Справа №461/4444/24
Провадження №3/461/1936/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2024 року суддя Галицького районного суду м. Львова Кітов О.В., за участю представника особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_1 адвоката Фецяка В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи, які надійшли з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №867440, 20 травня 2024 року о 11 годині 18 хвилин у м. Львові вул. Городоцька, 125, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Nissan Rogue» д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу Drager Alcotest 7510 ARLM-0404, результат позитивний 0,83 проміле.

Представник особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_1 адвокат Фецяк В.Я. під розгляду матеріалів заявив клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Свою позицію, зокрема мотивував тим, що свою вину у вчиненні правопорушення ОСОБА_1 категорично заперечує, оскільки 20.05.2024 року о 11 год. 15 хв. в м. Львові по вул. Городоцька, 125 не керував транспортним засобом NISSAN ROGUE д.н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Після зупинки керованого ним автомобіля в м. Львові на вул. Городоцька, 125 працівниками поліції йому було повідомлення про порушення ним ПДР України, а саме вимоги дорожнього знаку 5.1 на що він погодився оскільки не зауважив даний знак. В подальшому працівники поліції не повідомляючи про виявлені ознаки повідомили що хочуть щоб він пройшов огляд на стан сп`яніння про що він не заперечував. Отримавши відповідь працівники поліції повідомили йому щоб він їхав на місце призначення, а це Площа Двірцева, 1 в м. Львові (Головний Вокзал), а вони будуть їхати слідом за ним і складуть постанову про порушення ПДР, а саме вимог дорожнього знаку 5.1. Прибувши на Площу Двірцеву працівники поліції запитали його чи він сьогодні вживав алкоголь на що він повідомив, що ні. Також повідомив що, його стан хвилювання на даний час є постійним так як він є учасником бойових дій та отримав поранення реабілітації від яких проходить до тепер в тому числі психологічну реабілітацію. Без жодних роз`яснень прав йому запропонували пройти тест на алкотестері на що він погодився та який показав позитивний результат. З даним результатом він не був згідний на що працівники поліції повідомили, що Ви можете пройти огляд також в медичному закладі, однак там такий самий алкотестер і той самий результат, доводьте все в суді. Представник стверджує, що жодних актів огляду на місці зупинки чи при проведені огляду на стан сп`яніння складено не було, як і не було складено чи пред`явлено скерування в медичний заклад для огляду у зв`язку з його незгодою з результатом. Представник звертає увагу, що з матеріалів справи та долученого до матеріалів справи відеозапису з нагрудних капер працівників поліції вбачається, що в порушення Інструкції, огляд ОСОБА_1 не проводився на місці зупинки транспортного засобу за адресою м. Львів, вул. Городоцька, 125, а проводився за адресою АДРЕСА_2 , а також акт огляду на стан алкогольного сп`яніння на місті проходження огляду не складався та водію ОСОБА_1 не пред`являвся та не оголошувався. Таким чином, на думку сторони захисту, огляд ОСОБА_1 проведений не на місці зупинки чи в іншому місці без складання відповідного акту проведений з порушенням встановленого законом порядку, в силу положень ст. 266 КУпАП та інструкції вважається недійсним, а від так результат такого в силу ст. 251 КУпАП не може бути належним та допустимим доказом наявності в діях в діях ОСОБА_2 складу та події адміністративного порушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме порушення п. 2.9«а» ПДР України. Зазначає, що з долученого до матеріалів справи відеозапису з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що на місці зупинки чи проходження огляду на стан сп`яніння працівниками поліції направлень на медичний огляд не оформлялось та не пред`являлось ОСОБА_1 , останній в встановленому законом порядку не скеровувався в медичний заклад на огляд на стан сп`яніння, тобто в силу положень ст. 19 Конституції України, останній жодних законних вимог працівників поліції щодо проходження огляду в закладі охорони здоров`я не отримував. А від так наявне в матеріалах справи направлення в медичний заклад в силу ст. 251 КУпАП не можу бути належним та допустимим доказом наявності в діях в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного порушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме порушення п. 2.9«а» ПДР України. Звертає увагу, що з відеозапису з нагрудних камер працівників поліції видно, що останні двічі переконували ОСОБА_2 не їхати в медичний заклад на проходження медичного огляду на стан сп`яніння, оскільки медичному закладі «буде такий самий технічний прилад і буде той самий результат». На думку сторони захисту поліцейські формально віднеслися до виконання своїх обов`язків, не тільки не роз`яснили всього законного порядку огляду на визначення стану сп`яніння, а вчинили перешкоди в реалізації свого права, а саме позбавили такого.

Заслухавши представника особи, відносно якої складено протокол, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.9а Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відмова осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 у вину поставлено керування транспортним засобом перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан сп`яніння визначені ст. 266 КУпАП, п.2.5 ПДР України та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (в подальшому «Інструкція»).

За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Пунктом 22 Розділу III Інструкції передбачено, що висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Обґрунтовуючи рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, працівник поліції, як на доказ послався на:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 867440 від 20.05.2024 року;

-відеозапис з нагрудних камер поліцейського;

-відомості отримані з використанням технічного засобу «Drager Alcotest 7510» результат тесту 0,83 проміле;

-направлення на медичний огляд на стан сп`яніння.

Однак, аналіз зібраних у справі доказів дає підстави стверджувати те, що працівник поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП вимог закону у повній мірі не дотримався з наступних підстав:

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про Національну поліцію» поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння закріплено у ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкції), а також «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ 17.12.2008 № 1103.

У відповідності до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Згідно з п.п. 3-8 Порядку, огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність). Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння. Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Однак, як вбачається з матеріалів справи у порушення вищенаведених норм чинного законодавства вищезазначений вимоги Порядку працівником поліції виконані не були.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Необхідною умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, тобто передбаченої нормами права сукупності об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи те діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення, що включає в себе: а) об`єкт; б) об`єктивну сторону; в) суб`єкт; г) суб`єктивну сторону.

Об`єктивну сторону адміністративного правопорушення характеризують ознаки, які визначають акт зовнішньої поведінки правопорушника. До них належать діяння (дія чи бездіяльність), їх шкідливі наслідки, причинний зв`язок між діяннями й наслідками, місце, час, обстановка, спосіб, знаряддя та засоби вчинення проступку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Діючим законодавством передбачено, що судовий розгляд проводиться лише в межах адміністративного обвинувачення, яке міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Так, з урахуванням положення ч. 1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» рішення від 30.05.2013 року та «Карелін проти Росії» рішення від 20.09.2016 року, у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципи рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, в фактично судом).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 ЄКПЛ.

Умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок).

До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД № 867440 від 20.05.2024 року, місце складення такого та місце вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП тобто після встановлення стану алкогольного сп`яніння є АДРЕСА_3 , що не відповідає дійсності та повністю суперечить наявним в матеріалах справи доказам, а саме відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, згідно яких огляд ОСОБА_1 після зупинки керованого ним транспортного засобу на стан сп`яніння за допомогою технічного засобу та складення відповідного протоколу серія ААД № № 867440 від 20.05.2024 року проведено за адресою м. Львів, площа Двірцева 1.

Таким чином, всупереч вимог ст. 251 КУпАП в протоколі серія ААД № 867440 від 20.05.2024 року не відображено об`єктивну сторону даного правопорушення, що в свою чергу свідчить про неконкретність даного звинувачення, що не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення адміністративного правопорушення.

А відтак, протокол серія ААД № 867440 від 20.05.2024 року, який містить недостовірну інформацію, яка внесена свідомо працівниками поліції, що підтверджено наявним в матеріалах справи відеофайлом з нагрудних під час складання протоколу в силу вимог ст. 251 КУпАП, не може бути належним та допустимим доказом по справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Окрім цього, згідно п. 10 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі -Інструкції) та інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року, результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (додаток 2) (далі акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння.

Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки або у найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на проведення такого огляду, у тому разі, якщо водій відмовився від огляду на місці чи був незгоден з його результатами (п.п. 6 та 7 розділу І Інструкції).

Як вбачається з матеріалів справи та долученого до матеріалів справи відеозапису з нагрудних капер працівників поліції, в порушення даної Інструкції, огляд ОСОБА_1 не проводився на місці зазначеному в протоколі як місце складення протоколу та місце вчинення адміністративного правопорушення, а саме за адресою АДРЕСА_3 , а проводився за адресою АДРЕСА_2 , а також акт огляду на стан алкогольного сп`яніння на місті проходження огляду водію ОСОБА_1 не оголошувався.

Таким чином, огляд ОСОБА_1 проведений не на місці зупинки чи в іншому місці без складання відповідного акту проведений з порушенням встановленого законом порядку, в силу положень ст. 266 КУпАП та інструкції вважається недійсним, а від так результат такого в силу ст. 251 КУпАП не може бути належним та допустимим доказом наявності в діях в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного порушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме порушення п. 2.9«а» ПДР України.

Наявні в матеріалах відеозаписи не містять інформації згідно якої вбачається, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 125 у м. Львові і був зупинений та оглянутий за даною адресою.

Окрім цього, відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі -Інструкції), а також «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ 17.12.2008 № 1103. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Аналіз вищевказаних нормативних актів свідчить про те, що оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я у випадку відмови водія від проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або незгоди з його результатами відповідно до встановленого порядку є обов`язковим. Якщо після оформлення направлення, водій транспортного засобу відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (пункт 8 Порядку №1103).

Як вбачається з матеріалів справи таке містить направлення ОСОБА_1 в медичний заклад на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, після незгоди з результатом огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу.

Однак, як вбачається з долученого до матеріалів справи відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, на місці зупинки чи проходження огляду на стан сп`яніння працівниками поліції направлень на медичний огляд не оформлялось та не пред`являлось ОСОБА_1 , останній в встановленому законом порядку не скеровувався в медичний заклад на огляд на стан сп`яніння, тобто в силу положень ст. 19 Конституції України, останній жодних законних вимог працівників поліції щодо проходження огляду в закладі охорони здоров`я не отримував.

А від так наявне в матеріалах справи направлення в медичний заклад в силу ст. 251 КУпАП не може бути належним та допустимим доказом наявності в діях в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного порушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме порушення п. 2.9 «а» ПДР України.

Згідно вимог статті 266 КУпАП працівники поліції зобов`язані були роз`яснити ОСОБА_2 порядок та спосіб здійснення огляду на стан алкогольного сп`яніння, в тому числі подальший порядок дій після проходження огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних приладів, а саме в разі висловлення незгоди пройти огляд в медичному закладі.

Проте, як вбачається з вище наведеного відеозапису, працівники поліції запропонували ОСОБА_1 на площі Двірцеві, 1 в м. Львові пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою технічного засобу на що останній погодився. Та після проходження огляду за допомогою приладу Драгер повідомили, що на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення та належним чином не роз`яснили прав ОСОБА_2 згідно статті 266 КУпАП про можливість проходження повторного огляду в медичному закладі для усунення будь-яких сумнівів, якщо такі будуть встановлені, перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння.

Натомість як вбачається з відеозапису з нагрудних камер працівників поліції останні переконували ОСОБА_2 не їхати в медичний заклад на проходження медичного огляду на стан сп`яніння, оскільки медичному закладі «буде такий самий технічний прилад і буде той самий результат».

Таким чином поліцейські формально віднеслися до виконання своїх обов`язків, не тільки не роз`яснили всього законного порядку огляду на визначення стану сп`яніння, а й фактично вчинили перешкоди ОСОБА_2 в реалізації свого права.

Як роз`яснив Верховний Суд в правовій позиції, що викладена в постанові від 26.06.2019 року в справі № 536/1703/17, адміністративне провадження № К/9901/3839/17, при розгляді справ про вчинення адміністративних правопорушень необхідно врахувати, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 6 Конвенції також встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, розглядаючи справи про адміністративні правопорушення, виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, враховую те, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй фактично пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання.

Так, Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Зокрема, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Процес у справі про адміністративне правопорушення цілком ув`язаний з вищезазначеними презумпціями процесу кримінального, оскільки Європейський суд уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення.

Отже, адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, мають каральний і стримуючий характер.

Водночас, розмір штрафу в даній категорії справ (справи про адміністративні правопорушення) інколи перевищує розмір штрафів визначених санкцією окремих статей Кримінального кодексу України.

Таким чином, адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 статті 130 КУпАП може бути віднесене до «кримінального обвинувачення», в розумінні статті 6 Конвенції, із поширенням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудній (в даному випадку особа відносно якої складено протокол) вчинив правопорушення, яке йому ставиться у провину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні (в даному випадку на відповідних особах митного органу), і будь який сумнів має тлумачитись на користь особи стосовно якої вирішується питання про притягнення до відповідальності.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку митного органу) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення (в даному випадку працівники патрульної поліції), був спростований фактами, встановленими на підставі належних та допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у інкримінованих діях.

Один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, необхідно врахувати те, що суд не може самостійно та з власної ініціативи відшукувати докази на користь обвинувачення (в даному випадку для доведення вини), оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією із засад існування демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь

Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Виходячи з наведеного, оскільки судом встановлено, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведений з порушенням п. 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та частини 3 статті 266 КУпАП, а тому є недійсним, відповідно частини 5 статті 266 КУпАП, приходжу до висновку, що провадження у справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, тобто у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Олександр КІТОВ