Справа № 149/1438/24
Провадження № 33/801/689/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павлюк О. О.
Доповідач: Голота Л. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Голота Л. О.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 10.07.2024 по справі № 149/1438/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , за статтею 185 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 10.07.2024 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 40 годин. Стягнуто зі ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Як зазначено в постанові суду, 25.04.2024 близько 02:55 год. по вул. Чорновола в м. Хмільник Вінницької області ОСОБА_2 не виконував законне розпорядження та вимоги працівника поліції сісти до свого автомобіля і залишатися в ньому, чим вчинив злісну непокору законним вимогам працівників поліції.

Не погоджуючись з постановою суду, захисником Поворознюком Б. М., який діє в інтересах ОСОБА_2 , подано апеляційну скаргу (вх. № 8921 від 18.07.2024) в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду, викладених в постанові, фактичним обставинам справи, просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що міжОСОБА_2 та працівником поліції була словесна перепалка, яка переросла в конфлікт. Висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 складу інкримінованого правопорушення є помилковим. Працівники поліції вимагали ОСОБА_2 присісти до автомобіля та послались на положення статті 16 Закону України «Про дорожній рух», однак дана норма регулює права та обов`язки водія транспортного засобу та не регулює прав та обов`язків пасажира транспортного засобу.

У судове засідання ОСОБА_2 та його захисник Поворознюк Б. М. не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, про що свідчить відмітка про отримання судової повістки в електронному кабінеті адвоката /а. с. 36-39/.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно з частиною сьомою статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП апеляційний суд вважає обґрунтованим та таким, що підтверджується наступними зібраними у справі доказами, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії № 033625 від 25.04.2024, згідно якого 25.04.2024 близько 02:55 год. по вул. Чорновола в м. Хмільник Вінницької області ОСОБА_2 не виконував законне розпорядження та вимоги працівника поліції сісти до свого автомобіля і залишатися в ньому, чим вчинив злісну непокору законним вимогам працівників поліції. Від підпису в протоколі ОСОБА_2 відмовився /а. с. 2/;

-протоколом про адміністративне затримання № 198710 від 25.04.2024 /а. с. 3/;

-рапортом інспектора СРПП Хмільницького РВП ст. лейтинанта поліції Цюрпіта О. А., /а. с. 4/.

-відеозаписом з місця події /а. с. 5/, згідно якого працівниками поліції 25.04.2024 близько 02:55 год. під`їхали до автомобіля Хонда, д.н.з. НОМЕР_1 . Коли працівники поліції вийшли з автомобіля вони побачили ОСОБА_2 та запитали у нього чому він вийшов з автомобіля ?. В подальшому висловили вимогу ОСОБА_2 присісти назад в автомобіль, після чого він присів в автомобіль (час 02:55 по 02:56);

В подальшому працівники поліції проводилась перевірка документів водія автомобіля(за кермом автомобіля перебував ОСОБА_3 син особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ), а пізніше працівники поліції повідомили водію, щоб він вийшов з автомобіля та відкрив багажник, в цей час пасажир ОСОБА_2 також вийшов з автомобіля. На вимогу працівника поліції присісти назад в автомобіль ОСОБА_2 не реагував, вступав в суперечку з працівником поліції. На неодноразово висловлену вимогу працівника поліції присісти в автомобіль ОСОБА_2 відмовив в категоричній формі, після чого був затриманий працівниками поліції та доставлений до відділку поліції (час 03:03 по 03:06).

Згідно з частиною другою статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Диспозиція статті 185 КУпАП передбачає відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Суд першої інстанції вірно визначився з об`єктом та суб`єктом адміністративного правопорушення та його об`єктивною та суб`єктивною сторонами.

Установлення законності розпорядження або вимоги працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків є обов`язковими ознаками вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (абзац другий пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.06.1992 № 8 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів»).

Саме це тлумачення поняття «злісна непокора» міститься у рішенні Конституційного суду України від 11.10.2011 року № 10-рп/2011.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 033625 від 25.04.2024, 25.04.2024 близько 02:55 год. по вул. Чорновола в м. Хмільник Вінницької області ОСОБА_2 не виконував законне розпорядження та вимоги працівника поліції сісти до свого автомобіля і залишатися в ньому, чим вчинив злісну непокору законним вимогам працівників поліції.

Згідно з рапортом інспектора СРПП Хмільницького РВП ст. л-та поліції Цюрпіти О. від 25.04.2024, в ході патрулювання м. Хмільника 25.04.2024 було помічено автомобіль Хонда д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався в період дії комендантської години під керуванням ОСОБА_3 Автомобіль було зупинено за допомогою сигналу проблискових маячків на вул. Чорновола. Пасажир вказаного автомобіля, яким виявився ОСОБА_2 вказав на незаконність дій поліції, на що особі було роз`яснено статтею 16 Закону України «Про дорожній рух», та запропоновано присісти до його автомобіля, яку ОСОБА_2 виконав. В подальшому поліцейський проводив перевірку документів водія автомобіля, а в цей час ОСОБА_2 заперечував законність таких дій, огляду автомобіля, вимагав надати документи, розпорядження коменданта, а також висловлювався до водія, щоб той не виконував вимоги поліцейського. На вимогу поліцейського присісти назад до свого автомобіля ОСОБА_2 не реагував, у зв`язку з чим поліцейський попередив його про можливість застосування заходів фізичного впливу та спецзасобу "кайданки". Однак, не зважаючи на це, ОСОБА_2 не виконував вимогу поліцейського, у зв`язку з чим до нього було застосовано заходи фізичного впливу, після чого ОСОБА_2 було затримано.

Із дослідженого відеозапису з місця події вбачається, що 25.04.2024 в проміжку часу близько 02:55 год. поліцейські під`їхали до автомобіля Хонда д.н.з. НОМЕР_1 за кермом якого знаходився ОСОБА_3 (син особи, яка притягується до адміністративної відповідальності) та наказали ОСОБА_2 , який знаходився на дворі біля автомобіля, повернутися та сісти назад у автомобіль на пасажирське сидіння. ОСОБА_2 виконав вимогу працівника поліції. Через деякий проміжок часу ОСОБА_2 вийшов з автомобіля, та на неодноразову вимогу поліцейського «присісти в автомобіль» відповідав категоричною відмовою.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що пасажири належать до учасників дорожнього руху та зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно статті 18 Закону України «Про дорожній рух» пасажир, тобто особа, яка користується транспортним засобом, але не причетна до керування ним, зобов`язаний: під час зупинки транспортного засобу на вимогу поліцейського знаходитися на своєму місці до відповідного розпорядження або вимоги поліцейського, на вимогу поліцейського вийти з транспортного засобу.

З огляду на наведе апеляційний суд відхиляє посилання в апеляційній скарзі на те, що вимоги поліцейського до ОСОБА_2 були незаконними, оскільки вимоги поліцейського ґрунтувались на вимогах закону (статті 18 Закону України «Про дорожній рух»), який ОСОБА_2 , як учасник дорожнього руху, зобов`язаний знати і неухильно дотримуватись.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 неодноразові вимоги працівника поліції «повернутися назад до автомобіля» проігнорував; він був попереджений поліцейським про те, що у разі подальшого ігнорування вимог поліції до нього може бути застосовано спеціальні засоби та притягнуто до відповідальності. Не зважаючи на це, ОСОБА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи, що спілкується з співробітником поліції при виконанні ним службових обов`язків, вголос висловив відмову виконувати вимогу працівника поліції зайняти місце пасажира (час 02:59 по 03:07), після чого до нього було застосовано захід фізичного впливу та затримано.

Таким чином, суд першої інстанції, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, зробив обґрунтований висновок про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбачене статтею 185 КУпАП.

Доказів того, що ОСОБА_2 мав складнощі з виконанням вимоги поліцейського перебувати в автомобілі за станом здоров`я в ході розгляду підтвердження не знайшли.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Невизнання вини особою, яка притягається до адміністративної відповідальності суд розцінює, як специфічний, обраний особою, спосіб захисту, з метою уникнення відповідальності за скоєне ним адміністративне правопорушення.

При вирішенні справи суддею дотримано вимоги статей 245, 268, 280 КУпАП, адміністративне стягнення накладене відповідно до правил, передбачених статтею 33 КУпАП, з урахування даних про особу правопорушника, ступеня його вини, характеру вчиненого правопорушення.

Керуючись статтею 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 10.07.2024 по справі № 149/1438/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за статтею 185 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Л. О. Голота