Єдиний унікальний номер: 378/524/24
Провадження № 3/378/231/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2024 року селище Ставище

Суддя Ставищенського районного суду Київської області Гуртовенко Р. В., розглянувши матеріали, які надійшли від батальйону №2 полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше до адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП не притягувався, за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

За протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №562525 від 16 липня 2024 року, ОСОБА_1 04 липня 2024 року, близько 20 години 43 хвилин, на автодорозі Р18 157 км в сторону автодороги (М-05) керуючи автомобілем ВАЗ 210990-20, державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку було здійснено шляхом увімкнення проблискового маячка синього та червоного кольору, а також спеціального звукового сигналу, чим порушив п. 2.4, 8.9Б Правил дорожнього руху України.

На виклик суду ОСОБА_1 не прибув, його захисник подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі та клопотання про закриття провадження по справі, з тих підстав, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення не визнає та пояснює, що 04.07.2024 року у вечірній час він відпочивав з друзями у лісі та не мав наміру кудись їхати, сидів у автомобілі марки "ВАЗ 21099-20", який був припаркований неподалік місця відпочинку. В той час коли він сидів у автомобілі, повз нього проїхала на великій швидкості машина сірого, марки якої він на запам`ятав, та близько за пів хвилини після того, як проїхала вказана машина, здійнявши куряву, перед його автомобілем зупинилася машина працівників поліції, з якої вийшло двоє поліцейських та почали вимагати документи, видирати ключі від автомобіля та звинувачувати його в тому, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння. В той же час, після перегляду об`ємних відеозаписів із нагрудних боді-камер поліцейських, які знаходяться при матеріалах справи вбачається, що моменту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, порушення ним правил дорожнього руху, невиконання законних вимог зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 на відео не зафіксовано - відеозапис розпочинається з того моменту, як працівники поліції підходять до ОСОБА_1 , який просто сидів на місці водія у транспортному засобі марки "ВАЗ 21099-20" і транспортний засіб при цьому знаходився в нерухомому стані, оскільки ОСОБА_1 в час вказаний працівниками поліції в рух його не приводив.

Розглянувши справу, дослідивши письмові докази, вважаю за наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення полягає у невиконанні водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

Пункт 2.4 ПДР України передбачає, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, крім протоколу, до матеріалів справи додано оптичні диски з відеозаписом з бодікамер поліцейських.

Із дослідженого відеоматеріалу встановлено, що працівники поліції, керуючи службовим транспортним засобом, переслідують (можна зробити висновок, з розмови працівників поліції), з увімкненим спеціальним звуковим сигналом транспортний засіб, однак не можливо встановити, який транспортний засіб переслідувався працівниками поліції, оскільки відео з обох бодікамер фіксує лише внутрішню частину службового автомобіля. При цьому, матеріали відеофіксації не містять повідомлення поліцейськими водія про конкретну причину зупинення транспортного засобу, з детальним описом підстави зупинки, визначеної у ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» та роз`яснення йому його прав.

Згідно з п. 1.10 ПДР водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Верховним Судом в постанові від 20 лютого 2019 року в справі № 404/4467/16-а сформульовано правовий висновок, згідно з яким само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Отже, однією з умов для притягнення водія до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 122-2 КУпАП є доведення факту керування ним транспортним засобом.

Аналогічного висновку в своїй постанові дійшов Київський апеляційний суд по справі ЄУН 370/357/24, провадження: № 33/824/2739/2024.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 року ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

В рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Зміст загальноприйнятого європейського стандарту доказування «поза розумним сумнівом», сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини», п. 282), «Нечипорук і Йойкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, полягає в тому, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

За вказаних обставин наявні в матеріалах справи докази не можуть вважатися достатніми, а тому не можуть бути розцінені як такі, що беззаперечно вказують на доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним п. 2.4, 8.9 (б) Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього ж Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, дослідивши та оцінивши наявні по справі докази в їх сукупності, вважаю, що підстави для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП відсутні, відтак провадження по справі слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст. ст. 245, 247 п. 1, 251, 252, 280, 283-285, 287 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, закрити в зв`язку з відсутністю складу даного адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Ставищенський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Р. В. Гуртовенко