єдиний унікальний номер справи 546/770/24
номер провадження 3/546/397/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року м. Решетилівка

Суддя Решетилівського районного суду Полтавської області Романенко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Решетилівка у залі суду протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та матеріали справи додані до нього щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП судом не встановлено, відомостей про притягнення протягом року до адміністративної відповідальності суду не надано, -

в с т а н о в и в :

31.07.2024 до Решетилівського районного суду Полтавської області від Сектору поліцейської діяльності №1 Відділу поліції №2 Полтавського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення за ознаками ч.1 ст.173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення 01.02.2024 домашнього насильства економічного характеру відносно онучки ОСОБА_2 .

Враховуючи, що правопорушення вчинено 01.02.2024, то строки накладення адміністративного стягнення, відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, сплинули 01.05.2024.

Таким чином, те що СПД № 1 ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області направило матеріали справи до суду без урахування визначених КУпАП строків накладення адміністративного стягнення, фактично позбавило суд можливості розглянути справу про адміністративне правопорушення у передбачені КУпАП строки.

Відповідно до протоколу серії ВАД №021464 від 01.02.2024, ОСОБА_1 , 01.02.2024 близько 16:30 години вчинив домашнє насильство стосовно онуки гр. ОСОБА_2 , що виразилось в тому, що вимикав електроенергію та стукав в двері, економічного характеру. Дії ОСОБА_1 , кваліфіковані за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

У судове засідання призначене на 01.08.2024 ОСОБА_1 , не з`явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлений належним чином. У матеріалах справи міститься клопотання ОСОБА_1 , в якому він просить розгляд даної справи проводити без його участі, вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнає повністю та беззаперечно (а.с. 7).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду окрім іншого визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

КУпАП визначені випадки, коли справа не може розглядатися за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, однак розгляд справ за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за якою ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності, не належать до даної категорії випадків. Враховуючи позицію ОСОБА_1 , викладену у заяві щодо можливості розгляду справи за його відсутності, з метою уникнення затягування розгляду справи, справа розглядається за наявними в ній письмовими доказами.

Працівниками поліції на підтвердження вини ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого 1 ст. 173-2 КУпАП, надано наступні докази, які безпосередньо досліджені судом, а саме:

- протокол серії ВАД №021464 від 01.02.2024;

- рапорт про реєстрацію заяви ОСОБА_2 про те, що за адресою: АДРЕСА_2 в неї відбулась сварка з дідусем, який перебуває в стані алкогольного сп`яніння;

-заяву ОСОБА_2 , в якій остання просить притягти до відповідальності дідуся ОСОБА_1 та його співмешканку Тумко Оксану, які 01.02.2023 близько 17:30 години ображали її нецензурною лайкою та виганяли з будинку, фізичної сили не застосовували, тілесних ушкоджень не завдали (а.с.4);

-письмові пояснення ОСОБА_1 , в яких останній зазначає, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 зі своєю співмешканкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 01.02.2024 в частину будинку де він проживає прийшла онучка ОСОБА_2 , щоб забрати мобільний телефон, який давала йому раніше подзвонити. Телефон він їй віддав. Після цього вийшов з частини будинку де він проживав та стукав в двері будинку де проживає його онука ОСОБА_2 , щоб з нею поговорити. ОСОБА_2 не вийшла до нього поговорити, що його обурило, тоді він сказав, що не буде сплачувати за комунальні послуги за будинок та вимкнув світло на рубильнику, яке ввімкнув через 10 хвилин (а.с.5);

-письмових пояснень ОСОБА_2 , в яких остання зазначає, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 . 01.02.2024 близько 17:30 години вона зайшла в половину будинку дідуся ОСОБА_1 , щоб забрати свій телефон, де у неї виникла сварка з ОСОБА_1 та його співмешканкою ОСОБА_3 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння. Після цього ОСОБА_1 взяв за халат та почав виганяти з будинку та ображати нецензурною лайкою (а.с.6);

-клопотання ОСОБА_1 про проведення розгляду без його участі (а.с.7).

Дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП встановлена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Слід зазначити, що стаття 173-2 КУпАП має бланкетну конструкцію, тобто є нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст.173-2 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння, а тому при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за цією статтею обов`язковим є посилання на спеціальні норми законодавства, зокрема Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон), домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Закон розрізняє чотири форми насильства (фізичне, сексуальне, психологічне або економічне), які необхідно конкретизувати у протоколі про адміністративне правопорушення, розкриваючи суть вчиненого правопорушення.

Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Отже, для правильної кваліфікації дій особи за статтею 173-2 КУпАП у виді економічного насильства, необхідно враховувати, що головною ознакою економічного домашнього насильства є маніпулювання суб`єктом правопорушення матеріальними благами, що призводить до негативних психологічних або/та фізичних наслідків для потерпілого

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди, отже обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення за ст. 173-2 КУпАП є умисні дії або бездіяльність та наявність наслідків їх вчинення, зокрема завдання шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.

Оскільки умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру є обов`язковим елементом об`єктивної сторони, відповідні фактичні обставини підлягають обов`язковому детальному опису в протоколі, а також доказуванню в судовому засіданні.

Згідно пункту 9 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1376, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року за № 1496/27941, при складенні протоколу про адміністративне правопорушення у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол).

Як зазначається у ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

В протоколі ВАД №021464 від 01.02.2024 зазначено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , натомість в письмових поясненнях ОСОБА_1 , зазначено, що останній проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

В письмових поясненнях та заяві потерпілою ОСОБА_2 , зазначено, що остання проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, в протоколі про адміністративне правопорушення та доданих до нього матеріалах наявні розбіжності в адресах проживання особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 .

Суд звертає увагу на те, що в порушення вимог ст. 256 КУпАП в фабулі протоколу ВАД №021464 від 01.02.2024 не зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення.

Окрім того, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про наслідки, що спричинені протиправними діями, зазначеними у диспозиції статті 173-2 КУпАП, формулювання адміністративного правопорушення у вищевказаній формі є неконкретним і не зрозумілим, оскільки не відображає усіх ознак об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП і робить неможливим об`єктивний розгляд справи.

Таким чином, суть правопорушення, яка сформульована у протоколі, не відповідає змісту Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

До протоколу додану заяв та письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 від 01.02.2024, в яких останньою зазначено, що дідусь ОСОБА_1 та його співмешканка ОСОБА_3 ображали її нецензурною лайкою та виганяли з будинку, саме за вказані дії потерпіла просить притягти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності (а.с.4,5).

В фабулі протоколу зазначено, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство економічного характеру стосовно онуки гр. ОСОБА_2 , що виразилось в тому, що вимикав електроенергію та стукав в двері.

Суд приходить до висновку, що суть адміністративного правопорушення, викладена інспектором з РПП СПД№1ВП№2 ПРУП ГУНП в Полтавській області капітаном поліції Боряком А.В. в фабулі протоколу ВАД №021464 від 01.02.2024, не відповідає фактичним обставинам справи, встановленим судом під час безпосереднього дослідження в судовому засіданні матеріалів справи.

Суд керується та оцінює виключно тими обставинами в справі, які зазначені в описовій частині протоколу і не може самостійно змінювати чи доповнювати фабулу протоколу.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 складено з грубим порушенням вимог законодавства, та не може бути допустимим доказом і не може бути покладеним в основу доведеності вини особи, що притягується до відповідальності.

Частинами 2, 3 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Суд звертає увагу на те, що в доданих до протоколу матеріалах відсутні відомості про склад сім`ї особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , з яких би вбачався родинний зв`язок між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме, що останні доводяться один одному рідним дідусем та онучкою.

Суд приходить до висновку, що до протоколу не надано жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_1 є суб`єктом правопорушення передбаченого ст. 173-2 КУпАП, за ознаками, зазначеними у п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні в справі «Опуз проти Туреччини» (Opuz v. Turkey no. 33401/02 від 09.06.2009 року) Європейський суд прийшов до висновку, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також зазначив, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливішим є наявність ефективних механізмів їхньої реалізації.

Для того, щоб відрізнити насильство від конфлікту, необхідно звернути увагу на те, що насильство є результатом свідомих дій людини і характеризується такими основними ознаками: умисність; спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, економічних, чи пов`язаних з вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Насильство - це умисні дії однієї або кількох осіб, що спричиняють шкоду іншій особі, порушують права і свободи та відбуваються в умовах значної переваги сил тих, хто скоює ці дії, що унеможливлює самозахист особи, котра страждає від цих дій. Якщо у вказаних діях відсутня хоча б одна з наведених ознак, такі дії не є насильством.

Конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби. Під час конфлікту часто відсутні одна чи кілька вищеперераховані ознаки. Ескалація конфлікту може привести до насильства, та не обов`язково завжди приводить.

При дослідженні протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №021464 від 01.02.2024, вбачається, що ОСОБА_1 , 01.02.2024 близько 16:30 години вчинив домашнє насильство стосовно онуки гр. ОСОБА_2 , що виразилось в тому, що вимикав електроенергію та стукав в двері, економічного характеру.

З досліджених пояснень потерпілої ОСОБА_2 від 01.02.2024 слідує, що потерпіла зайшла до половини будинку дідуся ОСОБА_1 , щоб забрати свій телефон, де у неї виникла сварка з ОСОБА_1 та його співмешканкою ОСОБА_3 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, після цього ОСОБА_1 почав її виганяти з будинку та ображати нецензурною лайкою.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 , 01.02.2024 в частину будинку де він проживає прийшла онучка ОСОБА_2 , щоб забрати мобільний телефон, який давала йому раніше подзвонити. Телефон він їй віддав. Після цього вийшов з частини будинку де він проживав та стукав в двері будинку де проживає його онука ОСОБА_2 , щоб з нею поговорити. ОСОБА_2 не вийшла до нього поговорити, що його обурило, тоді він сказав, що не буде сплачувати за комунальні послуги за будинок та вимкнув світло на рубильнику, яке ввімкнув через 10 хвилин.

Отже, відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення та встановлених обставин справи має місце звичайна конфліктна ситуація, в основі якої лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, яка за своєю суттю не охоплюється диспозицією ст.173-2 КУпАП та не є об`єктивною стороною вказаного правопорушення, за яке особа може бути притягнутою до адміністративної відповідальності.

Крім того, суд наголошує на тому, що обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП є вчинення дій внаслідок яких особі могла бути чи була нанесена шкода психічному та фізичному здоров`ю потерпілого, в даному випадку у протоколі про наявність такої ознаки не зазначено.

При цьому, конфліктна ситуація між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за відсутності доказів на підтвердження завдання або можливості завдати шкоди психічному, фізичному здоров`ю або економічному стану потерпілої не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов 'язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Матеріали справи не містять об`єктивних даних про вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», які б могли бути кваліфіковані як домашнє насильство.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Зазначені вище обставини у їх сукупності викликають обґрунтований сумнів у законності дій поліцейських при оформленні матеріалів даного адміністративного провадження.

Протокол, є актом обвинувачення й повинен містити конкретне обвинувачення, виходячи з поняття адміністративного правопорушення, відповідно до вимог КУпАП.

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в адміністративній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог КУпАП. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в адміністративному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, яке має ознаки злочину» залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (Рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Салабіаку проти Франції» від 07.10.1988 року, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22.12.2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Обов`язок щодо збирання доказі покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст.255 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу осіб, що притягуються до відповідальності, які є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

На необхідності застосування принципу презумпції невинуватості в справах про адміністративні правопорушення наголосив Верховний Суд в п. 39 Постанови від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, зазначивши, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Оскільки у діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна та об`єктивна сторона вказаного адміністративного правопорушення, які є необхідним його елементом, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочатим, а розпочате підлягає закриттю з підстав відсутності події і складу адміністративного правопорушення, тому провадження щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАПпідлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст. ст. 33, 40-1, 221, 280, 283-285, 287, 289, 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги через Решетилівський районний суд Полтавської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.О. Романенко