Справа № 502/1531/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2024 року м. Кілія

Суддя Кілійського районного суду Одеської області Балан М.В.

розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сичавка Комінтернівського району Одеської області, громадянина України, стрільця 2-го стрілецького відділення 2-го стрілецького взводу 3-ї стрілецької роти, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 4 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

До Кілійського районного суду Одеської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії А7347 № 12 з доданими до нього матеріалами відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП України.

Відповідно до протоколу серії А7347 № 12 від 02.07.2024 року, складеного Т.в.о командира 3-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 молодшим лейтенантом ОСОБА_2 , вбачається, що 20.06.2024 року о 10:00 годині стрілець 2-го стрілецького відділення 2-го стрілецького взводу 3-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_1 самовільно залишив позицію « ОСОБА_3 », яке знаходиться в гирлі Дунаю (Ізмаїльський район), використавши при цьому катер морської охорони, який поблизу позиції «Зевс» виконував навчальні дії та прибув у АДРЕСА_1 . Однак, свою відсутність саме з 10:00 години 20.06.2024 року хотів приховати, намагаючись ввести в оману старшого по позиції старшого сержанта ОСОБА_4 , оскільки він зателефонував старшому сержанту ОСОБА_4 21.06.2024 року о 07:00 годині ранку і повідомив, що знаходиться на катері, який відходить від позиції та йде до м. Кілія, потім буде добиратися до розташування 3-ї стрілецької роти для отримання направлення на ВЛК, після чого зв`язок з ним обірвався. При проведенні пошукових заходів було встановлено, що старший солдат ОСОБА_1 покинув позицію, саме 20.06.2024 року о 10:00 годині, а не 21.06.2024 року о 07:00 годині. 21.06.2024 року о 14:00 годині старший солдат ОСОБА_1 прибув до розташування КСП 3-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , який знаходиться в АДРЕСА_2 . Особиста зброя, набої та спорядження старшого солдата ОСОБА_1 залишалися на позиції «Зевс» під охороною.

Як вказаному в протоколі, ОСОБА_1 порушив ст. 1, 4 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», ст. ст. 11, 14, 16, 128 Закону України «Про Статут внутрішньої служби України в особливий період, за що передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутність.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 172-11 КУпАП, не входять до переліку справ, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зважаючи на факт того, що ОСОБА_1 мав право на отримання професійної правничої допомоги та цим правом за значний проміжок часу не скористався, враховуючи, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня скоєння правопорушення, а також з метою запобігання затягування розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за його відсутності, посилаючись на додані до протоколу матеріали справи.

Згідно із ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КУпАП регламентовано, що оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних засобів, що мають функції відеозапису, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Статтею 172-11 ч. 4 КУпАП передбачена відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до трьох діб, вчинені в умовах особливого періоду.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-ХІІ особливий період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, із 05:30 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому продовжений відповідними наказами.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України від 06.12.1991 № 1932-XII Про оборону України (далі - Закон № 1932) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

На підставі частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу(далі - Закон № 2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби).

Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок (абзац другий); бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим (абзац третій); беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини (абзац четвертий); дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України (абзац сьомий); виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни (абзац одинадцятий).

Як визначено статтею 12 Статуту внутрішньої служби про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо)

Відповідно до статті 14 Статуту внутрішньої служби із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Згідно зі статтею 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

На підставі статті 26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначена Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно із статтею 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

На підставі статті 3 Дисциплінарного статуту військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України.

Дослідивши матеріали справи та беручи до уваги письмові пояснення надані представником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суддя дійшов висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами:

- протоколом про військове адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП серії А7347 № 12 від 02.07.2024 року, відносно ОСОБА_1 , в якому особисто правопорушником зазначено: «старший солдат ОСОБА_1 самовільно залишив позицію «Зевс», яка розташована в гирлі Дунаю о 10:00 годині 20.06.2024 року, повернувся до розташування 3 стрілецької роти, яка знаходиться в АДРЕСА_2 . Провину свою визнає повністю. Просив зауважити, що це перший вчинок за час служби»;

- рапортом т.в.о. 3 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 від 21.06.2024 року;

- доповіддю командира військової частини НОМЕР_1 про подію, яка мала місце 20.06.2024 року;

- рапортом т.в.о. командира 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 від 21.06.2024 року;

- рапортом стрільця 2-го стрілецького відділення 2-го стрілецького взводу 3-ї стрілецької роти старшого солдата ОСОБА_1 від 21.06.2024 року, в якому він підтвердив обставини викладені в протоколі;

- службовою характеристикою ОСОБА_1 від 01.07.2024 року, наданою т.в.о командира 3 стрілецької роти основних підрозділів військової частини НОМЕР_1 ;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 27.06.2024 року;

- письмовими поясненнями представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката Прожейко К.С. від 12.08.2024 року.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням є (проступок) протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є одним із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Також, протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується із практикою та позицією ЄСПЛ.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод регламентовано, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, усі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує відповідальність громадянина України ОСОБА_1 , за скоєння адміністративних правопорушень, відповідно до ст. 34 КУпАП, суддя визнає щире каяття та визнання вини.

Обставиною, що обтяжує відповідальність громадянина України ОСОБА_1 за скоєння адміністративних правопорушень, відповідно до ст. 35 КпАП України, суддею не виявлено.

Суд залишає поза увагою та вважає формою захисту, письмові пояснення представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки надані суду докази, які долучені до адміністративного протоколу, є належними та допустимими, зібраними в установленому законом порядку, і в своїй сукупності, взаємозв`язку, достатності, повністю підтверджують фактичні обставини вчинення даного адміністративного правопорушення, та винуватість в ньому ОСОБА_1 .

Вивчивши матеріали справи, суддя вважає вину громадянина України ОСОБА_1 повністю доведеною, кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, а саме: самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до трьох діб, вчинені в умовах особливого періоду - вірною.

Беручі до уваги ступень суспільної небезпеки правопорушення, характер протиправних дій, особу порушника, суд вважає за необхідне застосувати до правопорушника адміністративне стягнення у вигляді штрафу в мінімально передбаченому розмірі відповідної санкції статті.

Згідно ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст. ст. 40-1, 172-11, 283, 284 КпАП України,суддя

П О С Т А Н О В И В :

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Реквізити для сплати штрафу: Отримувач ГУК в Од.обл./отг м. Кілія 21081100; Код отримувача (ЄДРПОУ) 37607526; Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.); Номер рахунку (IBAN) UA0015622; КОД КДБ 21081100; Найменування податку Адміністративні штрафи та інші санкції.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

Реквізити для сплати судового збору: Отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783; Банк отримувача Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача UA0026001; Код класифікації доходів бюджету 22030106; Призначення платежу*;101; (код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб, РНОКПП або серія та номер паспорта) Судовий збір стягнутий з ОСОБА_1 (ПІБ чи назва установи, з якої стягується судовий збір) на користь держави, за постановою суду по справі № 502/1531/24.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом 3 місяців з дня її винесення.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан