справа № 631/877/24
провадження № 3/631/573/24
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 серпня 2024 року селище Нова Водолага
Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Трояновська Т. М., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від Головного управління Державної податкової служби у Харківській області відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , працюючої у ТОВАРИСТВІ З ОБМЕЖНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРОЛІГА-ТРЕЙД» на посаді директора, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ,
про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
До Нововодолазького районного суду Харківської області засобами поштового зв`язку від Головного управління Державної податкової служби у Харківській області для розгляду по суті надійшов адміністративний матеріал, складений відносно ОСОБА_1 .
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за частиною 1 статті 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, як порушення порядку ведення податкового обліку.
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялась у відповідності до приписів Кодексу України про адміністративні правопорушення шляхом направлення судової повістки про виклик на адресу, що зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення. Про поважність причин своєї неявки ОСОБА_1 суд не повідомляла, клопотань про відкладення розгляду справи чи пояснень по суті справи на адресу суду не надсилала.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі статті 6 Конвенції, оскільки здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.
Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.
Положеннями статті 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено п`ятнадцятиденний строк розгляду справ про адміністративні правопорушення, при цьому стаття 38 Кодексу України про адміністративні визначає кінцевий строк притягнення до адміністративної відповідальності, який становить три місяці з дня вчинення правопорушення.
Оскільки судом у встановлений законом порядку належним чином здійснено виклик ОСОБА_1 , та остання не зверталась до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи, суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Тим більше, що положення статті 268 Кодексу України про адміністративні не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за статтею 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Суддя, розглядаючи матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення проступку, передбаченого частиною 1 статтею 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та вирішуючи питання, перелічені у статті 278 вказаного кодифікованого закону, ретельно та безпосередньо дослідивши матеріали справи та наявні у ній письмові докази, прийшов до наступного висновку.
За правилами статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
У відповідності до вимог частини 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення (проступок) це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 Кодексу України про адміністративне правопорушення).
Положеннями статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Виходячи з наведеного, задля вірного вирішення справи за суттю слід встановити наявність факту правопорушення, винність особи у його скоєнні, з`ясувати обставини, що обтяжують та пом`якшують відповідальність винного, що у своїй сукупності дозволяє встановити об`єктивну істину у справі.
Проте провадження у справі повинне забезпечити точне і правильне застосування матеріальних та процесуальних адміністративно-правових норм. Неможливо робити відступлення від встановлених законодавством приписів щодо адміністративної відповідальності за проступки та щодо процедури вирішення справ, тобто повноважні органи та посадові особи повинні діяти у точній відповідності до чинного законодавства.
При цьому, положеннями статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення обумовлені обставини, які виключають провадження у справі про адміністративні правопорушення, та імперативно визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Тобто після сплину строку накладення адміністративного стягнення, провадження у справі не відбувається й суддя не вправі за будь-яких обставин з`ясовувати обставини скоєння правопорушення та визнавати особу винною чи невинуватою у вчиненому, так як адміністративне стягнення на нього не накладається.
Відтак, частина 2 статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначає, що по справам про адміністративне правопорушення підвідомчих судді, стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті, тобто за вчинення проступків, пов`язаних з корупцією, а також передбачених статтею 130, частинами 3 6 статті 164-14, статтями 204-1, 204-2, 212-15 і 212-21 цього Кодексу, а також у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення.
Із наданих суду документів встановлено, що дії ОСОБА_1 кваліфіковані за частиною 1 статті 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто порушено порядок ведення податкового обліку.
Разом з тим, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення № 797/20-40-07-30, складеного 14 травня 2024 року головним державним інспектором відділу перевірок з питань відшкодування податку на додану вартість управління податкового аудиту Головного управління Державної податкової служби у Харківській області Сєдовою Юлією Володимирівною та матеріалів справи убачається, що правопорушення за участю ОСОБА_1 було виявлено 14 травня 2024 року, протокол про адміністративне правопорушення також був складений 14 травня 2024 року, проте вищевказаний адміністративний матеріал був направлений на адресу суду для розгляду по суті, після дооформлення, лише у серпня 2023 року (надійшов на адресу суду 07 серпня 2024 року та зареєстрований за вхідним № 5920/23-вх), а саме на межі строку, визначеного статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення (за сім днів до закінчення строку накладання адміністративного стягнення), що унеможливлювало вчасне повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про дату, час та місце розгляду справи, враховуючи відсутність у матеріалах справи інших засобів зв`язку, окрім поштової адреси.
Вище наведене, у свою чергу, робить неможливим своєчасно та належно повідомити особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, про дату, час та місце розгляду справи відповідно до приписів статті 277-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Таким чином, на момент розгляду цього адміністративного матеріалу в суді, строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закінчився. Будь-яке поновлення, продовження чи зупинення перебігу такого строку Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено. Підстав для застосування приписів частин 3 6 статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення у цьому провадженні не має.
При цьому суд виходить з того, що протокол про адміністративне правопорушення, з огляду на практику Європейського суду з прав людини, є звинувачувальним документом, який фіксує юридичний факт адміністративного правопорушення та якому завжди передує момент виявлення відповідного проступку. За своєю правовою природою він є також одним із джерел доказів та слугує підставою для подальшого провадження по справі.
Відтак, при наявності обставин, передбачених статтею 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повноважний орган (посадова особа) позбавлені можливості складати протокол та розпочинати провадження у справі про адміністративне правопорушення, а якщо воно вже розпочате, то наявність таких обставини є підставою для винесення постанови про закриття справи, як чітко обумовлено приписом пункту 3 частини 1 і частини статті 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Тобто вчинення будь-яких процесуальних дій з метою погіршення положення особи, яка притягується до відповідальності, зокрема, за межами строку притягнення до адміністративної відповідальності, чинним законодавством щодо адміністративних проступків не передбачена.
Отже, оцінивши матеріали справи та наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, своєчасному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, вважаю, що справу слід закрити у зв`язку із тим, що сплинув строк, визначений у статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
До того ж суддя зауважує, що наслідки провадження у справі про адміністративні правопорушення прямо визначені статтею 39 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка визначає, що закриття справи не тягне юридично-значущих наслідків у виді повторності, так як особа не піддається адміністративному стягненню та переслідуванню, що свідчить про відсутність різниці між підставами, з яких було закрито провадження у справі, якщо ця підстава прямо обумовлена статтею 247 наведеного кодексу.
На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 9 11, 23 25, частиною 2 статті 38, статтею 40-1, частиною 1 статті 163-1, статтями 245, 246, пунктом 7 частини 1 статті 247, статтями 249 252, частиною 1 статті 255, частиною 2 статті 268, частиною 2 статті 277, статтями 280, 283 285, частиною 2 статті 287, статтями 294, 298, частинами 1 і 2 статті 299 та частиною 1 статті 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
П О С Т А Н О В И В:
Провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення проступку, передбаченого частиною 1 статті 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення (пункт 7 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до відповідальності, її законним представником, захисником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Якщо апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку, у разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: Т. М. Трояновська