Головуючий у суді першої інстанції: Казмиренко Л.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №758/2101/24

провадження №33/824/2970/2024

11 липня 2024 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Шкоріна О.І.,

за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,- адвоката Якушева Станіслава Ігоровича,

розглянувши адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.164 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Куцевол Дмитром Валентиновичем,на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 26 квітня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 26 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 34 000 грн. 00 коп. з конфіскацією предметів торгівлі згідно Акту фактичної перевірки від 02.02.2024 року: батарейки 2А «Duracell» 2 шт., зі стягненням судового збору на користь держави.

Згідно із постановою судді,13 лютого 2024 року під час проведення фактичної перевірки магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 " за адресою: АДРЕСА_2 , в якому господарську діяльність здійснює платник податків ОСОБА_1 , встановлено здійснення господарської діяльність без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, чим допущено порушення ч. 1 ст. 58 Господарського кодексу України. Вказане порушення зафіксовано актом фактичної перевірки від 02.02.2024 акт №008386.Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.164 КУпАП.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 - адвокат Куцевол Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови, просив її скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначає, що зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 здійснював продаж товарів саме в магазині за адресою АДРЕСА_2 , тобто спеціально призначеному місці для торгівлі. Актом перевірки зафіксована одинична операція з продажу, отже, очевидно, що ОСОБА_1 являвся продавцем. Очевидним є той факт, що особа, яка виконує трудові функції продавця, не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.164 КУпАП.

Також протокол про адміністративне правопорушення не містить суті адміністративного правопорушення, обставини повторності та відомостей про притягнення ОСОБА_1 раніше до відповідальності, а містить лише посилання на порушення норми ГК України.

Вказує, що внаслідок порушення строків складення протоколу, зміст останнього не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а саме відсутні відомості про відмову або підписання протоколу особою, що притягається до адміністративної відповідальності та роз`яснення прав.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Проте, всупереч вимогам вказаних правових норм, судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовані обставини справи, в зв`язку з чим постанова не може бути визнана обґрунтованою і підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зміст протоколу про адміністративне правопорушення повинен чітко відповідати приписамст.256 КУпАП, особливо в частині викладення фабули правопорушення.

При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, до нього висуваються певні вимоги, а обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд, згідно загальних засад судочинства.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Так, положеннями ч.1 ст.164 КУпАП передбачена відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Частиною 2 статті 164 КУпАП передбачено відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за таке саме правопорушення.

Згідно зі ст.3 Господарського Кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Насамперед саме слово "діяльність" означає систематичні дії членів суспільства, їхніх об`єднань, спрямовані на досягнення певного результату.

Змістом цих дій є виготовлення та реалізація продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, а метою - задоволення суспільних потреб у відповідних благах, які повинні мати цінову визначеність, тобто функціонувати як товар.

Отже суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП (в частині здійснення господарської діяльності без ліцензії та дозвільних документів) може бути лише суб`єкт господарювання.

Крім того необхідною ознакою господарської діяльності є її систематичність, виконання на професійній основі, а саме вчинення три і більше разів, а також отримання від здійснення зазначеного виду діяльності доходу. Разове вчинення зазначеної дії не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

В частині визначення відповідальності за діяльність без одержання ліцензії або документа дозвільного характеру диспозиція ч.1 ст.164 КУпАП є бланкетною, і в разі притягнення до адміністративної відповідальності за такі діяння необхідно встановлювати та зазначати в протоколах про адміністративні правопорушення, норми яких саме законів було порушено.

Встановлення та зазначення повних відомостей у протоколі про адміністративне правопорушення, є прямим обов`язком органу, який склав протокол відповідно до вимог ч.1 ст.256 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що під час оформлення адміністративного матеріалу, поліцейський не виконав вимоги ч.2 ст.255 КУпАП, оскільки положення п.1 ч.1 ст.255,ст.ст. 254, 256 КУпАП, у випадку вчинення особою адміністративного правопорушення, уповноважені на те посадові особи Національної поліції, зобов`язані не тільки скласти протокол про адміністративне правопорушення, а й зібрати докази вчинення особою такого адміністративного правопорушення.

В протоколі не відображено конкретних обставин вчинення адміністративного правопорушення за ч.2 ст.164 КУпАП, а в матеріалах справи взагалі відсутні докази на підтвердження систематичного факту здійснення ОСОБА_1 торгівлі.

Також матеріали про адміністративне правопорушення не містять відомостей про притягнення ОСОБА_1 раніше до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження його іншими об`єктивними доказами здійснення систематичної господарської діяльності з відповідними порушеннями, не може бути визнано однозначним та достатнім доказом наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.164 КУпАП.

За таких обставин, під час апеляційного перегляду справи судом встановлено, що працівниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не зібрано доказів, які б беззаперечно підтверджували здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, тому апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.164 КУпАП не доведена.

Так, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Наявність обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Судом першої інстанції залишено поза увагою наведені недоліки, допущені уповноваженою посадовою особою під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином порушено принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на формально перелічених документах.

Враховуючи, що у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі не вказано та матеріалах справи не зібрано достатніх доказів вчинення адміністративного правопорушення, зазначені порушення слід визнати істотними, які унеможливлюють встановлення у його діях складу адміністративного правопорушення.

Оскільки постанова місцевого суду підлягає скасуванню, тому провадження у справі щодо ОСОБА_1 - закриттю.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Куцевол Дмитром Валентиновичем,задовольнити.

Постанову Подільського районного суду м. Києва від 26 квітня 2024 року відносно ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.2 ст.164 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: О.І. Шкоріна