ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1861/24 Справа № 205/5862/24 Суддя у 1-й інстанції - Скрипник К.О. Суддя у 2-й інстанції - Рябчун О. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2024 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Рябчун О.В., розглянувши у місті Дніпро, за участі особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника Бочкарь Романа Віталійовича,

апеляційну скаргу захисника Бочкарь Р.В., в інтересах ОСОБА_1 , подану на постанову Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 24 травня 2024 року, якою провадження у справі за ч.1 ст.173-2 КУпАП щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, пенсіонерки, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась,

закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення відповідно до статті 38 КУпАП,

встановила:

Постановою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 24 травня 2024 року провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення відповідно до статті 38 КУпАП.

Відповідно до змісту постанови 12 лютого 2024 року о 01 годині 00 хвилин, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_2 , а саме, висловлювалася нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою своїй донці.
На зазначену постанову суду захисник Бочкарь Р.В. подав апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить постанову Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 24 травня 2024 року скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в діях його підзахисної складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Крім того, захисником подано клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови, як пропущеного з поважних підстав з огляду на те, що ОСОБА_1 не була присутня при розгляді справи у суді першої інстанції, а копія оскаржуваної постанови їй не надсилалась, натомість була отримана захисником ОСОБА_1 лише 28 червня 2024 року, під час ознайомлення з матеріалами справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що постанова суду першої інстанції ухвалена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи, не сприяв повному, всебічному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи, підійшов формально до вивчення обставин справи.
Захисник посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №389653 був складений працівниками поліції 05 квітня 2024 року на підставі заяви потерпілої ОСОБА_2 , поданої нею ще 12 лютого 2024 року, тобто майже через 2 місяці після звернення ОСОБА_2 , що свідчить про порушення строків складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Крім того, заява ОСОБА_2 не містить відомостей про те, що ОСОБА_1 ображала та погрожувала саме ОСОБА_2 ..
Також судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не спілкуються вже більше року у зв`язку із наявною між ними суперечкою з приводу спілкування бабусі з онуком, яка є предметом розгляду у Кіровському районному суді міста Дніпропетровська.
До того ж, захисник наголошує, що ОСОБА_1 інколи не відвідувала свою доньку за адресою: АДРЕСА_2 та не могла вчинити інкриміноване їй адміністративне правопорушення за вищевказаною адресою.
Крім того, на переконання захисника, сама по собі конфліктна ситуації між вказаними вище особами, за відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження умислу на завдання або можливості завдання шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої та за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди фізичному чи психологічному здоров`ю ОСОБА_2 не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Захисник вказує, що поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові свідчить про порушення права людини на справедливий суд.

Під час апеляційного розгляду справи:
- особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисник Бочкарь Р.В. підтримали доводи поданої апеляційної скарги у повному обсязі викладених у ній вимог, просили про скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_2 не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомила, але її неявка, відповідно до приписів ч.6 ст.294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному розгляду

Перевіривши витребувані із Ленінського районного суду міста Дніпропетровська матеріали провадження про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши зміст судової постанови та співставивши викладені у ній обставини із наявними у матеріалах доказами, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за такими підставами.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено (ст. 294 КУпАП).
Право апеляційного оскарження можливе абсолютно по кожному адміністративному правопорушенню (ст.ст. 130, 124, 172-11, 184 КУпАП та інші правопорушення).
Розглядаючи клопотання про поновлення апелянту строків апеляційного оскарження зазначеної судової постанови, апеляційний суд вважає доводи захисника слушними, оскільки ним пропущено строк апеляційного оскарження з підстав, які не залежали від нього. Так, матеріалами справи встановлено, що зміст оскаржуваної постанови ОСОБА_1 та її захиснику став відомий лише 28 червня 2024 року. Матеріали справи не містять відомостей про направлення оскаржуваного судового рішення захиснику або безпосередньо ОСОБА_1 .. Тому, на думку апеляційного суду, наявні підстави для поновлення строків апеляційного оскарження постанови як пропущені із поважних підстав.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями ст. ст. 245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Між тим, вказаних вимог закону судом першої інстанції не дотримано з огляду на наступне.
Згідно вимог ч.ч.1,2 ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Натомість, усупереч зазначеним вимогам закону, уповноваженою особою, протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №389653 від 05.04.2024 року щодо ОСОБА_1 за ознаками ч.1 ст.173 КУпАП (а.с.1) був складений лише 05.04.2024 року, тобто через вісімдесят три дні з моменту виявлення правопорушення 12.02.2024 року.
Виходячи із загальних завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення, визначених статтею 1 цього Кодексу, уповноважені посадові особи органів державної влади, які відповідно до ст.255 КУпАП наділені повноваженнями складати протоколи про адміністративне правопорушення, повинні діяти на підставі закону та згідно процедури визначеної законодавчими нормами. Однак ці порушення закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.
Отже, вищенаведені обставини дають підстави апеляційному суду констатувати, що у даній справі має місце істотне порушення процесуальних норм під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, а отже цей протокол, у розумінні ст.251 КУпАП, неможна вважати допустимим доказом по справі. Ці обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, а тому його посилання у постанові на цей протокол, як на доказ винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, є неприпустимим.
Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної, психологічної або матеріальної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Для встановлення події адміністративного правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Домашнє насильство важливо відрізняти від конфліктних ситуацій. Так людина, що чинить домашнє насильство, маючи значну перевагу у своїх можливостях, діє умисно, з наміром заподіяти шкоду потерпілому, порушивши його права і свободи. Тоді як конфлікт це ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію, несумісну з інтересами іншої сторони, зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій.
Таким чином, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання під час сварки, не формулюють собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликають обґрунтовані побоювання за свою безпеку чи безпеку інших людей, а також завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Відтак, лише факт конфлікту між людьми які проживають разом не може свідчити про психологічне насильство в сім`ї у розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП.
Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 , наданих під час апеляційного розгляду, між нею та її донькою дійсно не перший рік відбуваються суперечки щодо її онука. Проте, у вказану у протоколі про адміністративне правопорушення дату, час вона не перебувала за вказаною адресою. Зазначає, що взагалі жодного разу не була за вказаною у протоколі про адміністративне правопорушення адресою.
На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, в матеріалах справи міститься лише заява ОСОБА_2 ..
Разом з тим, така заява ОСОБА_2 не свідчать про вчинення ОСОБА_1 будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру в розумінні диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Згідно зі ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до п. 39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) ЄСПЛ зазначив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом».
У відповідності до п. 43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з урахуванням первісного визначення принципу «поза розумним сумнівом» у справі «Авшар проти Туреччини»), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
Отже, надані суду матеріали не містять належних і допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом вказували, що ОСОБА_1 по відношенню до своєї доньки ОСОБА_2 вчинила умисні дії фізичного та психологічного характеру, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
За таких обставин, постанова судді Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 24 травня 2024 року не може вважатись законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Таким чином, апеляційна скарга захисника ОСОБА_3 підлягає задоволенню.
На підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
ухвалив:
Клопотання захисника Бочкарь Романа Віталійовича про поновлення строку апеляційного оскарження постанови Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 24 травня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП задовольнити.

Поновити захиснику Бочкарю Роману Віталійовичу строк апеляційного оскарження постанови Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 24 травня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, як пропущеного із поважних підстав.

Апеляційну скаргу захисника Бочкаря Романа Віталійовича задовольнити.

Постанову судді Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 24 травня 2024 року про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення відповідно до статті 38 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-2 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя
Дніпровського апеляційного суду О.В. Рябчун