Справа №587/1427/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Степаненко О. А.
Номер провадження 33/816/488/24 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Григорука В.О. на постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 15 січня 2024 року, якою накладено на

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , військовослужбовця,

адміністративне стягнення у виді штрафу в доход держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Сумського районного суду Сумської області від 15 січня 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік за те, що 04 червня 2023 року близько 17 год. 56 хв. в Сумському районі, с. Н. Сироватка вул. Сумська, 108 керував транспортним засобом «ВАЗ 2103», реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився в установленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер 6810», результат становив 1,71 %, чим порушено п. 2.9 а ПДР України та скоєно правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Григорук В.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 15 січня 2024 року, провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат Григорук В.О. посилається на те, що не зважаючи на наявність обґрунтованого клопотання захисника про зупинення провадження у справі у зв`язку із перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні поданого клопотання, чим порушив право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на захист.

Окрім того особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 особисто було направлено на адресу суду першої інстанції клопотання про зупинення провадження, проте результат розгляду зазначеного клопотання невідомо.

Також у поданій апеляційній скарзі захисник звертає увагу на те, що на момент звернення до апеляційного суду зі вказаною скаргою, йому не надано доступу до відеоматеріалів, які знаходяться в матеріалах справи, за допомогою підсистеми «Електронний суд». Відтак, відсутність доступу до усіх матеріалів справи унеможливлює реалізацію ним процесуальних прав та побудови лінії захисту, що у свою чергу матиме наслідком порушення права на захист та справедливий суд.

Судовий розгляд призначений на 15 год. 00 хв. 15 січня 2024 року був проведений у відсутність апелянта, не зважаючи на наявність поданого ним клопотання про здійснення судового засідання в режимі відеоконференції, за допомогою підсистеми «Електронний суд».

Окремо зазначено апелянтом про те, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що ОСОБА_1 є водієм у складі Збройних Сил України, а тому враховуючи ситуацію в країні та керуючись принципом верховенства права, можливо застосувати аналогії закону, а саме ст. 69 КК України та призначити покарання ОСОБА_1 у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Розгляд апеляційної скарги відбувся без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та без його адвоката Григорука В.О., виходячи з таких обставин.

Як слідує з матеріалів провадження, подія, яку інкримінують ОСОБА_1 , відбулася 04.06.2023 року.

Розгляд даної справи про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції тривав з 12.06.2023 року по 15.01.2024 року. При цьому, захисником, до суду першої інстанції було подано п`ять клопотань про відкладення судового розгляду з різних підстав, а саме 16.06.2023 (а.с.13), 06.09.2023 (а.с.30), 09.10.23 (а.с.32), 13.11.2023 року (а.с.34), 18.12.2023 (а.с.38), які судом першої інстанції були задоволені.

В апеляційний суд, апеляційна скарга захисника ОСОБА_2 надійшла 24.01.2024 року, та була призначена до розгляду на 03.05.2024 року. Однак 01.05.2024 року від захисника надійшло клопотання про відкладення апеляційного розгляду у звязку з його відпусткою. Таке клопотання захисту апеляційним судом було задоволено і розгляд справи було відкладено на 08.30 годину 29.08.2024 року, про що були повідомлені всі учасники судового розгляду.

26.08.2024 року від захисника надійшло клопотання про участь в даному судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке судом було задоволено, та постановою апеляційного суду визначено провести апеляційний розгляд матеріалів за скаргою адвоката Григорука В.О. у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Однак, 29.08.2024 року о 08.30 адвокат Григорук В.О. на зв`язок не вийшов, клопотань про відкладення апеляційного розгляду від нього не надходило, тому апеляційний розгляд було проведено без його участі, та без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , що узгоджується з вимогами ч.6 ст.294 КУпАП.

Тому перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Так, у відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи дану справу, суддя суду першої інстанції вищезазначені вимоги дотримався в повному обсязі та дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, з врахуванням:

- протоколу про адміністративне правопорушення від 04 червня 2023 року серії ААД № 006409;

- результату проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного за допомогою спеціального технічного пристрою, газоаналізатора «Alkotest 6810». Згідно роздруківки тесту, вміст алкоголю у видихуваному повітрі ОСОБА_1 становив 1,71 % проміле;

- акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно якого ОСОБА_1 погодився з результатом проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу;

- відеозаписів зі відеореєстратора службового автомобіля та нагрудних камер працівників поліції, якими зафіксовано факт керування ОСОБА_1 автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку, є належними та допустимими і ставити їх під сумнів у апеляційного суду підстави відсутні.

Доводи апелянта щодо безпідставної і невмотивованої відмови в задоволенні його клопотання про зупинення провадження по справі у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 мобілізований та служить в ЗС України, апеляційний суд не бере до уваги враховуючи наступне.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення порядку здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» № 2201-IX від 14.04.2022 року, який набрав законної сили 01.05.2022 року законодавцем були внесені зміни у чинний Кримінальний процесуальний кодекс України щодо зупинення кримінального провадження: ч.1 ст.335 КПК України викладено в такій редакції: 1. у разі якщо обвинувачений ухилився від явки до суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, або був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку, видужання або звільнення з військової служби і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.

У КУпАП такі зміни цим законом не були внесенні, а тому вказане свідчить про те, що законодавець мав на меті врегулювати виключно питання щодо зупинення кримінального провадження в умовах воєнного стану. Зокрема, це обумовлено тим, що статус обвинуваченого відрізняється від статусу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, відповідно до КПК України участь обвинуваченого у розгляді кримінального провадження є обов`язковою. На відміну від провадження у справах про адміністративні правопорушення, де визначено, що участь особи є обов`язковою тільки при розгляді справ про адміністративні правопорушення, що передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 КУпАП. Стаття 130 КУпАП до цього переліку не входить.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що застосувати норми КПК України до правовідносин у даній справі за аналогією закону не видається можливим.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що чинним КУпАП передбачено лише можливість зупинення строків розгляду адміністративних справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, якщо особа, щодо якої складено протокол про таке правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо) ч.4 ст.277 КУпАП.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання адвоката Григорука В.О. про зупинення провадження у справі, що підтверджується постановою судді Сумського районного суду Сумської області від 27 червня 2023 року.

Твердження апелянта про не розгляд судом клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі, апеляційний суд вважає необґрунтованим, оскільки подане клопотання є аналогічним за змістом від попереднього клопотання захисника, яке було розглянуто судом та ухвалено відповідне рішення. А тому, подання однакових клопотань з певним проміжком часу, оцінюється апеляційним судом як зловживанням право на захист та намаганням відтермінувати судовий розгляд матеріалів справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо доводів апеляційної скарги, що судовий розгляд матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 було проведено у відсутність захисника, апеляційний зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол відносно ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП разом із долученим до нього доказами, надійшов до суду першої інстанції 12 червня 2023 року. Протягом тривалого часу, а саме більше 06 місяців, судом першої інстанції не було проведено жодного судового засідання у зв`язку з надходженням від захисника постійних заяв про відкладення розгляду, без наявного обґрунтування.

Заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції була подана захисником 23.06.2023, лише на одне судове засідання, яке була задоволено судом, про що ухвалено постанову. На наступні судові засідання, захисником особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокатом Григоруком В.О. не подавалося жодних заяв про здійснення судового розгляду у режимі відеоконференції.

Разом з тим,керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити безладний рух судового процесу. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19.06.2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.

Відповідно до правової позиції, яка міститься у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Каракуця проти України», будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи.

Правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП не входить до переліку справ, передбачених ч. 2 ст. 268 КУпАП, розгляд яких слід проводити з обов`язковою присутністю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому суд, враховуючи неодноразові неявки ОСОБА_1 із захисником у судові засідання, обґрунтовано вважав за можливе розглядати справу без їх участі.

Рішенням Вищої Ради Правосуддя від 12.10.2023 № 977/0/15-23, затверджено зміни до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та викладено пункт 115 в такій редакції: «у разі надходження заяви учасника справи про ознайомлення з матеріалами справи чи окремими документами в електронному вигляді через систему Електронний суд, суд, який отримав таку заяву, забезпечує сканування відповідних матеріалів справи у паперовій формі, що перебуває в такому суді, та долучення їх до матеріалів електронної судової справи.

У разі відсутності відповідного клопотання учасника справи суд забезпечує сканування матеріалів справи в паперовій формі та долучення їх до матеріалів електронної судової справи з урахуванням наявних у суді можливостей та в разі передання справи до суду іншої інстанції.».

Тобто вказаними змінами не передбачено можливість суду копіювати матеріали справи, які знаходяться в електронному вигляді, записані на носії інформації, тобто диску.

Відповідно до матеріалів справи вбачається, що захиснику адвокату Григоруку В.О. було роз`яснено про не можливість ознайомлення останнього дистанційно з долученими відеозаписами та запропоновано особисто з`явитися до приміщення суду для ознайомлення або виготовлення копії вказаного доказу.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що права захисника не було порушено при розгляді справи, оскільки він мав можливість реалізовувати свої права та ознайомитися із матеріалами справи. Проте вказаним можливостям останній не скористався, що розцінюється судом апеляційної скарги як зловживання своїми правами та намагання затягнути розгляд справи.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд вважає, що досліджені та перевірені судом обставини поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та узгоджуються із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів.

З урахуванням наведеного, суд дійшов правильного висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, встановлених судом першої інстанції і доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, немає підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що просить апелянт.

У рішенні по справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства (O'Halloran and Francis v. The United Kingdom ) no. 15809/02 і 25624/02ECHR від 29 червня 2007 року, постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Разом з цим, посилання апелянта щодо застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, з підстав зазначених у апеляційній скарзі, на думку апеляційного суду, є необґрунтованими та не заслуговують на увагу, виходячи з такого.

Так, відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із аналізу вищевказаної норми закону вбачається, що санкція ч. 1ст. 130 КУпАП не є альтернативною, а передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу поєднаного із позбавлення права керування транспортними засобами.

При цьому, у даному випадку, загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч.1 ст.33 КУпАП не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто у цій справі, з огляду на встановлену законодавством безальтернативну санкцію за ч.1ст.130КУпАП ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від законодавства України про кримінальну відповідальність не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

При цьому, дана категорія правопорушень вчиняється водіями тільки навмисно, вчинене відносить до грубого порушення, а водій не може не розуміти загрози для оточуючих внаслідок власної поведінки.

З наведених обставин справи вбачається, що ОСОБА_1 , керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не заперечується останнім.

А тому, накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на останнього у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, не лише відповідає санкції ч.1ст.130 КпАП України, вимогам ст.ст.33, 34 КпАП України щодо загальних правил накладення стягнення, а також є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню.

Законодавець не передбачає можливості призначення стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Доводи апеляційної скарги про можливість застосування аналогії закону, а саме ст.69 КК України, через те, що ОСОБА_1 є водієм в складі ЗС України, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки застосування аналогії закону чинним КУпАП не передбачено.

Отже, наведені доводи про призначення ОСОБА_1 стягнення без позбавлення права керування транспортним засобом не відповідають вимогам Закону.

Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 захисника Григорука В.О., апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, не вбачає підстав для його скасування, а тому, оскаржувану постанову судді районного суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 15 січня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Григорука В.О. на цю постанову - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.