Справа № 366/1804/23
Провадження № 3/366/4/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року смт. Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Гончарук О.П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від відділення поліції № 1 (смт. Іванків) Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 183809 від 16.06.2023, вбачається, що 10.06.2023 о 02 год. 15 хв. в смт. Іванків по вул. Розважівська водій керував автомобілем DAEWOO LANOS з д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нестійка хода, нечітка мова), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився на службову відеокамеру, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Шурубор В.І. не з`явились. Про дату, час і місце судового засідання повідомлені вчасно та належним чином, причин неявки не повідомили.

З огляду на викладене та положення ст. 268 КУпАП, суддя приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторони захисту.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до такого.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення у справі.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Частина 1 статті 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п. 1.1 розділу 1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2006 року № 1306 (далі ПДР України), ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.10 розділу 1 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Згідно з п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У справах про адміністративні правопорушення за ст. 130 КУпАП підлягає доказуванню, крім інших: факт керування особою транспортним засобом; факт відмови водія від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відсутність таких фактів виключає об`єктивну сторону зазначеного правопорушення.

В обґрунтування звинувачення ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке полягало в порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, до матеріалів справи долучено оптичний диск з матеріалами відеозапису, який містить один файл з відеозаписом та письмове пояснення ОСОБА_2 від 10.06.2023.

Інших документів, які б відповідали критеріям доказів, матеріали справи не містять. В матеріалах справи наявні документи, які посвідчують процесуальний шлях долучення до матеріалів справи оптичного диску з матеріалами відеозапису, чим підтверджують їх допустимість як доказів та документи про направлення матеріалів справи до суду.

З письмових пояснень ОСОБА_2 від 10.06.2023 вбачається, що свідок є військовослужбовцем військової служби правопорядку (ВСП). 10.06.2023, приблизно о 01 год. 30 хв. він перебував зі своїми колегами на патрулюванні смт. Іванків, де вони виявили автомобіль марки DAEWOO LANOS з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який рухався агресивно та з порушенням дотримання комендантської години, у зв`язку з чим його було зупинено. При спілкуванні з водієм встановлено, що ним є ОСОБА_1 , який має ознаки алкогольного сп`яніння, через що в подальшому викликано працівників поліції.

Згідно з матеріалами відеозапису на оптичному диску, які становлять собою один фрагмент відеозапису, суддею встановлено, що відеозапис розпочинається зі спілкування працівника поліції (судячи з того, з якого ракурсу здійснюється відеозапис) з особою чоловічої статі, яка перебуває на вулиці, впершись тілом в автомобіль зеленого кольору, ззовні за формою кузова схожого на автомобіль DAEWOO LANOS. Реєстраційного номера автомобіля не видно. Інших осіб на відеозаписі також не видно. Працівник поліції встановлює особу чоловіка, який називається ОСОБА_1 та в подальшому запитує один раз у нього, чи проходитиме він огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що немає ніякої відповіді. Після цього працівник поліції оголошує про прийняте ним рішення: складення протоколу про адміністративне правопорушення. Обличчя чоловіка, з яким спілкується імовірно працівник поліції також не видно протягом всього відзнятого відеозапису.

Надаючи оцінку зазначеним доказам, суддя приходить до такого.

З матеріалів відеозапису не вбачається а ні факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а ні його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а ні саме власне обличчя особи, яку працівник поліції вважав водієм транспортного засобу, що не дає можливості судді достовірно встановити, що спілкування відбувалось саме із ОСОБА_1 а не іншою особою.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що особу встановлено за допомогою паспорта громадянина України, тоді як факт перевірки документів матеріали відеозапису не містять.

З наведеного є незрозумілим, коли саме працівник поліції встановив особу зображеного на фрагменті відеозапису чоловіка як ОСОБА_1 і чому він запитував у нього анкетні дані, коли у працівника поліції були наявні відомості про паспорт громадянина України.

За таких обставин, факт встановлення особи чоловічої статі як ОСОБА_1 піддається обґрунтованому сумніву.

Крім цього, з матеріалу відеозапису лише за зовнішніми ознаками форми кузова можливо припустити, що автомобіль, в який особа чоловічої статі впершись спілкувалась з працівниками поліції є тим самим автомобілем марки DAEWOO LANOS, про який йде мова у письмових поясненнях ОСОБА_2 , оскільки реєстраційним номер автомобіля на матеріалах відеозапису не відображений.

За таких обставин, суддя позбавлений можливості прийти до обґрунтованого висновку про те, що автомобіль, який зупинили працівники ВСП та автомобіль, який частково відображений на матеріалах відеозапису є одним і тим же автомобілем, що ставить під обґрунтований сумнів факт керування автомобілем ОСОБА_1 .

При цьому, з письмового пояснення ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем і був зупинений приблизно о 01 год. 30 хв., тоді як у протоколі про адміністративне правопорушення час вчинення правопорушення зазначено значно пізніше, як 02 год. 15 хв.

Разом з цим, на матеріалах відеозапису відсутній факт відмови особи чоловічої статі, яка назвалась ОСОБА_1 , від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що виключає об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, яка інкримінується у формі порушення вимог п. 2.5 ПДР України.

Суддя також звертає увагу на те, що згідно письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 10.06.2023, останній виявив автомобіль марки DAEWOO LANOS з реєстраційним номером НОМЕР_1 разом зі своїми колегами, тобто він був не один. При цьому, в матеріалах справи наявне лише його одне пояснення, зміст якого не узгоджується з матеріалами відеозапису.

Наведене свідчить про неналежне документування факту вчиненого правопорушення, тобто способу збирання доказів, який би відповідав принципу доказування «поза розумним сумнівом». У свою чергу суддя позбавлений збирати докази на користь сторони обвинувачення, оскільки це становитиме порушення положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи у тому чи іншому діянні, оскільки він не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується зі стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25), оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011).

З наведеного слідує, що відомості, які відображені у протоколі про адміністративне правопорушення повинні підтверджуватись долученими у встановленому законом порядку доказами, які відображають у своїй сукупності всю суть обставин інкримінованої протиправної поведінки правопорушника, що наведена у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

За ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на встановлені обставини, суддя приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке проявилось у формі порушення вимог п. 2.5 ПДР України є сумнівним, тому, в силу положень ст. 62 Конституції України всі сумніви тлумачаться на користь ОСОБА_1 , у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку накладено адміністративне стягнення.

Оскільки у цьому провадження у справі підлягає закриттю, судовий збір слід віднести на рахунок держави.

На підставі ст.ст. 19, 62 Конституції України, керуючись ст.ст. 7, 40, 130, 245, 247, 251, 256, 266, 268, 280, 283-285 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржена особами, визначеними ч. 2 ст. 294 КУпАП до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Іванківський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня вручення копії постанови.

Суддя Олексій Гончарук