Справа № 711/5398/24
Номер провадження 3/711/1836/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2024 року м. Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Комплєктова Т.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Черкаській області (протокол серії ВАВ № 206279), про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, є особою з інвалідністю ІІ групи, ІПН в матеріалах справи відсутній,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

01.07.2024 близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_1 перебуваючи біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , словесно погрожував колишній дружині ОСОБА_2 фізичною силою, ображав, наніс удар рукою в праву сторону голови ззаду, чим спричинив фізичне насильство, що призвело до душевного хвилювання, погрожував фізичною розправою в присутності доньки ОСОБА_3 , чим скоїв правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 винним себе не визнав та пояснив, що 01.07.2024 вони з колишньою дружиною посварилися, оскільки він прийшов не в той час, щоб побачити дитину, а дружина не дозволяла йому побачити дочку, він підвищив на неї голос, не погрожував фізичною розправою і не застосовував фізичне насильство відносно неї. Звісно дочка стала свідком цього, але це ніяк не вплинуло на неї. Вважає, що це була звичайна сімейна сварка, яка не може бути домашнім насильством.

Представник ОСОБА_1 адвокат Нікітюк А.М. в судовому засіданні просив провадження відносно ОСОБА_1 закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Пояснив, що в цій сім`ї дуже часто виникають сварки, але сварка між подружжям, хоч і колишнім, навіть з використанням нецензурних висловлювань, образ, не формують собою домашнє насильство. 01.07.2024 між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 виникла звичайна взаємна сварка, тому говорити, що це домашнє насильство не можна.

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що її колишній чоловік ОСОБА_1 приїхав до неї поза встановлений службою у справах дітей графік побачень та почав заштовхувати дитину сідаючи разом з нею на місце водія за кермо. Внаслідок цього дитина злякалась, плакала і кликала маму. Звісно вона почала просити колишнього чоловіка залишити дочку і дати можливість її заспокоїти, але він почав дуже гучно кричати, навіть сусіди почали з вікон робити йому зауваження, щоб він залишив дитину у спокої. Вона забрала дитину, а ОСОБА_1 пішов за нею, вдарив її рукою по голові, що вона ледь не впала разом з дитиною, яку тримала на руках. Потім вона сіла на лавочку і викликала поліцію. Звернулась до лікаря вона 02.07.2024, оскільки працівники поліції поїхали тільки о 18.00 год. 01.07.2024, і у неї виявили травму голови. Вона його не била, ніякі удари вона не наносила Горбику. Вони стояли на ганку біля під`їзду і він її штовхав, щоб вона впала. Випадки домашнього насильства бували і раніше, вона вже зверталася до лікаря з приводу того, що дитина дуже злякалася і погано спала. Даними діями ОСОБА_1 була завдана шкода її фізичному та психічному здоров`ю.

Неповнолітній свідок ОСОБА_4 , в присутності матері ОСОБА_5 , пояснила, що 01.07.2024 вона гралася з друзями на дитячому майданчику і бачила, як ОСОБА_6 хотів забрати ОСОБА_7 , а ОСОБА_8 її не давала, то він взяв і вдарив ОСОБА_8 правою рукою по голові один раз ззаду. Це все вона бачила на власні очі. В той день на ньому була яскрава помаранчева майка. Разом з нею це бачив її товариш, вони гуляли на майданчику, дорослих поряд не було, оскільки вони вже дорослі і гуляють самі. Вдарив ОСОБА_9 правою рукою по голові, а ОСОБА_7 в цей час була на руках у ОСОБА_8 . Потім ОСОБА_8 відійшла від ОСОБА_6 , сіла на лавку і викликала поліцію. Коли приїхала поліція, то вона вже пішла додому.

Представник ОСОБА_2 адвокат Бібік О.М. пояснила, що згідно рішення Служби у справах дітей спілкування з дитиною може відбуватися виключно у присутності матері. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку т третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю. Домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав та свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство. Вважає, що вчинення домашнього насильства негативно вплинуло як на психологічний так і на фізичний стан потерпілої особи, так і на психологічний стан їх спільної дитини, внаслідок чого потерпіла особа звернулася за медичною допомогою. Після отримання тілесних ушкоджень, ОСОБА_2 звернулась до травматологічного пункту, де було встановлено забої м`яких тканин грудної клітини та однієї молочної залози, забій м`яких тканин голови, підвищений артеріальний тиск. Вказані обставини підтверджуються довідкою від 02.07.2024 лікаря травматолога Третьої Черкаської міської лікарні швидкої медичної допомоги Травматологічного пункту та довідкою нейрохірурга Третьої Черкаської міської лікарні швидкої медичної допомоги Травматологічного пункту від 02.07.2024. Разом з цим, внаслідок систематичного психологічного насильства з боку ОСОБА_1 у ОСОБА_2 є постійне відчуття тривоги, страху, невпевненості і нездатності захистити себе і дитину. У зв`язку з чим, остання вимушена була звернутися до психолога.

Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , неповнолітнього свідка ОСОБА_10 , допитаної в присутності матері ОСОБА_5 , суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, можлива за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктивна сторона даного правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно ст. 3 Закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб:: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 17 ст.1 даного Закону фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Крім пояснень, наданих учасниками розгляду в судовому засіданні, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, підтверджується матеріалами адміністративної справи, а саме: письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 01.07.2024; копією рапорту поліцейського від 01.07.2024; платіжними інструкціями від 08.08.2024, 24.07.2024 та 04.07.2024; довідкою від 02.07.2024 лікаря травматолога Третьої Черкаської міської лікарні швидкої медичної допомоги Травматологічного пункту, в якій зазначено, що ОСОБА_2 встановлений діагноз: забої м`яких тканин грудної клітини та молочної залози зправа, м`яких тканин голови; довідкою нейрохірурга Третьої Черкаської міської лікарні швидкої медичної допомоги Травматологічного пункту від 02.07.2024, в якій зазначено, що ОСОБА_2 встановлений діагноз забої м`яких тканин та підвищений артеріальний тиск; копією письмових пояснень ОСОБА_5 від 01.07.2024; відеозаписом та скрін-шотами з камер спостереження, які розташовані на будинку, наданим представником ОСОБА_2 адвокатом Бібік О.М. та відеозаписом з нагрудних камер поліцейських.

Будь-яких даних, які б спростовували показання свідка ОСОБА_4 та потерпілої ОСОБА_2 , свідчили, що вони обмовляють ОСОБА_1 , в матеріалах справи відсутні. Підстав не довіряти зазначеним поясненням про обставини події 01.07.2024, які з самого початку були стабільними та не змінювалися, у суду немає. Суд критично оцінює пояснення ОСОБА_1 , а його позицію щодо невизнання вини розцінює, як спосіб захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, суддя вважає, що вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, доведена.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 суддя не вбачає.

Окрім того, при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду), що охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного стягнення тощо.

З урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, який являється особою з інвалідністю ІІ групи, ступеня його вини, та відсутності обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , суддя вважає за необхідне накласти на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, яке буде достатнім для його виховання в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як ним самим, так і іншими особами.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються інваліди І і ІІ групи, а ОСОБА_1 являється особою з інвалідністю ІІ групи, тому від сплати судового збору звільнений.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40-1, 173-2, 280, 283, 284 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Положення ч. 2 ст. 308 КУпАП передбачають, що у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Строк пред`явлення постанови до виконання - протягом трьох місяців з моменту її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Т. О. Комплєктова