Справа № 605/376/24
Провадження 3/605/225/2024
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 серпня 2024 року м. Підгайці

Суддя Підгаєцького районного суду Тернопільської області Кравчук В.М., розглянувши матеріали, що надійшли від СПД № 2 (м. Підгайці) ВП № 1 (м.Бережани) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, паспорт серії НОМЕР_1 від 16.06.1998 року, виданий Підгаєцьким РВ УМВС України, що зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, одружена, тимчасово не працює

за ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И Л А :

СПД №2 (м.Підгайці) ППВП №1 (м.Бережани) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області направлено в Підгаєцький районний суд Тернопільської області матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ознаками ч. 2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 277946 від 15 серпня 2024 року, 10 серпня 2024 року в 16.10 год. ОСОБА_1 за місцем свого проживання в с.Старе Місто, вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого чоловіка, ОСОБА_2 , а саме виражалась в його сторону нецензурними словами, чим могла бути завдана шкода його психологічному здоров`ю.

У судове засідання з`явилася ОСОБА_1 . Потерпілий ОСОБА_2 не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про час і місце розгляду цієї справи.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнала, ніякого насильства щодо чоловіка вона не вчиняла, і пояснила, що коли вона у зазначений день прийшла додому у них з чоловіком виник конфлікт, в ході якого вони почали взаємно ображати один одного через те, що чоловік знаходився з явними ознаками алкогольного сп`яніння, це він вчинив психологічне і фізичне насильство щодо неї.

Оцінюючи зібрані у справі докази у їх повній сукупності, суд доходить такого висновку.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП з таких міркувань:

1. Щодо кваліфікації діяння за ч.2 ст. 173-2 КУпАП

Диспозиція ч. 2 ст.173-2 КУпАП передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення, коли особа, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті (й зокрема вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого), знову вчинила ці самі дії.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Більше того, у фабулі ЄО та зведенні, що містяться у рапорті інспектора сектору моніторингу ВП №1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Шалайди Н.З. від 15.08.2024 вказано, що на гр. ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №277946 за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, змінювати чи уточнювати суть порушення, яке вказано у протоколі. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

2. Щодо вчинення домашнього насильства психологічного характеру

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року (далі Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ч.1 ст. 1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Водночас, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання, словесні образи, погрози тощо не формують домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи і за умови, що такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали чи могли завдати шкоди психічному здоров`ю особи. Таким чином, психологічне насильство має проявлятись з боку насильника по відношенню до потерпілої особи з метою пригнічення волі останньої, для демонстрації сили та зверхності кривдника над потерпілою особою.

Також, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі.

Домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Сам конфлікт між подружжям не свідчить про вчинення насильства та про те, що під час сімейного словесного конфлікту ОСОБА_1 мала умисел завдати шкоди психологічному чи фізичному здоров`ю чоловіка.

На підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ознаками ч. 2 ст.173-2 КУпАП, окрім протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 277946 від 15 серпня 2024 року (арк.1), до матеріалів справи долучено:

?рапорт інспектора сектору моніторингу ВП №1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Шалайди Н.З. від 15.08.2024, в якому є невідповідність у кваліфікації діяння з вказаним протоколом про адміністративне правопорушення (арк.2);

?письмові пояснення ОСОБА_1 від 15 серпня 2024 року (арк.3);

?копія письмових пояснень ОСОБА_2 від 15 серпня 2024 року, в яких він підтверджує, що у них з дружиною виник словесний конфлікт, в ході якого він виражався в її сторону нецензурними словами та штовхнув її, та шарпнув її за руку (арк.4). Відтак, надаючи оцінку цим поясненням, суд дійшов висновку, що вони не підтверджують факту вчинення ОСОБА_1 щодо нього домашнього насильства психологічного характеру з метою пригнічення його волі, для демонстрації сили та своєї зверхності над ним.

У матеріалах адміністративної справи наявна також копія характеристики від Завалівського старостинського округу Підгаєцької міської ради за підписом старости С.Дорош (вих.№321 від 19.08.2024) на ОСОБА_1 , яка зареєстрована та проживає з мамою-пенсіонеркою в АДРЕСА_1 , відповідно до якої скарги стосовно ОСОБА_1 в Завалівський старостинський округ не надходили (арк.6).

Інших матеріалів у справі суду надано не було.

Разом із тим, суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у цій справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним і беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Таким чином, матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме, вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру щодо свого чоловіка ОСОБА_2 . З письмових пояснень особи, що притягається до адміністративної відповідальності, і письмових пояснень потерпілого вбачається наявність між ними побутового конфлікту. Однак, наявні докази не свідчать про те, що дії та умисел ОСОБА_1 були спрямовані саме на вчинення домашнього насильства, а саме, для того, щоб у ОСОБА_2 виникли побоювання за свою безпеку, щоб спричинити емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдати шкоди психологічному здоров`ю.

При цьому судом враховуються положення ст. 62 Конституції України, у відповідності до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Правилами ст.245, 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Об`єктивних доказів винуватості ОСОБА_1 працівники поліції не зафіксували та під час розгляду справи суду не надано.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не містить беззаперечних доказів, які поза розумним сумнівом підтверджують наявність в її діях ознак об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а тому суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та вважає, що провадження в адміністративній справі стосовно неї слід закрити за відсутністю в її діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 7, 33-35, 173-2, 221, 247, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Підгаєцький районний суд Тернопільської області.

Суддя: Валентина КРАВЧУК