Номер апеляційного провадження 33/824/3596/2024
Суддя суду першої інстанції Ю.Ф. Токман
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

02 серпня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л.Д., розглянув у судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 червня 2024 року про притягнення

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України,

зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1

до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122-2 КУпАП

у с т а н о в и в :

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 червня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що станить 153 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 02 травня 2024 року о 12:10 керуючи транспортним засобом «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_2 , в м. Києві на вул. Васильківська, не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, намагався втекти, після чого був зупинений шляхом блокування транспортного засобу, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою судді, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить її скасувати та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 147 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Так, в матеріалах справи є пояснення, зі змісту яких вбачається, що їх давав інспектор взводу № 3 роти № 2 БЗС ДПП ст. лейтенант поліції Пожидаєв О.І., тобто представник суб`єкта владних повноважень, який викнує функцію нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху. В справі є рапорт інспектора взводу № 3 роти № 2 БЗС ДПП ст.лейтенанта поліції Пожидаєва О.І. На думку апелянта згадані рапорт та пояснення не є у справі доказами, і ніяким чином не підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Із змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що у графі «відповідальність передбачена» допущено закреслення відповідної частини ст. 122-2 КУпАП.

В порушення положень ст. 251-252, 256 КУпАП суд першої інстанції не оцінив правильтність оформлення протоколу та відповідність його вимогам закону, не оцінив рапорт та пояснення інспектора поліції на предмет належності та допустимості, а саме стосовно того, чи відповідно до вимог закону такі докумети можуть бути доказом вчинення особою порушення правил дорожнього руху.

Апелянт зауважує, що особа не може бути притягнута до відповідальності, якщо її вина не буде доведена на підставі беззаперечних доказів, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в ст. 62 Конституції України.

02.08.2024 ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та дату розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Причини своєї неявки в судове засіданні він суду не повідомив, будь - яких заяв, клопотань до суду апеляційної інстанції від особи, яка подала апеляційну скаргу не надходило.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу («Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04).

Відповідно до ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Ураховуючи строки розгляду апеляційної скарги на постанову судді по справі про адміністративне правопорушення та положення ч. 6 ст. 294 КУпАП апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка подала апеляційну скаргу.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до вимог статей 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Частиною 1 ст. 122-2 КУпАП передбачено відповідальність за такі порушення: невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

Відповідно до п. 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 727810, 02 травня 2024 року о 12:10 год., водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_3 , по вул. Васильківська в м. Києві не виконав вимгу про зупинку патрульним автомобілем «TOYOTA COROLLA», д.н.з НОМЕР_4 намагався втекти, після чого був зупинений шляхом блокування транспртного засобу. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.4 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-2 КУпАП, тобто невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу (а.с. 1).

Встановлено, що відповідно до пояснення старшого лейтенанта поліції БЗС ДПП ОСОБА_2 під час здіснення патрулювання згідно дислокації 02.05.2024 спільно з капітаном поліції Дацюк С. та лейтенантом поліції ОСОБА_3 близько 12 год. 00 хв. м. Києві по вул. Васильківській в сторону вул. Голосіївського проспекту, був помічений автомобіль «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_3 , який порушував правила дорожнього руху, а саме, по пр. Глушкова, здійснив рух по смузі громадського транспорту порушивши знак 5.11 та продовжив рух після чого було увімкнено проблисковий маячок синього та червоного кольору, на що дане авто продовжував рух далі на перехресті проспекту Глушкова,вул. Васильківська, порушивши знак 5,16 напрямок руху по смугах. Зі смуги, яка вказує рух прямо, здійснив поворот ліворуч. Подальший рух водій здійснював на великій швидкості, наражаючи на небезеку інших учасників дорожнього руху, після неодноразового подання сигналу про зупинку проблисковими маячками синього та червоного кольору, а також гучномовцем водій зупинивсвя. Під час спілкування із водієм згідно ПДР п.п. 2.1 а,б йому було запропоновано пред`явити необхідні документи, на що водій відповів, що він поспішає, щоб його відпустили. Водій повернувся до свого автомобіля та почав рух, намагаючись втекти. Після чого розпочалося переслідування даного автомобіля та він був зупинений шляхом блокування патрульним автомобілем. Водію було повідомлено причину зупинки, на що водій ОСОБА_1 погодився. Відносно водія було винесено постанову за порушення ПДР за ст. 122 ч. 3, рух по смузі громадського транспорту та протокол за ст. 122-2 за незупинку транспртного засобу на вимогу поліцейського (а.с. 2).

Судом встановлено, що своїми діями, які виразились у невиконанні законної вимоги працівників поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану за допомогою проблискових маячків та звукового сигналу - не зупинці ОСОБА_1 та який в подальшому був затриманий (за допомогою) шляхом переслідування на патрульному автомобілі, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП підтверджується матеріалами справи, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення ААД № 727810 від 02 травня 2024 року, зміст якого відповідає вимогам ст.256 КУпАП (а.с. 1);

- письмовими поясненнями працівника патрульної поліції щодо обставин невиконання ОСОБА_1 законно вимоги про зупинку;

- рапортом співробітників поліції від 06.05.2024 щодо обставин виявлення правопоорушення ;

- довідкою старшого інспектора ВАП УПП у м. Києві ДПП щодо кваліфікації правопорушення вчиненого за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Ставити під сумнів дані докази, зібрані працівниками поліції, у апеляційної інстанції немає підстав.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно, у суду відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності. Та обставина, що пояснення та рапорт складені працівником поліції, не свідчить про те, що вказані документи не є доказами по справі.

Найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення є протокол про здійснення адміністративного правопорушення.

Кодекс України про адміністративні правопорушення, а саме - ст. 256 детально регламентує питання, що пов`язані зі складанням протоколу про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції. Протокол підписаний особою, яка його склала, ОСОБА_1 зазначив, що із протоколом не згоден, оскільки текст записаний інспектором не вірно та більше ніяких заперечеь ним висловлено не було.

Апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що на час скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в країні діє військовий стан, в цей час обмежуються громадянські права, працівники поліції наділені в цей час повноваженнями зупиняти транспортні засоби.

Доводи апеляційної скарги про те, що показання поліцейського не може братися до уваги як доказ по справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд відхиляє, оскільки скаржником не надано апеляційному суду доказів та наведено лише те, що працівником поліції були надані неправдиві пояснення.

Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції розцінює як спробу уникнення від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність прийнятого рішення.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо вини ОСОБА_1 в частині вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122-2 КУпАП апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 червня 2024 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Л. Д. Поливач