Справа №: 343/1921/24
Провадження №: 3-зв/343/5/24
П О С Т А Н О В А

про відвід

26 серпня 2024 року м. Долина

Суддя Долинського районного суду Івано-Франківської області Тураш В. А.,

розглянувши заяву про самовідвід судді Долинського районного суду Івано-Франківської області Лицура Івана Миколайовича у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП-

ВСТАНОВИВ:

26 серпня 2024 року до Долинського районного суду Івано-Франківської області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП, відносно ОСОБА_1 .

За наслідками автоматизованого розподілу даної справи між суддями, головуючим суддею визначено Лицура І.М.

Суддя Лицур І.М. 26.08.2024 подав заяву про самовідвід, в обґрунтування якої послався на те, що особа, відносно якої складено адміністративні матеріали ОСОБА_1 , є дружиною рідного брата його дружини, а тому, з метою недопущення обставин, які б викликали сумнів у його неупередженості, заявляє самовідвід.

Дослідивши матеріали справи, подану заяву про самовідвід, приходжу такого висновку.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить підстав та порядку вирішення питання про відвід (самовідвід) судді, у зв`язку із чим, за аналогією закону, слід керуватись нормами Кримінально процесуального кодексу України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначає право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Це право належить до змісту такої засади кримінального провадження, як доступ до правосуддя, закріпленої ст. 21 КПК України.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, наявність безсторонності (неупередженості) суду має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (п. 66 рішення у справі «Мироненко та Мартиненко проти України»).

Разом з тим, ЄСПЛ наголошує на важливості не лише самої по собі безсторонності судді, але й враження щодо його безсторонності, або, іншими словами, «правосуддя повинно не лише здійснюватися, але й виглядати таким, що здійснюється» (п. 26 рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Законодавчим втіленням гарантій забезпечення безсторонності судді є правовий інститут відводу, який виключає участь судді у справі за наявності певних обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Перелік цих обставин передбачений ст. 75, 76 КПК України.

Суддя Лицур І.М., заявляючи самовідвід, посилається на п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, зазначаючи, що існують обставин, які можуть викликати сумніви у його неупередженості.

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до п. 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення.

У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «Ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він повинен бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Із заяви про самовідвід судді Лицура І.М. встановлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , є дружиною рідного брата його дружини, а тому, суддя вбачає підстави для сумнівів у його неупередженості, з точки зору безстороннього спостерігача, що вказує на неможливість його подальшої участі у розгляді даної справи.

За таких обставин, самовідвід судді Лицура І.М. у повній мірі відповідає п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією № 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27.07.2006, відповідно до якого суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Враховуючи викладене, суддя приходить висновку, що заява судді Лицура І.М. підлягає задоволенню, адже наявні обставини, які можуть викликати сумнів у його неупередженості.

На підставі вищенаведеного, ст. 245 КУпАП, ст. 75 КПК України, та керуючись ст. 283 КУпАП, суддя-

П О С Т А Н О В И В:

заяву судді Долинського районного суду Івано-Франківської області Лицура Івана Миколайовича про самовідвід у справі №343/1921/24, провадження №3/343/755/24, про притягнення до адміністративної відповідальност ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП задовольнити.

Матеріали справи №343/1921/24, провадження №3/343/755/24, відносно ОСОБА_1 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП передати до канцелярії Долинського районного суду Івано-Франківської області на повторний автоматизований розподіл для визначення іншого судді.

Суддя: В.А.Тураш