ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/1998/24 Головуючий суддя І інстанції Сітало А. К.
Провадження № 33/818/1206/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2024 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

захисника Бузіашвілі-Раїни Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Бузіашвілі-Раїни Р.Р. на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 липня 2024 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 гривень 60 копійок.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 08.03.2024 року о 12-53 год. керував автомобілем ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по пр. Олександрівському біля будинку № 178 в м. Харкові з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, почервоніння обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, в установленому законом порядку, в медичному закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД» водій ОСОБА_1 відмовився. Велась відео фіксація на боді-камери № 467873 та № 474440.

Водій ОСОБА_1 допустив порушення вимог, встановлених п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, за що відповідальність передбачена ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з судовим рішенням захисником ОСОБА_1 на постанову Орджонікідзевського районного суд було подано апеляційну скаргу.

Свої апеляційні вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини які мають значення для правильного розгляду справи та порушив вимоги норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суд першої інстанції не звернув увагу на порушення працівниками поліції порядку огляду особи на стан сп`яніння та порушення вимог чинного законодавства щодо складання матеріалів про адміністративне правопорушення, а саме: працівниками поліції було безпідставно зупинено автомобіль ОСОБА_1 , а також не було виявлено ознак наркотичного сп`яніння у водія. Крім того, відеозапис оспорюваної події вівся не безперервно, а протокол про адміністративну відповідальність не містить відомостей про технічні засоби, якими велась відео фіксація, що, на думку апелянта, обумовлює визнання таких доказів недопустимими. Разом з цим, сторона захисту вважає, що працівники поліції не забезпечили ОСОБА_1 можливість спілкування з захисником, а також порушили відомчі накази, що обумовлює визнання дій та бездіяльність працівників поліції неправомірними. Поряд з цим, суд першої інстанції не викликав та не допитав в судовому засіданні працівників поліції, що, на думку захисника, є порушення принципу повноти судового розгляду. За таких обставин адвокат Бузіашвілі-Раїна Р.Р. просила постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02.07.2024 року скасувати та провадження по справі закрити.

Прохальна частина апеляційна скарга не містить посилань на вимоги передбачених ч. 8 ст. 294, 247 КУпАП щодо дій суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного

В судовому засіданні апелянт захисник Бузіашвілі-Раїна Р.Р. надала суду клопотання ОСОБА_1 про розгляд апеляційної скарги за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити. В обґрунтування своєї апеляційної скарги посилалась на те, що зупинка працівниками поліції автомобіля під керуванням ОСОБА_1 була незаконною, а також на те, що під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення особу, яка притягається до адміністративної відповідальності не було забезпечено адвокатом.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.5, а саме: на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відмовився.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджуються наявними у справі відомостями, а саме:

відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 606993 від 08.03.2024 року, в якому зазначено факт керування ОСОБА_1 08.03.2024 року о 12-53 год. автомобілем ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався по пр. Олександрівському біля будинку № 178 в м. Харкові з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, почервоніння обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, в установленому законом порядку, в медичному закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД» водій ОСОБА_1 відмовився. (а.с. 1).

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №606993 від 08.03.2024 року, в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено «відмовився», що свідчить про те, що ОСОБА_1 було ознайомлено із змістом вказаного протоколу, однак від підпису у протоколі водій відмовився (а.с.1);

Відповідно до відомостей довідки УПП в Харківській області, згідно яких ОСОБА_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 категорії В (а.с.3);

Відомостями направлення на огляд особи з метою виявлення стану сп`яніння встановлено, що огляд ОСОБА_1 не проводився у зв`язку із відмовою водія.

Згідно відомостей рапорту працівника поліції ОСОБА_2 08.03.2024 року під час патрулювання за адресою: м. Харків, проспект Олександрівський 178, було виявлено автомобіль ВАЗ 21093 у якого не працював задній правий стопсигнал. Під час спілкування з водієм у ОСОБА_1 було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння. Водій від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився. Водія було відсторонено від керування, автомобіль було залишено на місці зупинки без порушення правил дорожнього руху.

Відомостями відеозапису фіксації обставин правопорушення, доданих до протоколу ААД№606993 встановлено, що автомобіль ВАЗ 21093 д.н.з. НОМЕР_1 було зупинено у зв`язку із технічною несправністю транспортного засобу (непрацюючий задній правий стоп сигнал). Під час спілкування у водія ОСОБА_1 працівниками поліції були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло та поведінка, яка не відповідає обстановці. Від законної вимоги працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився.

При цьому належить зазначити, що водію неодноразово пропонувалось пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я на які він надавав категоричну відмову, вказуючи, що така вимога є не правомірною, оскільки не працюючий задній стоп-сигнал, на його думку, взагалі не підстава для зупинки транспортного засобу. Зафіксувавши відмову водія від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я працівники поліції почали складати протокол про адміністративну відповідальність. Після цього, зв`язавшись із захисником за допомогою пасажиру, який назвався братом ОСОБА_1 , водій погодився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, однак був повідомлений працівником поліції, який уже на той момент складав протокол про адміністративну відповідальність відносно ОСОБА_1 про те, що така можливість водієм вичерпана у зв`язку із отриманням поліцейським від особи, яка керувала транспортним засобом чіткої відмови щодо проходження на законну вимогу пройти огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.

При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 та його захисник не скористались процесуальною можливістю та не звертались із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпаП). Також стороною захисту не надано відомостей про те, що останній звертався до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб працівників поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів за цією справою. Матеріали справи не містять відповідних відомостей що обумовлюють не винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів в цій частині.

Натомість, саме відмова від проходження огляду водія є процесуально визначальним фактом у цій справі, адже адміністративна відповідальність, встановлена ч.1 ст. 130 КУпАП, що настає в цьому випадку, саме за відмову водія у проходженні огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, що знайшло своє підтвердження у неспростованих відомостях протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.1), доданих до нього доказах та інших відомостях, наявних у матеріалах справи.

Разом з цим суд апеляційної інстанції вважає належним зазначити, що приписи статей 130 та 266 КУпАП в їх невід`ємному взаємозв`язку встановлюють відповідальність за відмову від проходження огляду яка настає у випадку відмови водія від будь-якого, визначеного законом порядку, та запропонованого (в разі наявності підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням проведення його порядку. Відомостей про порушення проведення порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння матеріали справи не містять. Не надані таких відомостей і суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід враховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків або зафіксованому технічними пристроями відеозапису, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Приписами абз. 4 п. 27 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду в їх релевантному зв`язку із вимогами ч.1 ст. 130 КУпАП в редакції, чинній на момент скоєння правопорушення, встановлено, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.

Правопорушення вважається закінченим з моменту відмови водія транспортного засобу від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. А тому, у працівників поліції виникають законні підстави для складання матеріалів про адміністративну відповідальність з моменту фіксування відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку встановленому законом незалежно від причин надання водієм такої відмови.

За таких обставин, враховуючи зміст пункту 2.5 Правил дорожнього руху, необхідно вважати, що водій, стосовно якого є підозри про перебування його у стані сп`яніння, саме зобов`язаний пройти огляд у встановленому законом порядку. Вказаний обов`язок водія спрямований на безпеку руху, тому факт відмови від проходження такого огляду законодавство кваліфікує як окреме правопорушення з правовими наслідками, як для перебування його у стані сп`яніння. Таке належить вважати цілком виправданим та логічним, оскільки в протилежному випадку, водії, відмовляючись від такого огляду, мали б можливість приховувати свій стан, і як наслідок уникати юридичної відповідальності.

За таких обставин, наявність неспростованих відомостей протоколу ААД№606993 та долучених до нього доказів, поза розумним сумнівом, дають підстави вважати сторонньому спостерігачу, що ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, відмовившись від виконання законної вимоги поліцейського про проведення огляду водія на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Доводи апелянта про безпідставність зупинки ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне.

Ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» встановлює перелік підстав для зупинки транспортних засобів. Аналіз цієї статті дає підстави стверджувати, що вимоги норм, зазначених у ній здебільшого спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху, а також на забезпечення норм, визначених Законом.

Зокрема, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 35 Закону поліцейський може зупинити транспортний засіб якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.

Відповідно до вимог пункту 2.3 «а» ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Як вбачається із відеозапису ОСОБА_1 було зупинено з метою попередити його про не працюючий задній правий сигнал гальмування, що у темний час доби або в умовах недостатньої видимості могло створити небезпеку для інших учасників дорожнього руху.

Про причину зупинки водія було проінформовано згідно із вимогами чинного законодавства, а незгода водія з такою причиною зупинки не свідчить про її протиправність.

За таких обставин, твердження апелянта про безпідставність зупинки ОСОБА_1 є суб`єктивними та необґрунтованою.

Доводи захисника щодо порушення працівниками поліції вимог ЗУ «Про Національну поліцію», що, на думку сторони захисту, є передумовою для скасування постанови суду першої інстанції належить вважати суб`єктивними у зв`язку із наступним.

Відповідно до приписів ст. 267 КУпАП адміністративне затримання, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Разом з цим, належить зазначити, що перелік підстав для оскарження визначений ст. 267 КУпАП не є вичерпним.

При цьому в судовому засіданні під час апеляційного перегляду справи захисник повідомила суду, що їй відомі й інші способи захисту, передбачені чинним законодавством. Однак ані до вищестоящого органу чи посадової особи ані до суду адміністративної юрисдикції в порядку КАС України сторона захисту не зверталась.

Разом з тим порушення працівниками поліції вимог чинного законодавства на які посилається адвокат, а саме: щодо неповідомлення водія про особу, яка його зупинила не спростовує вини особи, яка керувала транспортним засобом ОСОБА_1 .

Доводи сторони захисту про неможливість використання відомостей відеозапису у цій справі, оскільки відеозапис на нагрудну камеру поліцейського в порушення вимог Інструкції, затвердженої наказом МВС України 18.12.2018 №1026, вівся не з початку, а протокол про адміністративну відповідальність не містить відомостей про технічний засіб яким вівся відеозапис є безпідставними з огляду про наступне.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Крім того слід звернути увагу учасників судового розгляду на особливість правового статусу доказів у провадженні по справах про адміністративні правопорушення. Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключно національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.

Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі «будь-які фактичні дані» та не містить критеріїв недопустимості доказів.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП відео фіксація є одним із доказів у справі про адміністративне правопорушення, який оцінюється у сукупності з іншими доказами по справі, й обставини, що містяться на вказаному відеозаписі, повністю узгоджується зі змістом обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №606993 від 08.03.2024 року, та й у долучених до нього доказах. Поряд з цим, конверт та технічний носій із відеозаписом містять реквізити оспорюваного протоколу про адміністративне правопорушення, а в протоколі про адміністративне правопорушення в графі «свідки чи потерпілі» зазначено, що вівся відеозапис на бодікамери 467873, 474440 що відповідає вимогам п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 року № 1026.

Доводи апелянта про те, що під час виконання процесуальних дій з проведення огляду водія на стан наркотичного сп`яніння працівниками поліції не було виявлено відповідних ознак у водія ОСОБА_1 є суб`єктивними та спростовуються відомостями наявними у матеріалах справи.

Зокрема з відомостей оглянутого відеозапису вбачається, що працівниками поліції у водія виявлено таку ознаку наркотичного сп`яніння, як звужені зіниці очей, які не реагують на світло. Про цю ознаку зазначає і апелянт у поданій апеляційній скарзі, фактично пояснюючи її наявність тим, що подія відбувалась у сонячний день, а отже, на думку захисника, звужені зіниці, являються нормальною анатомічною реакцією на яскраве світло.

Таку ознаку як «поведінка, яка не відповідає обстановці» адвокат пояснює надмірною емоційністю, обумовленою національними особливостями характеру водія.

З відеозапису вбачається, що водій, почувши про наявні у нього ознаки наркотичного сп`яніння, різко виявив свою емоційність відносно працівників поліції вважаючи, що їх дії неправомірні.

Відповідно до п.2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 09.11.2015 року огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

При цьому належить зазначити, що виявлення ознак на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу належить до повноваження поліцейського, який встановлює лише наявність відповідних ознак сп`яніння не встановлюючи причин їх походження. Не згода водія із висновками поліцейського щодо наявності ознак сп`яніння не позбавляє його від виконання вимоги п. 2.5 ПДР, щодо проведення медичного огляду на стан сп`яніння.

Більш того, встановлення ознак відповідного сп`яніння зобов`язує поліцейського розпочати визначену законом правову процедуру щодо встановлення стану сп`яніння однією із стадій якої є вимога пройти визначений законом огляд на стан відповідного сп`яніння.

З відомостей матеріалів справи, зокрема відеозапису вбачається, що працівниками поліції (у тому числі й іншим екіпажем, який прибув на місце події) були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей. Водію було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. Від виконання цієї вимоги ОСОБА_1 відмовився.

За таких обставин доводи сторони захисту про те, що працівниками поліції не було виявлено ознак наркотичного сп`яніння у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є суб`єктивними та необґрунтованими.

Доводи сторони захисту про те, що під час складання працівниками поліції матеріалів про адміністративне правопорушення водія ОСОБА_1 не було забезпечено захисником, що порушило його право на захист є безпідставним з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Реалізація превентивної функції права на захист, яка спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, щодо наявності якої зазначає Конституційний Суд України у рішенні від 30.09.2009 року, з огляду на певні приписи чинного законодавства щодо проведення медичного огляду на стан сп`яніння не може бути абсолютною у демократичній державі оскільки, відповідно до п. 7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду від 17 грудня 2008 р. № 1103, поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Натомість вимога, передбачена п. 2.5 ПДР щодо проведення огляду на стан сп`яніння для водія є обов`язковою. Порушення цієї вимоги тягне відповідальність за ст. 130 КУпАП з моменту фіксування відмови водія від проведення огляду на стан сп`яніння не залежно від підстав надання такої відмови.

Отже, законом встановлено обмежений час за який поліцейський зобов`язаний доставити водія до закладу охорони здоров`я. Порушення цієї вимоги призведе до недійсності проведеного огляду, і як наслідок, до уникнення водієм відповідальності за скоєне правопорушення. Факт виїзду захисника на місце зупинки транспортного засобу передбачає втрату у часі на виконання працівниками поліції імперативних вимог чинного законодавства щодо забезпечення проведення огляду водія в закладі охорони здоров`я протягом двох годин з моменту виявлення ознак сп`яніння чи перебування під впливом засобів, які знижують увагу водія, що надає особі відносно якої проводиться визначена законом правова процедура створити штучні передумови для уникнення від відповідальності. При цьому використання водієм права на захист не обмежується оскільки кожна особа може скористатись правовою допомогою за допомогою засобів дистанційного зв`язку, а саме: за допомогою телефону або месенджерів, а також викликати професійного захисника до закладу охорони здоров`я де і буде проводитись його огляд.

З відомостей оглянутого відеозапису вбачається, що водій неодноразово відмовився від проведення огляду на стан сп`яніння. З огляду на отримане посвідчення водія категорії «В» ОСОБА_1 свідомо не виконав вимоги п.2.5 ПДР які зобов`язували його виконати вимогу працівників поліції щодо проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння у визначений законом спосіб. Більш того, працівники поліції не заперечували та не перешкоджали особі, яка притягається до адміністративної відповідальності у залученні захисника або консультацій із ним засобами телефонного зв`язку. Разом з тим, ОСОБА_1 за допомогою свого пасажиру, який представлявся братом водія отримав пораду від захисника пройти огляд на стан сп`яніння після чого змінив своє ставлення до законної вимоги поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння. Однак працівниками поліції вже було зафіксовано відмову водія від проведення огляду на стан сп`яніння. Вимоги чинного законодавства не дозволяють працівникам поліції після отримання відмови від проведення огляду на стан сп`яніння спочатку розпочати процедуру його проведення такого огляду.

Крім того, відповідно до приписів ч. 2 ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

При цьому слід зазначити, що працівниками поліції лише складається протокол про адміністративне провадження та збираються докази на підтвердження встановлених ним відомостей, а розгляд справи провадиться судом відповідно до ст. 221 КУпАП та переглядається судом апеляційної інстанції відповідно та порядку, передбаченому ст. 294 КУпАП.

Згідно відомостей матеріалів справи ОСОБА_1 скористався професійною правовою допомогою адвоката Бузіашвілі-Раїни Р.Р., яка приймала участь у судовому розгляді як у суді першої так і у суді апеляційної інстанцій.

За таких обставин, посилання сторони захисту на те, що водія не було забезпечено захисником під час проведення огляду є безпідставними та необґрунтованими та розцінюються судом, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 , а право на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у цій справі дотриманим.

Доводи сторони захисту про те, що судом першої інстанції не було викликано і не допитано працівників поліції, що призвело до порушення принципу повноти судового розгляду є суб`єктивним, оскільки судом першої інстанції досліджені усі відомості, наявні у матеріалах справи, зокрема і відеозапис, який відтворює подію в обсязі достатньому для встановлення процесуально визначальних фактів у цій справі, а саме: керування автомобілем, виявлення ознак сп`яніння та отримання відмови водія від проведення встановленого законом огляду його на стан сп`яніння.

Оцінюючи відомості цих доказів у справі у їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: відмови особи, що притягається до адміністративної відповідальності від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання сторони захисту на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Бузіашвілі-Раїни Р.Р. залишити без задоволення.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков