Провадження № 3-в/742/19/24
Єдиний унікальний № 742/3327/24
Постанова
23 серпня 2024 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Коваленко А.В. за участю секретаря судового засідання Риндя Л.А., особи яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши заяву ОСОБА_1 про розстрочення сплати штрафу ,
16.08.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить суд розстрочити виконання постанови Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області по справі №3/742/1633/24 в частині стягнення штрафу строком на 12 місяців.
Заява мотивована тим, що заявник перебуває в скрутному матеріальному становищі та фізично не може сплатити штраф, скільки у нього виникли проблеми зі здоров`ям із-за інвалідності.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав заяву та просив її задовольнити, аргументуючи свої вимоги тим, що у нього виникли матеріальні труднощі і він не взмозі сплатити штраф.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено право на справедливий суд, однак дане право було б ізольованим, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали чинності. Тлумачення ч.1 ст.6 вказаної Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.
Практикою Європейського суду з прав людини визначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року). Рішення суду, яке набуло законної сили, повинно бути виконане. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права.
Згідно зі ст.298 КУпАП України постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.
Відповідно до ст.304 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішується органом (посадовою особою), який виніс постанову.
Відповідно до ч.1 ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Статтею 36 КУпАП передбачено право державного виконавця, а також сторін виконавчого провадження, звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.
Статтею 301 КУпАП передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту, виправних чи громадських робіт або роблять її виконання неможливим, орган (посадова особа), який виніс постанову, може відстрочити її виконання на строк до одного місяця.
Відстрочка виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (за винятком стягнення штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення) здійснюється в порядку, встановленому законом.
За змістом ст.308 КУпАП примусове виконання постанови про накладення штрафу покладається на відповідний орган державної виконавчої служби, тобто здійснюється за правилами Закону України «Про виконавче провадження».
Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.
Отже, враховуючи вказані вимоги Закону України «Про виконавче провадження», право на звернення до суду із заявою про розстрочення виконання рішення суду виникає з моменту відкриття виконавчого провадження.
Верховний Суд у своїй постанові від 21.02.2019 справа № 2-54/08 при розгляді питання про відстрочення виконання судового рішення вказав, що відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.
Отже, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.
Заявником не надано підтверджуючих документів, що свідчать про його скрутне матеріальне становище, сам факт , що останній є інвалідом дитинства не може бути беззаперечним доказом про скрутне матеріальне становище. Крім того, заявник вказував, що він офіційно працевлаштований і отримує заробітну плату на новому місці роботи в розмірі 22 тис. грн., а на попередньому місці роботи отримував зарплату в розмірі 16 тис. гривень , що також свідчить про відсутність підстав для розстрочення сплати штрафу.
Таким чином, вважаю, що заява ОСОБА_1 про розстрочку сплати штрафу, відповідно до постанови від 14 червня 2024 року, у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП, задоволенню не підлягає.
Враховуючи викладене та керуючись ст.33 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.298,304 КУпАП, суд,
У задоволені заяви ОСОБА_1 про розстрочення сплати штрафу - відмовити.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Анатолій КОВАЛЕНКО