Справа №463/327/24
Провадження №3/463/366/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Леньо С.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого: АДРЕСА_1

за ст. 130 ч.1 КУпАП -

в с т а н о в и в:

Громадянин ОСОБА_1 01 січня 2024 року о 15:48 год. в м. Львів-Винники на вул. Кільцевій,3, керував транспортним засобом Mercedes д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення заперечив, вказав, що дійсно за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення обставин він перебував неподалік автомобіля, проте таким не керував, відтак підстав проходити огляд на стан сп`яніння не було, тому вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Захисник Копача адвокат Дячук В.В. вказав, що в останнього відсутній склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення, вважає, що його вина не доведена жодними належними та допустимими доказами, зокрема на долученому до матеріалів справі відеозаписі не відображено руху ОСОБА_1 на автомобілі. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення та рапорт працівника поліції не є належними та допустимими доказами, тому вважає, що провадження у справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників, вважаю, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності з таких підстав.

Частиною 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Відповідно до положень ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій у ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовій позиції Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 року визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суть інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення відображено в наявному в матеріалах справи протоколі про адміністративне правопорушення.

З долученого до матеріалів справи відеозапису з нагрудних камер працівників поліції та з камер встановлених на службовому автомобілі працівників поліції, вбачається, що за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, після прибуття на місце події працівників ОСОБА_1 заперечив факт керування автомобілем, та повідомив, що йому невідомо що це за автомобіль, в подальшому факт керування автомобілем не заперечив, від проходження медичного огляду відмовився та намагався уникнути складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення для цього по телефону залучив свого знайомого, який також намагався йому допомогти.

З наявного матеріалах справи рапорту працівника поліції від 01.01.2024 вбачається, що в цей же день близько 15:48 год. працівниками поліції виявлено автомобіль Mercedes д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який здійснював стоянку транспортного засобу ближче 5 м від контейнерів для зберігання побутових відходів, тобто логічним є, те що перед здійсненням стоянки, останній керував транспортним засобом.

Відтак, суд трактує посилання ОСОБА_1 та його захисника на те, що транспортним засобом він не керував, як намагання уникнення ним від проходження огляду на стан сп`яніння, а відповідно і уникнення від адміністративної відповідальності за вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення, оскільки такі спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того, суд враховує те, що постановою поліцейського від 01.01.2024 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил стоянки та відсутність страхового поліса страхування і як ствердив під час розгляду справи ОСОБА_1 він даної постанови не оскаржував і штраф сплатив, тобто фактично визнав факт керування транспортним засобом в період інкримінованих йому дій, що дає підстави суду вважати, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом у період інкримінованих йому дій.

Тому вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення враховується особа правопорушника, його майновий стан, ступінь його вини та характер вчиненого, в тому числі той факт, що правопорушення по своїй суті є одним з найнебезпечніших в сфері дорожнього руху та несе реальну загрозу життю та здоров`ю громадян.

Обставинами, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність судом не встановлено.

Відтак, з метою виховання ОСОБА_1 в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як ним самим, так і іншими особами, вважаю, що останньому слід обрати адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

При цьому, у відповідності до вимог ст. 40-1 КУпАП, в дохід держави слід також стягнути судовий збір в розмірі 605,60 грн., що становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому вчинено правопорушення.

Суд не приймає до уваги посилання захисника на численні порушення відповідних інструкцій і положень Закону та враховує те, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України» (PRONINA v. UKRAINE), № 63566/00 § 23, рішення від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 33, 130 ч. 1, 280, 283, 284, 294 КУпАП -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17 000 грн.) з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605,60 грн. судового збору.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Личаківський районний суд м. Львова.

Суддя: Леньо С.І.