КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року м. Київ

Справа № 752/3451/24

Провадження № 33/824/3419/2024

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через захисника Вознюка В`ячеслава Анатолійовича, на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 18 квітня 2024 року

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП

ВСТАНОВИВ

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 863401 від 05 лютого 2024 року ОСОБА_1 20 січня 2024 року о 12 год. 10 хв. керував транспортним засобом «Ford Fiesta», н.з. НОМЕР_2 , по площі Либідській, 1 у м. Києві у стані наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України.

Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ч. 1 ст.130 КУпАП.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Не погодившись з такою постановою, 29 квітня 2024 року ОСОБА_1 через свого захисника Вознюка В.А. подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права та невірним застосування норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки всупереч вимог чинного законодавства, у протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизована суть правопорушення, а саме не вказано згідно з Інструкцією № 1452/735 від 09.11.2015 за яких підстав поліцейський вважав, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння, оскільки не зазначено, які саме ознаки сп`яніння були виявлені в нього.

Вказує на порушення лікарем-наркологом вимог Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015, оскільки біологічне середовище (сеча) ОСОБА_1 було відібрано лише в один контейнер, який був без кришки. Що в подальшому лікар робив із контейнером стороні захисту невідомо, оскільки в присутності ОСОБА_1 контейнер не був закритий чи запакований.

Звертає увагу, що він того ж дня самостійно пройшов огляд на стан сп`яніння, за наслідками якого було зроблено висновок про не перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння.

Наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення не був складений протягом 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення.

Вказує, що доданий до протоколу відеозапис неодноразово переривається, що свідчить про зміну (коригування) відеозапису особою, яка копіювала відеозапис на DVD-диск, що прямо заборонено Інструкцією № 1026 від 18.12.2018, а тому існують сумніви в автентичності оригінального відеозапису, у зв`язку із чим, доданий до протоколу відеозапис не можна вважати належним та допустимим доказом у справі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Вознюк В.А. доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з викладених підстав.

ОСОБА_1 додатково пояснив, що приходив за висновком щодо результатів медичного огляду 26 та 28 січня 2024 року, проте йому було відмовлено у видачі через відпустку лікаря. Також вказав, що не з`явився до підрозділу поліції для складення протоколу про адміністративне правопорушення з поважних причин, про що їх письмово повідомив шляхом направлення клопотання про відкладення розгляду справи.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Вознюк В.А. у судовому засіданні подав клопотання про допит як свідка лікаря-нарколога ОСОБА_3 , який робив висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 , відповідно до якого останній перебуває у стані наркотичного сп`яніння. Метою виклику свідка вказав необхідність з`ясування причин розбіжностей між виданим ним висновком та висновком, виготовленим за результатами самозвернення ОСОБА_1 .

Протокольною ухвалою Київського апеляційного суду в задоволенні клопотання було відмовлено, оскільки вирішення причин розбіжностей між наданими суду висновками не вплине на вирішення справи, а оцінка доказів є прерогативою суду.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність, вмотивованість та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

У справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За змістом п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані наркотичного сп`яніння.

Постанова Голосіївського районного суду міста Києва від 18 квітня 2024 року мотивована тим, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за ознаками керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння є доведеною за наслідками дослідження наявних доказів у їх сукупності. Суд першої інстанції дійшов висновку, що дії поліції із встановлення у водія ознак сп`яніння, фіксування факту огляду водія ОСОБА_1 на стан сп`яніння тощо відповідають вимогам КУпАП, Інструкції № 1452/735 та Порядку № 1103. Підстав для закриття провадження у справі судом не встановлено.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а також підтверджуються належними та допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 січня 2024 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Ford Fiesta», н.з. НОМЕР_2 , о 12 год. 10 хв. був зупинений працівниками поліції на площі Либідській, 1 у м. Києві за порушення ПДР України.

Постановою УПП у м. Києві серії ЕНА № 1277790 від 20.01.2024 ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за ознаками невиконання вимоги дорожнього знаку 3.21 додатку 1 ПДР України та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Під час спілкування працівники поліції виявили у ОСОБА_1 такі ознаки наркотичного сп`яніння, як: підвищена жвавість мови, виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя.

Після виявлення ознак сп`яніння працівником поліції запропоновано водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння КНП «КМНКЛ «Соціотерапія». Водій ОСОБА_1 погодився на проведення огляду на стан сп`яніння у зазначеному медичному закладі.

За результатами медичного огляду ОСОБА_1 , проведеного лікарем Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» ОСОБА_3 у присутності працівника поліції (жетон ДПП 015068; 0198363), встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння під впливом канабіноїдів стимуляторів (метамфетаміну) (а.с.3).

Факт проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння фіксувався технічними засобами відеозапису - нагрудними камерами БК № 4475435, БК 472398, БК 473565, БК 470185. Окрім того, дані відеозаписів містять відомості про обставини зупинки водія, розмови із поліцейськими, виявлення ознак сп`яніння, пропозиція пройти огляду у лікаря, а також події, що відбувалися у лікарні «Соціотерапія»: проведення огляду лікарем, відбір біологічного середовища (сечі) з метою проведення лабораторних досліджень, зокрема упакування його лікарем у присутності водія, а також розмова під час якої ОСОБА_1 повідомив лікарю, що напередодні вживав ліки для підвищення потенції, а в ніч з 31.12.2023 на 01.01.2024 вживав канабіс. Лікар повідомив працівників поліції і ОСОБА_1 , що висновок за результатами медичного огляду буде виготовлений 26.01.2024 після 12 год.

Заперечуючи щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вказується, що у протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизована суть правопорушення, а саме не зазначено за яких підстав (ознак) поліцейський вважав, що ОСОБА_1 може перебувати в стані наркотичного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає безпідставним вказаний довід оскільки з долученого до протоколу відеозапису з нагрудної камери патрульного поліцейського вбачається, що останнім було роз`яснено ОСОБА_1 як підстави зупинки транспортного засобу, а саме: не виконання вимог дорожнього знаку 3.21 «в`їзд заборонено» (12:10:50), так і ознаки накротичного сп`яніння, які були виявлені під час спілкування, а саме: неприродна блідість, виражене тремтіння пальців рук (12:14:28-12:14:36). Ті ж самі ознаки були повторені працівником поліції після запитання ОСОБА_1 про них (12:15:14). Разом із цим відповідні ознаки описані у рапорті поліцейського Андрія Дмитренка та зафіксовані на відеозаписі, що є доказами у справі відповідно до ст. 251 КУпАП, а тому незазначення таких ознак у протоколі, з урахуванням суті правопорушення, яке полягає у керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, а не з його ознаками, не є порушенням Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015.

Окрім цього доводам сторони захисту про порушення процедури направлення ОСОБА_1 на огляд на стан сп`яніння суд першої інстанції надав належну оцінку та відхилив за необґрунтованістю.

Доводи апеляційної скарги про порушення лікарем-наркологом вимог Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015, оскільки біологічне середовище (сеча) ОСОБА_1 було відібрано лише в один контейнер, який був без кришки, а тому що в подальшому лікар робив із контейнером стороні захисту невідомо, оскільки в присутності ОСОБА_1 контейнер не був закритий чи запакований, апеляційний суд відхиляє як безпідставні та повторювані, оскільки судом першої інстанції докладно та в повному обсязі надано оцінку вказаним доводам сторони захисту, яка в апеляційній скарзі не наводить обставин, що не були враховані судом першої інстанції, а тому лише зводяться до переоцінки вказаних доводів, що є неприпустимим та не спростовує висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції висновку щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 000368 від 25.01.2024, виготовлено на підставі самозвернення ОСОБА_1 , через їх необґрунтованість та безпідставність, оскільки судом першої інстанції надано належну критичну оцінку вказаному висновку з огляду на його складення без присутності працівника поліції.

Апеляційний суд також звертає увагу на положення ч. 4 ст. 266 КУпАП, відповідно до яких огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. У порушення вказаних вимог ОСОБА_1 звернувся для повторного огляду на стан наркотичного сп`яніння лише о 23 год. 35 хв., тобто більше ніж через 11 годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Доводи апелянта щодо ненадання йому висновку, коли він приходив 26 та 28 січня 2024 року через відпустку лікаря, а також поважності причин нез`явлення до поліції для складення протоколу про адміністративне правопорушення апеляційний суд сприймає критично, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин надано не було. Зокрема, суду не було повідомлено зміст клопотання, яке нібито направив ОСОБА_1 поліції для відкладення розгляду справи та складення протоколу про адміністративне правопорушення, а також не надано копії такого клопотання чи доказів його надсилання поліції.

Щодо складення протоколу 05.02.2024, а не в день проведення огляду 20.01.2024 апеляційний суд вказує, що ОСОБА_1 було вручено повідомлення про запрошення до підрозділу поліції для складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки станом на день проведення огляду у працівників поліції не було підстав стверджувати щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, через власне відсутність результатів медичного огляду, які мали б бути відомими пізніше.

За змістом цього запрошення, ОСОБА_1 необхідно з`явитись 05.02.2024 о 09 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, вул. С. Хороброго, 9 (біля КПП) для складання протоколу про адміністративне правопорушення, про що водій власноручно розписався, окрім того, зазначено, що у разі відсутності водія, адміністративний матеріал складати за його відсутності.

За таких обставин апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у порушення положень ст. 254 КУпАП, а також щодо складення протоколу за відсутності ОСОБА_1 .

Крім цього, апеляційний суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення по своїй правовій природі є лише способом (формою) фіксації суб`єктом владних повноважень обставин щодо вчинення правопорушення і сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та неспростовним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому визнання його недопустимим доказом у справі автоматично не спростовує висновку про доведеність вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки в даному випадку вина ОСОБА_1 окрім протоколу про адміністративне правопорушення підтверджується відеозаписом з нагрудних камер поліцейських та висновком щодо результатів медичного огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння.

Також відповідно до ч. 4 ст. 256 КУпАП, дійсно, при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі. Проте у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 на складення протоколу не з`явився, відсутність відмітки про роз`яснення йому прав, передбачених ст. 268 КУпАП не становить порушення права ОСОБА_1 на захист, оскільки в нього було достатньо часу (з моменту зупинки 20 січня 2024 року до дня запрошення на 05 лютого 2024 року) для звернення за професійною правничою допомогою та реалізації інших своїх прав, передбачених Конституцією України. Разом із цим, факт неявки ОСОБА_1 для складення протоколу про адміністративне правопорушенням без повідомлення поважних причин такої неявки, апеляційний суд також тлумачить не на користь останнього.

Щодо доводів апелянта про визнання неналежним та недопустимим доказом долученого до протоколу відеозапису через його переривання, що може свідчити про його коригування шляхом внесення змін апеляційний суд вказує на таке.

Відповідно до п. 5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

За вимогами п. 1 Розділу VII цієї інструкції під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняється зокрема: самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу.

Разом із цим, при перегляді відеозапису, долученого до протоколу, апеляційним судом встановлено, що дійсно, відео неодноразово переривається в ході відтворення. Проте, вказані переривання зумовлені відтворенням відео з бодікамери іншого поліцейського, яке відображає ті самі події з його перспективи. Такі переривання не спотворюють загальну картину процесу фіксування правопорушення. Крім того, при співставленні частин відеозаписів з нагрудних камер відповідних поліцейських, вбачається, що вони утворюють єдине ціле із втратою у фіксуванні лише декількох секунд, що зумовлено особливостями запису самих камер.

За таких обставин суд апеляційної інстанції відхиляє довід апелянта про недопустимість долученого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису, оскільки достовірність зафіксованих на ньому відомостей не викликає розумного сумніву та підтверджується матеріалами справи в цілому.

Інші доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, розумних сумнів щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не викликають, порушень щодо порядку отримання доказів, що містяться в матеріалах справи не доводять, що в сукупності свідчить про формальність доводів апеляційної скарги, спрямованих на уникнення адміністративної відповідальності та переоцінку доводів сторони захисту, викладених у поясненнях по справі від 18.04.2024.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним, оскільки він відповідає обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова Голосіївського районного суду міста Києва від 18 квітня 2024 року залишається без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через захисника Вознюка В`ячеслава Анатолійовича, - залишити без задоволення.

Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 18 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя О. В. Желепа