомобіля інформація відсутня на всіх відеозаписах.

Вказує на те, що письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 написані як під копірку та містять інформацію про те, що ніби то він знаходився за кермом автомобілю, хоча на відеозаписах які додані до матеріалів адміністративної справи, будь - які свідки відсутні та відсутні дані що саме він перебував за кермом. З метою перевірки вказаних пояснень свідків, під час розгляду справи в суді першої інстанції він та його захисник неодноразово наполягали на тому, щоб викликати їх до суду, щоб вони підтвердили або спростували свої свідчення, але вказані свідки, які були належним чином повідомлені про виклик їх до суду, так і не з`явилися в суд, що ставить під сумнів їх письмові свідчення.

Також ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що з письмових пояснень свідка ОСОБА_3 вбачається, що вона постійно проживає в м. Одеса, ніяких даних що вона тимчасово проживає в м. Вознесенську до суду надано не було, як і не встановлено факт її перебування по вул. Сухомлинського в той час коли його автомобіль виїхав на пішохідну доріжку.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Мальченко І.О. апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили її задовольнити та скасувати постанову суду першої інстанції як незаконну.

Вислухавши аргументи і доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Мальченка І.О., вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, підтверджується сукупністю досліджених доказів, а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 784785, відеозаписами, що містяться на диску та письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Перевіривши під час апеляційного розгляду наявні у справі докази, апеляційний суд дійшов висновку, що такий висновок суду не ґрунтується на вимогах закону та обставинах справи про адміністративне правопорушення.

Пункт 2.9 (а) Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі - Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 Правил).

Невиконання вказаних правил утворюють склад правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Згідно ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частині 2 статті 251 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу статей 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Вимоги вказаних правових норм не були дотримані судом першої інстанції в повному обсязі.

Так, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є: 1) керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного, наркотичного чи іншого); 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння; 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, коли особі інкримінується керування транспортним засобом у стані сп`яніння або відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, може бути будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст. 12 КУпАП), яка керувала транспортним засобом.

Тобто доказуванню підлягають такі обставини: 1) керування особою транспортним засобом та 2) перебування цієї особи у стані сп`яніння (наркотичного, алкогольного чи іншого) або відмова від проходження медичного огляду на стан такого сп`яніння.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

У постанові від 20 лютого 2019 року по справі №404/4467/16-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до протоколу про адміністративне право, водій ОСОБА_1 03 травня 2024 року о 22 год 43 хв керував транспортним засобом ВАЗ 21124, номерний знак НОМЕР_1 в м. Вознесенськ по вул. Сухомлинського, 1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі Вознесенській ЦРЛ, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с.1 ).

Між тим, матеріали адміністративної справи не містять доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 03 травня 2024 року о 22 год 43 хв транспортним засобом ВАЗ 21124, номерний знак НОМЕР_1 в м. Вознесенськ по вул. Сухомлинського, 1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови), що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відеозаписи з боді камери працівників поліції, з камери відео спостереження та з мобільного пристрою, наданий свідком, що долучені працівниками поліції на диску до протоколу про адміністративне правопорушення не містять даних, що саме ОСОБА_1 03 травня 2024 року о 22 год 43 хв знаходився за кермом вказаного транспортного засобу. Натомість, на відеозаписі з боді камери працівників поліції зафіксовано, що 03.05.2024 року о 22 год 52 хв працівники поліції приїхали на місце вчинення правопорушення. При цьому ОСОБА_1 та його товариш знаходились далеко за межами автомобіля. На питання працівників поліції: Що у Вас сталося? відповіли нічого. Після чого спитали кому належить транспортний засіб, який стояв на тротуарі, на що ОСОБА_1 та його товариш відповіли не знаю. В подальшому працівники поліції запропонували відвезти їх по домам, на що ОСОБА_1 та його товариш погодились. Жодних адміністративних матеріалів працівниками поліції складено не було, особу водія транспортного засобу ВАЗ 21124, номерний знак НОМЕР_1 також встановлено не було.

Крім того, на відеозаписі з камери відео спостереження зафіксовано момент як автомобіль ВАЗ 21124, номерний знак НОМЕР_1 з`їжджає з проїзної частини та опиняється на тротуарі, при цьому особу водія з вказаного відеозапису ідентифікувати не можливо.

До того ж, наданий свідком ОСОБА_2 відеозапис, знятий ним на мобільний телефон також містить фрагмент руху вказаного транспортного засобу та його вимушену зупинку на тротуарі через наїзд на перешкоду. При цьому, вказаний відеозапис також не містить фіксації особи водія, який перебував за кермом автомобіля ВАЗ 21124, номерний знак НОМЕР_1 .

В матеріалах справи також наявні письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зазначили, що за кермом автомобіля ВАЗ 21124 номерний знак НОМЕР_1 перебувала особа худорлявої статури, однак зі змісту вказаних пояснень не можливо достеменно встановити, що саме ОСОБА_1 був тією особою, що перебувала за кермом вказаного автомобіля.

Вказані свідки судом першої інстанції допитані не були, хоча викликались за клопотанням ОСОБА_1 до суду.

А тому, письмові пояснення вказаних свідків не можуть бути належним доказом у даній справі.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом ВАЗ 21124, номерний знак НОМЕР_1 03 травня 2024 року о 22 год 43 хв в м. Вознесенськ по вул. Сухомлинського, 1 матеріали справи не містять.

До того ж, працівниками поліції було порушено процедуру проведення огляду на стан алкогольного спяніння.

Так порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським визначено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (надалі Інструкція) .

Зі змісту Інструкції вбачається, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає

Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

За наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.

Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Між тим, працівниками поліції під час складання протоколу відносно ОСОБА_1 вказаний порядок дотримано не було.

В протоколі про адміністративне правопорушення ААД № 784785 від 03 травня 2024 року зазначено, що водій ОСОБА_1 03 травня 2024 року о 22 год 43 хв керував транспортним засобом ВАЗ 21124, номерний знак НОМЕР_1 в м. Вознесенськ по вул. Сухомлинського, 1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі Вознесенській ЦРЛ.

Однак, з відеозапису з боді камери працівників поліції, що доданий до протоколу про адміністративне правопорушення як доказ вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП вбачається, що працівниками поліції ознаки алкольного спяніння у ОСОБА_1 на місці вчинення адміністративного правопорушення не встановлювались, процедура проведення огляду ОСОБА_1 не роз`яснювалась, та не складався у його присутності протокол про адміністративне правопорушення. Також в матеріалах справи відсутній Акт огляду на стан алкогольного спяніння та направлення в медичний заклад.

Як встановлено з відеозапису, працівники поліції замість того, що встановлювати особу водія на місці вчинення адміністративного правопорушення, допитувати свідків та встановлювати обставини події, відвезли ОСОБА_1 додому та по дорозі, зупинившись біля узбіччя в довільній формі пропонували пройти огляд на стан спяніння. Після відмови ОСОБА_1 пройти такий огляд, який зазначив про те, що транспортним засобом не керував, працівник поліції запитав чи будете підписувати складений відносно нього протокол та отримувати його копію. При цьому, відеозапис не містить факту складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 784785 в присутності ОСОБА_1 , що свідчить про те, що протокол був складений за відсутності особи, яку було притягнуто до адміністративно відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції помилково вважав доведеним факт вчинення ОСОБА_1 03 травня 2024 року о 22 год 43 хв адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутні допустимі та достовірні докази того, що саме ОСОБА_1 керував 03 травня 2024 року о 22 год 43 хв транспортним засобом ВАЗ 21124, номерний знак НОМЕР_1 в м. Вознесенськ по вул. Сухомлинського, 1, а тому недоведеним є факт, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за вказане в протоколі правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки відмова ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння без підтвердження факту, що останній керував транспортним засобом ВАЗ 21124, номерний знак НОМЕР_1 , не утворюють склад правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

З огляду на наведене, а також положення статті 62 Конституції України суд першої інстанції помилково дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним 03 травня 2024 року правопорушення, оскільки не доведено належними та допустимими доказами наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, через відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 283, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 липня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Крамаренко