Справа 556/3099/23
Номер провадження 3/556/27/2024
П ОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2024 року

Володимирецький районний суд Рівненської області

в складі головуючого - судді Котик Л.О.

при секретарі Басик Г.Т.

за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

представників особи, що притягується до адміністративної відповідальності - адвокатів Дупак В.Г., Саух Р.П.

розглянувши в режимі відеоконференції матеріали що надійшли від Управління патрульної поліції в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не працюючий, -

За ч.1 ст. 130 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Згідно Протоколу про адміністративне правопорушення від 24.08.2023 року серії ААД №202412, ОСОБА_1 , 24 серпня 2023 року о 16:59 год., на а/д М-07 Київ-Ковель-Ягодин 3312 км, керував транспортним засобом автомобілем марки "Volvo FH12" д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом бортовим ZREMB №263 НОМЕР_2 перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння. Огляд проводився у медичному закладі, що підтверджується висновком на стан наркотичного сп`яніння №6 від 24.08.2023, чим порушив п. 2.9А Правил дорожнього руху.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник Дупак В.Г. заявили клопотання про закриття провадження у справі. Посилаються на те, що у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, свою вину ОСОБА_1 не визнає та не погоджується з обставинами викладеними у протоколі ААД №202412 від 24.08.2023 року. Так, 24 серпня 2023 року, близько 17.00 год., водій грузового транспортного засобу Volvo FH 12 Д.Н.З., НОМЕР_1 з напівпричепом бортовим ZREMB №263 - ОСОБА_1 , здійснював рух трасою Київ - Ковель - Ягодин, 331 км, повертався з м. Вараш. У зв`язку із незначною поломкою автомобільного сидіння, ОСОБА_1 , був змушений зупинитись на краю узбіччя дороги. Через деякий час до нього під`їхали працівники поліції та розпочали «виявляти» ознаки на стан алкогольного сп`яніння, оскільки в них виникла підозра, що ОСОБА_1 , не тверезий, та в нього дивна поведінка. О 17.05 год., було проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора драгер, де результат виявився негативним, а саме рівень алкоголю в крові ОСОБА_1 , складав - 0.00 проміле. Після невдалих дій поліцейських, які ніяк не могли довести те, що ОСОБА_1 , знаходиться в нетверезому стані, поліцейські складають направлення в Дубровицьку міську лікарню для освідування на стан наркотичного сп`яніння, попри те, що найближчий медичний заклад освідування це - Сарненська центральна районна лікарня, чим порушують інструкцію. Огляд на стан наркотичного сп`яніння був проведений - SNIPER - 10, в Дубровицькій міській лікарні, результат виявився позитивним, із вмістом у сечі синтетичного лікарського засобу - бупренорфіну. Висновок Дубровицької міської лікарні №7, складений о 23.10 год., 24 серпня 2023 року, не можна вважати достовірними, оскільки пристрій SNIPER - 10, яким проводився огляд на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 , не є дозволеним МОЗ та МВС, та не є основним методом огляду. Тому, виявлення синтетичного лікарського засобу бупренорфіну, в сечі ОСОБА_1 , є результатом роботи неточного пристрою (тест-касети) SNIPER, який не є ані відкаліброваним, ані сертифікованим, ані дозволеним МОЗ та МВС. Вважає, що 24.08.2023 року огляд на стан наркотичного сп`яніння проведений з порушенням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції за № 1413/27858 від 11 листопада 2015 p., що затверджена Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735, а тому викладені в протоколі обставини, є такими що не відповідають фактичним обставинам, а сам висновок є недійсним.

За клопотанням захисника ОСОБА_2 в судове засідання неодноразово викликались інспектор роти №5 батальйону УПП в Рівненській області ДПП, Павлушенко В.М., який складав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та лікар - нарколог КПН «Дубровицька міська лікарня» ОСОБА_3 , однак останні на розгляд справи не з`явилися.

Заслухавши правопорушника, захисників, дослідивши письмові матеріали, відеоматеріали на оптичному диску, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є водії транспортних засобів.

Водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі (п. 1.10 ПДР).

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п. 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Чинне законодавство, в т.ч. й ПДР, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 під керуванням транспортним засобом слід розуміти виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Так, касаційний адміністративний суд в складі Верховного Суду в рішенні по справі №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

Таким чином, під керуванням транспортним засобом слід розуміти виконання функцій водія від запуску двигуна та початку руху до повної зупинки транспортного засобу та вимкнення двигуна.

При цьому, перебування особи в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не передбачає керування у такому стані транспортним засобом.

На відеозаписах, доданих до протоколу від 24.08.2023 року серії ААД №202412, не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки "Volvo FH12" д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом бортовим ZREMB №263 НОМЕР_2 та зупинення його працівниками патрульної поліції. Мало місце лише спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , його освідчення, складання протоколу.

Тобто, така обов`язкова умова притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як перебування особи у стані наркотичного сп`яніння під час керування транспортним засобом та зупинення його працівниками поліції 24.08.2024 р. - відсутня.

Відповідно до п.5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВСУ 18.12.2018 р. № 1026, включення портативного відео реєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відео зйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Розділом ІІІ цієї Інструкції передбачено, що відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія.

Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відео реєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Згідно з наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 № 100, яким затверджено Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, передбачено:

а) необхідність відеофіксації: «використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції» (п. 1.3 Розділу І Інструкції);

б) випадки застосування такого превентивного заходу: нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при поверхневому огляді; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відеофіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації. (п. 3.3 Розділу III Інструкції).

При цьому зазначається, що «після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записано безперервно» (п. 3.5 Розділу III Інструкції).

Якщо із відеозапису з нагрудної камери працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

Зазначене кореспондує із позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 18.07.2019 по справі № 216/5226/16-а.

Тобто, з вище наведеного слідує, що відеореєстратор поліцейського повинен бути ввімкнений від самого початку контакту з особою до закінчення складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно цієї особи.

В даному випадку, у матеріалах справи відсутній оригінал відеозапису з нагрудної камери, а лише містяться три DVD диски, що є копією відеозапису, тобто відсутнє джерело походження відеозапису. Таким чином, відеозаписи, долучені поліцейськими до матеріалів справи на DVD дисках не можуть бути взяті до уваги як належний доказ. Не долучені до справи працівниками поліції свідоцтва, що стосується технічного приладу "відеокамери", не дають можливості встановити той факт, що відеозапис на камеру у відношенні ОСОБА_1 було проведено спеціальним технічним засобом, який входить до вичерпного переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах поліції для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху. Ці обставини в свою чергу позбавляють можливості перевірити та зробити висновок про те, чи були поліцейським, під час складання даного протоколу, дотримані вимоги законодавства щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, та чи не було порушено прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час його складання.

Відсутність безперервного відеозапису ставить під сумнів законність проведення поліцейськими вказаних дій та позбавляє можливості об`єктивно перевірити обставини пов`язані із виявленням та фіксацією адміністративного правопорушення. Таким чином, працівники поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, порушили вимоги ст. 266 КУпАП, Закону України «Про національну поліцію» та Інструкції № 1026.

Також, Верховний суд у своїй постанові від 18.07.2019 у справі № 216/5226/16-а вказав, що доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність учинюваних процесуальних дій (винесення постанови, складання протоколу).

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №202412 від 24.08.2023 року О 17.08 год., було проведено огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора драгер, де результат виявився негативним, а саме рівень алкоголю в крові ОСОБА_1 , складав - 0.00 проміле, після чого медичний огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння проводився в Дубровицькій міській лікарні з використанням багатопрофільного експрес-тесту для виявлення наркотиків у сечі «SNIPER-10», за допомогою якого визначається виключно попередній результат. Відповідно до Інструкції про використання багатопрофільного тесту для виявлення наркотиків у сечі, «SNIPER-10» є якісним імунохроматографічним тестом для виявлення наркотичних речовин та/або їх метаболітів у сечі людини, при отриманні попередніх позитивних результатів зразки сечі повинні бути перевірені більш досконалим методом до винесення кінцевого висновку. Отже висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24.08.2023 року зроблено передчасно, оскільки огляд на стан наркотичного сп`яніння був проведений з порушенням встановленого законом порядку.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду визначає Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом спільним МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року N 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за N 1413/27858.

Відповідно до п. 7-13 розділу ІІІ вищевказаної Інструкції за № 1452/735 проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.

Пунктом 22 розділу ІІІ Інструкції за № 1452/735 обумовлено, що висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння в Дубровицькій МЛ за допомогою багатопрофільного експрес-тесту «SNIPER-10», який вказав на наявність у його сечі слідів наркотичних засобів.

Відповідно до Інструкції про застосування тесту-касети для виявлення наркотиків у сечі «SNIPER 10», при отриманні попередніх позитивних результатів зразки сечі повинні бути підтверджені більш специфічним методом.

Перевагу віддають газовій хроматографії/мас-спектрофотометрії (ГХ/МС) або високоефективній рідинній хроматографії до винесення кінцевого висновку. Згідно із застереженнями та обмеженнями Інструкції тест, призначений для діагностики in vitro, і дані, отримані шляхом цього тесту, надають лише попередній якісний результат. Для отримання заключного результату необхідно використовувати більш специфічний альтернативний метод. Заключний діагноз повинен бути встановлений лікарем після оцінки всіх клінічних та лабораторних даних.

Оскільки ОСОБА_1 , не погоджувався з результатами тесту «SNIPER 10» та категорично заперечував вживання наркотиків, тому необхідно було провести лабораторне дослідження сечі останнього, за допомогою більш досконалого методу (газова хроматографія, мас-спектрофотометрія (ГХ/МС) або високоефективна рідинна хроматографія), чого зроблено не було.

І як зазначено в інформації КНП «Дубровицька міська лікарня» від 04.01.2024 р. №11/01-16/24, у КНП «Дубровицька МЛ» немає газового хроматографа мас-спектрометр; аналіз біологічних рідин відібраних у гр. ОСОБА_1 було проведено6 Багатопрофілним тестом, горизонтально-проточним імунохроматографічним аналізом основаним на принципі конкурування за обмежену кількість антитіл між наркотиками, кон`югованим протеїном та нанесеним на пористу мембрану прокладку; було виявлено у гр. ОСОБА_1 наркотичну речовину Бупренорфін.

А згідно відповіді Фармацевтичного управління Міністерства охорони здоров`я України від 05.10.2023 №24-04/28341/2-23, правове регулювання обігу медичних виробів для діагностики in vitro здійснюється відповідно до Технічного регламенту щодо медичних виробів для діагностики in vitro, затвердженого постановою Кабінету Мінстрів України від 02.10.2013 №754 (далі Технічний регламент). Медичними виробами in vitro вважаються вироби, які призначені виробником для застосування в цілях діагностики пацієнта в разі захворювання. Вироби, які будуть використовуватися виключно тільки в цілях забезпечення правоздатності, наприклад, тести на наркотики або тести на вживання алкоголю або наркотиків,не кваліфікуються як медичні вироби in vitro з передбачуваного застосування за призначенням. Пунктом 7 Технічного регламенту встановлено, що введення в обіг та експлуатацію виробів, на які поширюється дія цього Технічного регламенту, дозволяєтьсчя в разі, коли вони повністю відповідають вимогам цього Технічного регламенту.

За таких обставин висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння від 24 серпня 2023 року не може вважатися достатнім доказом (за відсутності інших доказів) винуватості ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення.

Тобто, лабораторні дослідження повинні були встановити кількісне визначення вмісту наркотичного засобу та саме, якого наркотичного засобу в сечі ОСОБА_1 (скільки нг/мл наркотичного засобу та якого саме наркотичного засобу виявлено у сечі та чи перевищує це значення допустимого порогового рівня), що є базовим критерієм встановлення як самого факту, так і ступеню сп`яніння ОСОБА_1 .

Однак, у висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №6 від 24.08.2023 року, лікар зробив висновок, лише що виявлено наркотичне сп`яніння.

Отже, кількісного визначення наркотичного засобу та якого саме наркотичного засобу у висновку не зазначено.

За таких обставин суд критично оцінює як доказ даний Висновок щодо результатів медичного огляду й до уваги його не бере, оскільки він не узгоджується та не підтверджується іншими доказами у справі.

З огляду на наведене можна дійти висновку про порушення під час складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, законодавчо варегульованого порядку організації та проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан наркотичного сп`яніння, з приводу чого, за положеннямич.5 ст. 266 КУпАП такий огляд є недійсним.

Інших доказів про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.

Згідно з ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 266 КУпАП).

Так, у п.п. 6, 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року N 1452/735 (далі інструкція) зазначає, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використання спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я. Лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Пунктом 12 Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Беручи до уваги перелік закладів охорони здоров`я, яким надано право проведення огляду на стан сп`яніння, що затверджений Наказом Департаменту цивільного захисту та охорони здоров`я населення Рівненської обласної державної адміністрації № 36 від 31 січня 2022 року «Про дозвіл на проведення огляду водіїв згідно Інструкції про виявлення у водіїв транепортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», враховуючи місце зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , на а/д Київ - Ковель - Ягодин, 331 км, найближчим закладом охорони здоров`я який має дозвіл на проведення огляду на стан сп`яніння, від місця зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , в даному випадку є - КНП Сарненська центральна районна лікарня.

Суд приймає до уваги пояснення захисника ОСОБА_2 про те, що працівниками поліції було порушено порядок при здійсненні направлення на огляд, що підтверджується наступним.

Із протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції на а/ М07 Київ-Ковель-Ягодин 331 км (а.с.2).

Таким чином, найбільш територіально наближеним закладом охорони здоров`я, який має дозвіл на проведення огляду на стан сп`яніння, до місця зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 є КНП Сарненська центральна районна лікарня.

Тобто, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24.08.2023 року до КНП «Дубровицької міської лікарні», виписане працівниками поліції з порушенням встановленого порядку та є незаконним.

Відповідно до п. п. 12, 13 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року N 1452/735 (далі - Інструкція) предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук; для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.

Відповідно до пунктів 7, 8, 15 розділу 3 вищезазначеної Інструкції (№ 1452/735 від 09.11.2015 р.) проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння. За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акту медичного огляду.

Згідно п. 22 розділу 3 Інструкції висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

З наведеного вбачається, що для належного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП та фіксації його вчинення на підставі достовірних доказів має бути чітко та неухильно дотримано вимог вищевказаної Інструкцій, зокрема щодо процедури проходження медичного огляду на стан сп`яніння особою в закладі охорони здоров`я, якому надано право такого огляду.

При цьому Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 202412 від 24.08.2023 р. з Висновком Дубровицької міської лікарні щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24.08.2023 року про керування автомобілем ОСОБА_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а також актами огляду на стан наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24.08.2023 р., Результатом імунухроматографічного дослідження (СІТО TEST) Комбінований тест на наркотики №10 СНАЙПЕР №51 від 24.08.2023 р. суд до уваги не приймає як недостовірні, оскільки огляд ОСОБА_1 лікарем на стан наркотичного сп`яніння проведено за допомогою приладу - тесту «SNIPER-10» та зазначено у висновку, що він знаходиться в стані наркотичного сп`яніння, а лабораторні дослідження на визначення наркотичного засобу лікарем не проводилися, через що висновок про керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння складено з порушенням вимог Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015р.

Зважаючи на приписи п.3 ст.62 Конституції України, за яким усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, вину у вчиненні ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП не доведено, а тому на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю в його діях складу такого правопорушення.

Згідно роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.96 року за N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Рішенням Конституційного суду України від 22.12.2010 року N 23-рп/2010: фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина, з порушення встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних, не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Уповноважена посадова особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 280 КУпАП зобов`язана з`ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Під час розгляду справ про адміністративні правопорушення суд не може вийти за межі вказаного у протоколі складу правопорушення та його кваліфікації, як і не має права збирати інші докази. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

За змістом ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП: орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків тощо, які орган (посадова особа) оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (стаття 10 КУпАП).

Враховуючи встановлені обставини, суд позбавлений можливості зробити беззаперечний висновок про вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, оскільки достовірно доказів того, що він керував транспортним засобом і при цьому перебував в стані наркотичного сп`яніння, не надано.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого і при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Щодо формулювання суті адміністративного правопорушення, то Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винність у скоєнні якого певною особою має доводитись в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винності особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі Тейшейра де Кастор проти Португалії від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі Шабельник проти України від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод. Також ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема, в рішеннях у справах Гурепка проти України (N2) від 08 квітня 2010 року, Лучанінов проти України від 09 червня 2011 року на необхідність суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

Грубі порушення допущені працівниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, фіксації події, фрагменти якої відображені на диску із відео файлами, не дають уявлення про загальну картину обставин справи від початку до моменту складання протоколу. Отже, інформація, яка міститься в протоколі про адміністративне правопорушення, та розбіжності з відеозаписом події тягне за собою як результат недопустимості основного доказу протоколу про адміністративне правопорушення та решти доказів.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

У свою чергу, наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», про котрий наголошує Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» («Ireland v. The United Kingdom», заява № 5310/71), та котрий застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту», на чому, власне, наголошується Європейським Судом з прав людини у його рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» («Korobov v.Ukraine», заява № 39598/03).

Окрім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року в справі №1-р/2019 вказав, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності слід керуватися принципом, згідно якого винність особи не може ґрунтуватись на припущеннях. Будь-які сумніви у винуватості особи повинні тлумачитися на її користь. Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». Варто зазначити, що «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1ст.130 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді накладення штрафу з позбавленням особи спеціального права на певний строк. Крім того, аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом» дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину (адміністративного правопорушення) не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо. Статтею 62 Конституції України також передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Однак, у даній справі, зібрані особою, уповноваженою відповідно до ст. 255 КУпАП на складання протоколів про адміністративні правопорушення, докази за своєю суттю залишають місце сумнівам, і як наслідок не узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», з огляду на наведене вище.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові у справі № 463/1352/16-а від 08.07.2020 у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Як зазначено в п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши в сукупності надані докази, а також врахувавши встановлені в судовому засіданні обставини, суддя приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що достатніх доказів, які достовірно свідчать про наявність складу адміністративного правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 130 КУпАП під час розгляду адміністративних матеріалів в суді - не здобуто, а ті, що надані в якості підтвердження суддя оцінює критично з наведених вище обставин.

За таких обставин та враховуючи зазначені норми Закону, суддя приходить до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП слід закрити, відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 130 ч. 1, 245, 247, 251, 280, 294 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови, до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області.

Суддя: