ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2052/24 Справа № 175/9086/24 Суддя у 1-й інстанції - Ребров С. О. Суддя у 2-й інстанції - Гришин Г. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю:

секретаря судового засідання Примак Н.М.,

захисника Берзінь С.Л.,

апеляційну скаргу захисника Берзінь С.Л., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2024 року встановлено, що 08 травня 2024 року о 22:30 год. за адресою: м. Краматорськ вул. Героїв України біля буд. 30 водій ОСОБА_1 керував т/з KIA SPORTAGE н/з НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: почервоніння очей, хитка хода, запах алкоголю з ротової порожнини. Водій відмовився пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та у медичному закладі, чим порушив п.2.5 ПДР України. Тобто скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі захисник Берзінь С.Л., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , просить постанову суду 1-ї інстанції відносно ОСОБА_1 скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що в матеріалах справи відсутні необхідні і достатні докази, що підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 та його зупинення працівниками поліції в процесі руху. Зауважує, що знаходження на водійському сидінні ще не означає факту керування, ввімкнення двигуна, початку руху тощо. Тому, і факт відмови від проходження огляду на стан сп?яніння сам по собі не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують наявність передбачених законом підстав для зупинки транспортного засобу. Наполягає, що обставини, визначені законом, які давали поліцейському право вимагати від ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, були відсутні.

Вважає, що працівниками поліції порушено порядок проведення огляду водія на встановлення стану сп`яніння, оскільки відеозаписи, долучені до матеріалів справи є недопустимими, оскільки не є безперервними, на них не встановлено наявність інвентарного та номенклатурного номерів портативного відеореєстратора та карти пам`яті, як того вимагає п. 2 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства Внутрішніх справ України від 18.12.2018 р. № 1026. На відеозаписах відсутній факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, тому вважає відеозаписи неналежними доказами в справі.

Звертає увагу, що судом незаконно покладено в основу свого рішення рапорт поліцейського, який є недопустимим доказом, не може слугувати доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що поліцейськими не було роз`яснено ОСОБА_1 його права та обов`язки за ст. 268 КУпАП, а також наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто порушення п. 2.5 ПДР, що є грубим порушенням вимог закону.

Наполягає, що ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не вчиняв, вину не визнає, а за відсутності допустимих та належних доказів, його вина не доведена поза розумним сумнівом.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні захисник Берзінь С.Д. підтримав в повному обсязі свою апеляційну скаргу в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , просив її задовольнити з підстав, наведених в ній. Не заперечував проти розгляду апеляційної скарги за відсутності належно повідомленого ОСОБА_1 .

Висновки суду:

Вислухавши пояснення захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та долучений до справи відеозапис, вважаю, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_2 не підлягає задоволенню за таких підстав:

На підставі ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також слід враховувати, що за практикою ЄСПЛ процесуальний порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, в силу тяжкості стягнень, які передбачені законом, в плані забезпечення прав особи та стандартів доказування має прирівнюватися до кримінального процесуального законодавства, в тому числі і до додержання стандарту доведення поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні.

ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він керував транспортним засобом з явниким ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, хитка хода, запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законодавством порядку та у медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Аналіз диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вказує на те, що до відповідальності може бути притягнуто водія транспортного засобу у якого виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, і який відмовився від проходження огляду на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку.

Таким чином, доказуванню підлягають всі обставини, які є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Відповідно до п. 2 р. 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»,затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п.п. 7, 8, 12, 13 розділу ІІІ Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини є обов`язковим.

Згідно зі п.п. 3, 4 р. 1 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. А ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд 1-ї інстанції при її розгляді дотримався зазначених вимог закону тавірно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Вимоги апеляційної скарги про необхідність закриття провадження за відсутності складу правопорушення в діях ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, а його вина підтверджується дослідженими судом 1-ї інстанції доказами, яким судом надана повна та належна оцінка, а саме:

- даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 906212 від 08.05.2024 року, з якого вбачається, що 08 травня 2024 року о 22:30 год. за адресою: м. Краматорськ вул. Героїв України біля буд. 30 водій ОСОБА_1 керував т/з KIA SPORTAGE н/з НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: почервоніння очей, хитка хода, запах алкоголю з ротової порожнини. Водій відмовився пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та у медичному закладі, що зафіксовано на відеозапис бодікамери № 472182. Власноруч у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 зазначив, що «керував, вину визнає»;

- рапортом поліцейського взводу № 1 роти № 1 БПП в м. Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП сержанта поліції Маляренка Д. від 08.05.2024 року, відповідно до якого під час патрулювання у складі екіпажу «Циклон 105» за адресою м. Краматорськ, вул. Героїв України, біля буд. 30 на підставі ст. 8.2.7 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» за порушення комендантської години було зупинено т/з KIA SPORTAGE н/з НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , військовослужбовця ВЧ НОМЕР_2 , 56 бригади, 1 батальйону, водія радіотелефоніста, солдата. Під час спілкування було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголя з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, у зв`язку з чим водію було запропоновано пройти огляд на ста сп`яніння у встановленому Законом порядку на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі;

- долученими до матеріалів справи відеозаписом з нагрудної камери (відеореєстратора) працівника поліції Motorola Solutions, ID реєстратора 472182, з якого вбачається, що у водія транспортного засобу KIA SPORTAGE н/з НОМЕР_1 ОСОБА_1 , яким він керував та їхав на наряд до військової частини, під час спілкування з працівниками поліції виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі, про що свідчить зафіксована обстановка на відеозйомці та підтвердження самого ОСОБА_1 (відеозапис, починаючи з 0:00:22), та який відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, бо поспішає 6:57:58, дії працівників поліції не оскаржував. Після повідомлення працівником поліції, що за таке правопорушення передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 були роз`яснені права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, положення ст. 63 Конституції України, які йому були зрозумілі (відеозапис, починаючи з 0:01:28).

Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, які доповнюють одне одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Беручи до уваги факт допустимості та належності зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення, рапорту поліцейського та відеозапису подій, що мали місце 08 травня 2024 року за участі ОСОБА_1 , здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.

В обґрунтування оскарженої постанови, суд першої інстанції в сукупності з іншими доказами у справі, надав їм належну та повну оцінку, що не суперечить висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18).

Апеляційний суд вважає недоведеними доводи сторони захисту про те, що працівниками поліції порушені вимоги ст. 266 КУпАП та відсутні доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом та безпідставності його зупинки працівниками поліції, оскільки вони спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи.

Так, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 підтвердив, що був зупинений працівника поліції під час комендантської годи що саме він керував транспортним засобом KIA SPORTAGE н/з НОМЕР_1 , та їхав на наряд до військової частини (відеозапис, починаючи з 0:00:22). Під час спілкування з працівниками поліції не заперечував факт керування саме ним транспортним засобом, та визнав свою провину, про що зазначив у протоколі про адміністративне правопорушення, складеного стосовно нього (а.с.4).

Апеляційний суд наголошує, що питання поважності чи неповажності причин зупинки транспортного засобу поліцейськими не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП. Крім того, ні самім ОСОБА_1 , ні його захисником не надано доказів встановлення незаконності зупинки транспортного засобу, а також доказів оскарження таких дій працівників поліції ні під час розгляду справи в суді 1-ї інстанції, ні під час апеляційного розгляду.

Із дослідженого відеозапису встановлено, що поліцейським перед тим, як запропонувати ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, було повідомлено про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння, що зазначено у протоколі та у рапорті поліцейського «почервоніння очей, хитка хода, запах алкоголю з ротової порожнини». Отже, підставою для висунення вимоги про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння є суб`єктивне припущення поліцейського про перебування особи у стані сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи передбачених п. 3 розділу І Інструкції ознак алкогольного сп`яніння. Із дослідженого відеозапису під час апеляційного розгляду порушень з боку працівників поліції встановлено не було.

Із дослідженого відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 жодних клопотань не заявляв та беззаперечно відмовився від запропонованого працівниками огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі (відеозапис, починаючи з 0:00:55), висловлювався, що йому зрозуміло, що за відмову від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння передбачена відповідальність за ст. 130 КУпАП (відеозапис, починаючи з 0:01:03).

Доводи сторони захисту щодо відсутності інвентарного та номенклатурного номерів портативного відеореєстратора та карти пам`яті, на які проводилась відеофіксація подій за участю ОСОБА_1 , є необґрунтованими, оскільки вимогами ст. 256 КУпАП такі вимога при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не передбачені.

Апеляційний суд виходить з того, що ніким не заперечується той факт, що події, які зафіксовані вищевказаним відеозаписом, відбувалися в дійсності. Відеозапис події, яка відбувалась 08.05.2024 року за участю ОСОБА_1 , також містить інформацію про місце правопорушення м. Краматорськ, що також підтверджується рапортом поліцейського.

З протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ознайомлено в повному обсязі, про що свідчить його підпис, при цьому, ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП (відеозапис, починаючи з :01:28), після чого він повідомив, що йому все зрозуміло (відеозапис, починаючи з 0:01:52).

Отже, суд 1-ї інстанції, з чим погоджується і апеляційна інстанції, вірно дійшов висновку, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 складений уповноваженою на те особою, його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, зокрема, містить виклад суті адміністративного правопорушення та відповідає характеру вчинених дій ОСОБА_1 .

Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, не оспорюючи наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, наявність або відсутність відповідного направлення не впливає на обставини, встановлені судом.

Так, з аналізу п.п. 7-10 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, направлення на огляд видається в разі згоди водія на проходження такого огляду у закладі охорони здоров`я. Інструкція не містить норми, яка б зобов`язувала працівників поліції видавати таке направлення в разі відмови водія від проходження огляду.

Таким чином, під час судового розгляду достовірно встановлено, що поліцейський виконав всі вимоги чинного законодавства і вжив всі можливі дії в межах закону, порушень з його боку встановлено не було, у свою чергу водій ОСОБА_1 не виконав свій обов`язок, передбачений п. 2,5 ПДР не пройшов на вимогу поліцейського в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищенаведені докази у їх сукупності, а не лише протокол про адміністративне правопорушення та рапорт працівника поліції, судом встановлено, що дослідженні під час судового розгляду докази повністю підтверджують ті обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, які викладені в адміністративному протоколі, складеному стосовно нього, і є безсумнівними доказами порушення ним п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Отже, місцевим судом зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним вчиненому і відповідає особі правопорушника.

Постанова суду 1-ї інстанції винесена з дотриманням вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника Берзінь С.Л. та скасування постанови суду 1-ї інстанції, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.А. Гришин