Справа № 372/4164/24
Провадження 3 3-1307/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 серпня 2024 року Суддя Обухівського районного суду Київської області Висоцька Г.В., за участю секретаря судового засідання Куник О. В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Танащука М. В., потерпілого ОСОБА_2 , його законного представника ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4 , розглянувши матеріали, що надійшли Обухівського РУП ГУНП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого зам.директора ФОП ОСОБА_5 , РНОКПП суду не відомо,

за ч. 1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

26.05.2024 року близько 12:30 год. за адресою АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру стосовно свого сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме виганяв з дому, підвищував голос, штовхав, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 14 ст. 1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно п. 17 ст. 1 Закону фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Частина 2 статті 3 Закону встановлює, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на в тому числі батьків (мати, батько) і дитини (дітей).

Незважаючи на заперечення провини ОСОБА_1 та його позицію, висловлену в судовому засіданні, що мав місце виключно ситуативний конфлікт із 17-річним сином ОСОБА_6 , суд вважає провину в інкримінованому адміністративному правопорушенні доведеною з огляду на наступне.

Так, потерпілий ОСОБА_7 повідомив суду, що 26.05.2024 року близько 12:30 год. за адресою АДРЕСА_1 , прийшов до місця проживання свого батька ОСОБА_1 , де він (потерпілий) також значився зареєстрованим та фактично не проживав тільки останні 6 місяців через складнощі у стосунках між батьками. У вказаному будинку залишалися його особисті речі й метою його візиту стала бажання побувати в своїй дитячій кімнаті, розповісти батькові про здобуті перемоги у змаганнях в танцях. Постукавши у ворота і не отримавши відклику, він переліз через паркан і опинився на території домоволодіння. Перед входом в будинок, він включив аудізапис на телефоні, так як постійно обвинувачувався батьком ОСОБА_1 в брехні і перекручуванні його дій під час їхнього спілкування. Зайшовши в будинок, він побачив там батька ОСОБА_1 та незнайому раніше жінку, із якими привітався і попросився пройти до його кімнати. ОСОБА_1 почав в агресивній і грубій формі, використовуючи нецензурні слова, вимагати роззутися, потім звинуватив його у крадіжці пульту від воріт і силою випхав надвір потерпілого. Далі, потерпілий повторно зайшов в будинок, побачив, що ОСОБА_1 знайшов пульт, але батько не мав наміру вибачатися за брехливі звинувачення, він (потерпілий) роззувся і піднявся нагору до своєї дитячої кімнати. ОСОБА_1 весь час супроводжував його. На другому поверсі батько ОСОБА_1 повідомив потерпілому, що його кімнати вже немає в цьому будинку, там живе інший хлопець. В кімнаті потерпілий дійсно побачив хлопця років 14 в навушниках на ім`я ОСОБА_8 і повну відсутність його (потерпілого) особистих речей в приміщенні дитячої. ОСОБА_7 (потерпілий) обурений таким розвитком подій почав знімати на телефон приміщення своє кімнати і братів з дозволу на відеозйомку Максима. ОСОБА_1 почав вимагати видалити відео в грубій формі, притулив його до стіни, схопив за шию. Він вирвався і хотів втекти сходами вниз, батько ОСОБА_1 схопив його та почав тягати за одежу, вдарив рукою по куприку, супроводжуючи вимогами видалити відео. На його вимоги ОСОБА_9 , керований почуттям страху, видалив відео, перебуваючи на другом поверсі будинку. Жінка називала його провокатором в цей час та намагалася читати виховну «лекцію». Батько ОСОБА_1 тримав його за руку та штовхав поперед себе та звинувачував, що він обрав матір, а не його. Після цього він вибіг із будинку і перетнувши подвір`я, вийшов на вулицю, залишивши будинок. На наступний день він із мамою звернулися до лікаря із скаргою на отримані від батька тілесні ушкодження.

Ні сам ОСОБА_1 , який обвинувачується в скоєнні домашнього насильства, ні свідки захисту ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не заперечували, що дійсно 26.05.2024 року близько 12:30 год. за адресою АДРЕСА_1 , потерпілий ОСОБА_7 , який доводиться сином ОСОБА_1 , зайшов несподівано для всіх присутніх до приміщення. Свідки також не заперечували, що між сином ОСОБА_9 та батьком ОСОБА_1 розпочалася сварка з приводу небажання дитини роззутися перед входом в будинок та здійснення ним відеофіксації в приміщенні, проти якої заперечував батько ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_11 , яка з її слів, перебуває в союзі із ОСОБА_1 , повідомила суду, що ОСОБА_9 - потерпілий вів себе провокативно відносно ОСОБА_1 , не проявляючи належної поваги до людини, яка доводиться йому батьком, дозволяв собі підвищення голосу та непослух. При цьому вона стверджувала, що ОСОБА_1 не здійснювалося будь-якого фізичного насильства, в тому числі штовханини в бік сину, навпаки батько був стриманий та наполегливий, як доросла людина. Він дійсно виключно в словесній формі домігся, щоб ОСОБА_9 видалив відео. ОСОБА_9 , в свою чергу, не контролював свої емоції, перебуваючи в неврівноваженому стані, кричав та робив хаотичні руху, коли батько намагався його обійняти та заспокоїти.

Суд не вважає, що свідок ОСОБА_11 надала суду неправдиві показання, проте враховує, що свідок перебуває із ОСОБА_1 в близьких стосунках, в зв`язку з чим пояснення можуть бути несвідомо викривленні в бік захисту, а саме в перекладанні повної відповідальності за події 26.05.2024 року на провокативну поведінку потерпілого ОСОБА_12 .

Суд, враховує, що показання потерпілого також узгоджуються із записом лікаря від 27.05.2024 року, де відображені поверхнева травма голови, забій, стан емоційного стресу та шоку, забій плеча та плечового поясу, поверхнева травма шиї, забій шиї, забій нижньої частини спини та тазу.

Докази подані потерпілим в судовому засіданні у вигляді аудіозапису та відеозапису подій суд визнає недопустимими доказами, оскільки вони подані після пред`явлення ОСОБА_1 обвинувачення і становитимуть порушення його права на захист.

Суд не погоджується із позицією захисту, що обставини, викладені в протоколі носять характер конфлікту, а не були проявом домашнього насильства, зокрема психологічного та фізичного характеру.

Так, на підставі досліджених доказів суд встановив, що дії ОСОБА_1 виразилися у словесній агресії, як прояву психологічного насильства, та штовханині, як прояву фізичного насильства, які викликали у потерпілого почуття страху, емоційної невпевненості. Доказами таких проявів стали не тільки показання потерпілого ОСОБА_12 , в яких він наголошував на цьому, а й його підкорення вимогам ОСОБА_1 видалити відео, яке підтверджується й свідками захисту, й його поспішного залишення приміщення будинку в стану сильного емоційного збудження.

Суд, оцінюючи травмуючий вплив поведінки ОСОБА_1 на його сина, не може не взяти до уваги статус ОСОБА_9 , який є дитиною за віком, і відповідно має притаманні дитині особливості психічного розвитку, включаючи його вразливість перед проявами агресії і сили з боку дорослих.

Конфлікту, на якому наполягав під час обстоювання своєї позиції ОСОБА_1 , притаманні рівність сторін та симетричність відносин. Між батьком та неповнолітньою дитиною не може бути симетричних відносин, оскільки батько за сукупністю критеріїв (вік, емоційна зрілість, фізична перевага, економічна незалежність) є таким, що має переваги, які при проявах домашнього насильства трансформуються у інструменти залякування, маніпуляцій та принижень.

На твердження сторони захисту взяти до уваги незаконність дій потерпілого щодо відеозйомки людей в приміщенні без їхнього дозволу суд відповідає наступним чином. По-перше, вказані особи ОСОБА_1 та ОСОБА_11 , як підтверджується ними, потрапили в об`єктив відеокамери в зв`язку із тим, що слідували за дитиною по домоволодінню, заперечуючи по суті його право перебувати в будинку за його бажанням; по-друге, навіть неузгодженість із законом дій потерпілої особи не давало права іншим застосовувати до нього будь-яке фізичне насильство, навіть у вигляді штовханини.

Недоліки при складанні протоколу, на яких наполягає сторона захисту, не є такими, що мають наслідком нівелювання пред`явленого обвинувачення і не є такими, що не могли бути усунуті під час судового розгляду.

Обставин, що обтяжують відповідальність, не встановлено.

Обставин, що пом`якшують відповідальність, не встановлено.

На підставі сукупності досліджених доказів, враховуючи характер вчиненого правопорушення, його наслідки, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, вважаю достатнім призначити стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у виді штрафу, оскільки на думку суду застосування до нього саме такого виду адміністративного стягнення є достатнім заходом впливу для виправлення та запобігання вчинення ним правопорушень в подальшому.

Згідно ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Таким чином, з урахуванням ЗУ «Про судовий збір» з особи яка визнана винною у вчинені адміністративного правопорушення підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного, керуючись статтями 23, 27, 33, 124, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340 грн. 00 коп. на користь держави (Отримувач коштів: ГУК у Київ.обл./Обухівська міс/21081100, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37955989, Банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.), Рахунок отримувача: UA0010752, Код класифікації доходів бюджету: 21081100).

Стягнути, згідно ст. 4 ч. 2 Закону України «Про судовий збір», із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. на користь Державної судової адміністрації України (Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (УАП), Рахунок отримувача: UA0026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через 15 днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у вказаний строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби та з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного відповідній статті КУпАП.

Строк пред`явлення до виконання постанови 3 (три) місяці згідно Закону України «Про виконавче провадження».

СуддяВисоцька Г. В.