Справа № 132/1993/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 серпня 2024 року м. Калинівка

Суддя Калинівського районного суду Вінницької області Павленко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Калинівка заяву ОСОБА_1 про відвід судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від участі в розгляді матеріалів справи за № 132/1993/24 про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Калинівського районного суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від участі в розгляді матеріалів справи за № 132/1993/24 про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 .

Вказана заява мотивована тим, що при розгляді раніше матеріалів справи за № 132/302/19 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, між ним та суддею Сєліним Є.В. склались неприязні та суперечливі відносини, які можуть вплинути на об`єктивний розгляд справи про адміністративне правопорушення за № 132/1993/24, у якій він є особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, тому суддя Сєлін Є.В. не може брати участь у розгляді даної справи та підлягає відводу.

Вивчивши заяву та додані до неї матеріали, приходжу до наступного висновку.

Нормами чинного КУпАП не врегульовані питання відводу (самовідводу) судді від розгляду справи про адміністративне правопорушення, тому, з метою забезпечення виконання положень ст. 1 КУпАП, суд застосовує принцип аналогії закону найбільш близької галузі права кримінального процесуального та керується ст. ст. 75-81 КПК України.

У п. 4 рішення Ради суддів від 08.06.2017 року № 34 роз`яснено, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до КУпАП, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні /процесуальні норми за аналогією.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Аналогічні вимоги щодо гарантування захисту прав, свобод та інтересів кожного у розумні строки незалежним, безстороннім та справедливим судом передбачені і у ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Враховуючи вказане, а також вимоги ст. 9 Конституції України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», відповідно до яких суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, суд вважає, що розгляд заяви про самовідвід судді в рамках справи про адміністративне правопорушення можливим та таким, що направлений на захист прав особи щодо розгляду його справи безстороннім судом.

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Відповідно до ст. 3 Кодексу суддівської етики, суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною.

У разі, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним чином поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє відсутні докази чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінуючої зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу здійснення правосуддя.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно ч.1 ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених ст.ст.75-79 Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Розглядаючи заяву про відвід судді, суддя бере до уваги, що для відводу судді заявнику необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість чи не об`єктивність у розгляді справи. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Такі обставини при розгляді заяви ОСОБА_1 про відвід судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. не встановлені, заявником не доведена наявність обставин, які б викликали сумніви в неупередженості судді та унеможливлювали ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі, доводи викладені в заяві про відвід, не містять доказів, що вказують на необ`єктивність чи упередженість судді, а мотиви відводу судді Сєліну Є.В. , які зазначені в заяві, не можуть свідчити про порушення права на справедливий суд та упередженість судді.

У зв`язку із вищевикладеним, вважаю що заява ОСОБА_1 про відвід судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від участі в розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення за № 132/1993/24, задоволенню не підлягає, оскільки заявлений відвід є необґрунтованим та безпідставним.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 283 КУпАП, ст. 81 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від участі в розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення за № 132/1993/22, - відмовити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДЯ І.В. Павленко