Провадження № 3-зв/761/8/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року м. Київ

Суддя Шевченківського районного суду м. Києва Слободянюк Павло Леонідович, за участю секретаря Власенко В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву адвоката Мусієнка М.В., подану в інтересах ОСОБА_1 , про відвід судді Шевченківського районного суду м. Києва Мєлєшак О.В. від розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП,

У С Т А Н О В И В:

Судді Шевченківського районного суду м. Києва Мєлєшак О.В., в провадженні якої перебуває справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП (справа №761/42578/23), заявлено відвід.

Дана заява обґрунтована тим, що суддею Мєлєшак О.В. 25 грудня 2023 року розглянуто даний адміністративний матеріал та ухвалено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП. Постановою Київського апеляційного суду від 02 травня 2024 року згадану постанову (від 25 грудня 2023 року) скасовано, а адміністративний матеріал направлено до УПП в м. Києві для доопрацювання. В подальшому згаданий матеріал був направлений до Шевченківського районного суду м. Києва для розгляду, а протоколом передачі судової справи від 11.07.2024 переданий судді Мєлєшак О.В. для розгляду. На думку заявника, беручи до уваги аналогію закону (зокрема ч. 2 ст. 76 КПК України), наявні правові підстави для відводу судді Мєлєшак О.В. від розгляду наведеної справи.

Учасники процесу в судове засідання не прибули, однак адвокат Гуцол М.В., який діє ОСОБА_1 , звернувся з клопотанням про розгляд даного питання за його відсутності.

Дослідивши заяву про відвід судді, та проаналізувавши викладені в ній відомості, суддя дійшов такого висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, у провадженні судді Шевченківського районного суду м. Києва Мєлєшак О.В. перебуває справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП (справа №761/42578/23).

25 грудня 2023 року суддею Мєлєшак О.В. розглянуто наведений адміністративний матеріал, та винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Постановою Київського апеляційного суду від 02 травня 2024 року згадану постанову (від 25 грудня 2023 року) скасовано, а адміністративний матеріал направлено до УПП в м. Києві для доопрацювання. В подальшому вказаний матеріал був направлений до Шевченківського районного суду м. Києва для розгляду, та у встановленому порядку визначено уповноважену особу для розгляду - суддю Мєлєшак О.В .

Кодекс України про адміністративні правопорушення фактично не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і, відповідно, не передбачають порядку розгляду заяви про відвід.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Аналогічні вимоги щодо гарантування захисту прав, свобод та інтересів кожного у розумні строки незалежним, безстороннім та справедливим судом передбачені і у ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Беручи до уваги наведене, а також вимоги ст. 9 Конституції України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», відповідно до яких суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, вважаю, розгляд заяви про відвід судді в рамках справи про адміністративне правопорушення можливим та таким, що направлений на захист прав особи щодо розгляду його справи безстороннім судом, не дивлячись на прогалину в Кодексі України про адміністративні правопорушення в даному питанні.

Отже, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Європейський суд з прав людини зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду».

У відповідності з практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. При цьому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, провадження у справах про адміністративне правопорушення, вважається кримінальним у розумінні згаданої Конвенції (Рішення «Енгель та інші проти Нідерландів», «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Швидка проти України»), а отже при провадженні у справі про адміністративне правопорушення, у разі наявної прогалини регулювання правовідносин, необхідно застосовувати положення закону, який регламентує кримінальне провадження.

Наведену позицію підтримує і Конституційний Суд України, який у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011(2) зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у цьому рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушенням». У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Крім того, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 76 КПК України суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 08 червня 2022 року у справі N 2-591/11 (провадження N 14-31цс21), необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) полягає в тому, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли, на переконання суду, певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Відсутність у процесуальних кодексах положень про аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Отже, з урахуванням тих даних, на які посилається адвокат Мусієнко М.В. у заяві, поданої в інтересах ОСОБА_1 , про відвід судді Шевченківського районного суду м. Києва Мєлєшак О.В. від розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, така заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», ст. 2, 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст. 268, 271 КУпАП України, ч. 2 ст. 76 КПК України, практикою ЄСПЛ, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву адвоката Мусієнка М.В., подану в інтересах ОСОБА_1 , про відвід судді Шевченківського районного суду м. Києва Мєлєшак О.В. від розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП (справа №761/42578/23) - задовольнити.

Відвести суддю Мєлєшак О.В. від розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП (справа №761/42578/23).

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Павло Слободянюк