Справа № 302/331/24
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.07.2024 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 185 та ч.1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою адвоката Качайло А.І. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12 квітня 2024 року визнано винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.185, ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та на підставі ч.2 ст.36 КУпАП накладено на ОСОБА_1 остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в сумі - 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Відповідно до постанови, - 14.03.2024 року о 14 годині 20 хвилин, рухаючись в смт. Міжгір`я по вул.Туряниці ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ 212140», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, 14.03.2024 року о 15 годині 30 хвилин, в смт. Міжгір`я по вул.Туряниці ОСОБА_1 , під час оформлення відносно нього адміністративного матеріалу за ч.1 ст.130 КУПАП, намагався вирвати від працівників поліції бланкову продукцію, яка була заповнена відносно нього, на прохання працівників поліції припинити протиправні дії не реагував, поводився все більше агресивніше, а саме: чіплявся за формений одяг та висловлювався нецензурними словами, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, кваліфікуючими ознаками якого є: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Та своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, кваліфікуючими ознаками якого є: злісна непокора законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Качайло А.І. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова незаконна та необґрунтована, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Качайло А.І., які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Частиною 7 ст. 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 130 КУпАП встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 341267 від 14.03.2023 року, - 14.03.2024 року о 14 годині 20 хвилин, рухаючись в смт.Міжгір`я по вул.Туряниці, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ 212140» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, наявний у матеріалах справи, у якому відображено лише обставини події, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не може слугувати безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні кожному гарантовано право на справедливий суд.

За своєю структурою стаття 6 Конвенції в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Одночасно з цим, ОСОБА_1 не безпідставно стверджує факт того, що у процесуальні документи вищевказаних адміністративних справ внесено суперечливі відомості, що не відповідають дійсності зокрема: зі змісту постанови серії ЕНА № 1656391 від 14.03.2024 року запровадженої стосовно нього за ч.5 ст. 121 КУпАП вбачається, що він керував автомашиною о 14 год. 23 хв.

-в свою чергу, у змісті адміністративного протоколу серії ААД № 341267 запровадженого стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП зафіксовано, що ніби він 14.03.2024 року, керував транспортним засобом о 14 год. 20 хв.

-відповідно до внесеної інформації до протоколу затримання АЗ № 183048 зафіксовано, що ОСОБА_1 був фактично затриманий 14.03.2024 року о 15 год. 25 хв., в той же час у протоколі серії ВАВ № 944161 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП, зазначено, що таке правопорушення він ніби допустив тільки о 15 год. 30 хв., що прямо вказує на безпідставність його затримання о 15 год. 25 хв.

-відповідно до змісту інформації, що міститься у розділі графи 1 висновку лікаря-нарколога Міжгірської районної лікарні зазначено, що ним о 16 год. 40 хв. 14.03.2024 року було складено акт огляду ОСОБА_1 № 26, чим незаперечно стверджується, що вказаний водій фактично проходив огляд у лікаря-нарколога, а отже від освідчення на стан сп`яніння як виявляється не відмовлявся.

-одночасно з цим, у-розділі графи 5 висновку лікар - нарколог зазначає, що вказаний водій 14.03.2024 року був направлений на огляд не о 16 год. 40 хв., як зазначалося вище, а о 16 год. 45 хв., а вищенаведене в цій частині суперечить у свою чергу тим фактичним даним, що зафіксовані у розділі графи 7 висновку, де вказано, що точний час огляду ніби відбувався 14.03.2024 року о 16 год. 47 хв. Змістом цього розділу висновку лікаря-нарколога також додатково стверджується, що ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння фактично проходив і від такого не відмовлявся, а отже зазначена інформація у 10 розділі цього висновку не відповідає дійсності і суперечить фактичним обставинам.

Установлений порядок проведення огляду водіїв на стан сп`яніння визначено Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженою наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452X735.

Відповідно до п.2 Розділу І цієї Інструкції, - огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Порядок з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, затверджено Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395., відповідно до ч.4 Розділу 9 цієї Інструкції даного Наказу МВС, огляд на «стан сп`яніння водія проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу, в присутності двох свідків відповідно до чинного законодавства.

Не зважаючи на інструктивні норми вищевказаних вимог, поліцейськими належним чином не було забезпечено фіксацію тих безспірних ознак чи підстав, які б надавали їм можливість вважати, що ОСОБА_1 дійсно перебуває у стані сп`яніння і підлягає освідченню.

Із системного аналізу вищезазначеного сукупно випливає, що у контексті норм адміністративного законодавства і підзаконних актів та їх разового взаємозв`язку убачається не забезпечення виконання поліцейськими ч.3 ст.7 КУпАП, якою встановлено, що застосування повноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Докази, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, цей орган оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що має грунтуватися на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в її сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням цієї статті, вважається недійсним.

Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набуття ним доказової сили, однак виходячи з приписів ст. 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" № 39598/оз від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

У п. 4.1 рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 КСУ дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України" (з урахуванням первісного визначення принципу "поза розумним сумнівом" у справі "Авшар проти Туреччини") доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Зазначені обставини вказують на упереджене ставлення працівників поліції до особи правопорушника та вказують на намір останніх скласти протокол за будь-яких умов.

Зазначене в своїй сукупності дає підстави апеляційному суду дійти висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 185 та ч.1 ст. 130 КУпАП, а, відтак, постанова суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки наявні підстави для скасування постанови з прийняттям нового судового рішення про закриття провадження у справі, на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 та ч.1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Качайло А.І., в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12 квітня 2024 рокупро притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 185 та ч.1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 та ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага