Справа № 459/1839/24 Головуючий у 1 інстанції: Отчак Н.Я.
Провадження № 33/811/1125/24 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю особи, прокурора Ростислава Зінчука, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 08 липня 2024 року,

встановив:

постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 08 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Згідно постанови, ОСОБА_1 будучи начальником служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується АДРЕСА_1 , та будучи посадовою особою, у порушенні вимог ст. 11, 12, 14, 16, 37, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4, 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах особливого періоду, вчинив недбале ставлення до військової служби, яке виразилось у не проведенні службового розслідування за наказом №995 від 27.10.2023 «Про призначення службового розслідування за фактом встановлення причин та умов, подання 03.09.2023 в медичну службу військової частини НОМЕР_1 звіту який містить недостовірну інформацію, щодо проходження медичного огляду кухарями 3 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 », у якому доручено проведення ОСОБА_1 та термін виконання якого встановлено до 26.11.2023. Однак, таке відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 761 від 30.05.2024 ОСОБА_1 в термін виконано та подано не було, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Не погоджуючись із згаданою постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій просить звільнити його від адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-15 КУпАП у зв`язку із малозначністю вичненого правопорушеня, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі закрити врахувавши часткове визнання вини, щире каяття, молодий вік, та перше притягнення до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування пом`якшуючих обставин.

Наголошує, що у судовому засіданні частково визнав вину та зазначає, дійсно отримав наказ командира військової частини про проведення службового розслідування, однак таке не провів вчасно, оскільки з 14.11.2023 був відряджений до м. Дніпро на три місяці. Крім того, з 24.03.2024 був відряджений до м. Дніпро згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 та вибув 31.05.2024. Службове розслідування провів 17.06.2024, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.06.2024 № 843 «Про результати проведення службового розслідування».

Звертає увагу на те, що судом не взято до уваги наказ Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608 Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних силах України, положення якого чітко регламентують, що строк відрядження не мав бути зарахований до строку службового розслідування.

Стверджує, що враховуючи той факт, що з 14 листопада 2023 року він був відряджений до м. Дніпро на три місяці і в подальшому з 24 березня 2024 року був відряджений у м.Дніпро та вибув 31 травня 2024 року - то загальний двохмісячний строк проведення службового розслідування ним не порушено.

Зазначає, що службове розслідування мало бути проведено до 26 листопада 2023 року, а протокол про притягнення до адміністративної відповідальності складено 27 червня 2024 року, тобто через 8 місяців після вчинення адміністративного правопорушення, то суд мав усі законні підстави закрити провадження у зв`язку із спливом строків накладення адміністративного стягнення згідно ч.7 ст.38 КУпАП.

Наголошує, що суд першої інстанції не врахував те, що ОСОБА_1 частково вину визнав, щиро розкаявся, є особою молодого віку, вперше притягнутий до адміністративної відповідальності, правопорушенням не заподіяно шкоди правам та інтересам громадян чи державі.

Підкреслює, що для встановлення факту недбалого ставлення до військової служби є необхідним встановити не тільки факт невиконання військовослужбовцем певного обов`язку але й те, що таке невиконання мало місце внаслідок недбалості, тобто у зв`язку із тим, що особа за наявності реальної можливості виконання своїх обов`язків проявила до них байдужість та несумлінність.

Особа, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , будучи повідомленим належним чином про час і місце судового розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явився, подав клопотання про розгляд його апеляційної скарги без участі, просив скасувати постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 08 липня 2024 року, звільнити його від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, у випадку якщо суд не знайде підстав для звільнення від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення - закрити провадження у справі на підставі п. ч.1 ст.247 КУпАП.

Заслухавши думку прокурора про необґрунтованість апеляційної скарги та законність оскаржуваної постанови, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до приписів ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі досліджених доказів дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП.

Такий висновок суду підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення № 71 від 27.06.2024; копією наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про призначення службового розслідування» від 27.10.2023 № 995, згідно якого ОСОБА_1 доручено провести службове розслідування та визначено термін проведення такого, а саме до 26.11.2023; копією наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 30.05.2024 № 761, згідно якого встановлено порушення невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про призначення службового розслідування» від 27.10.2023 № 995.

Крім того, особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у апеляційній скарзі вказав, що вину визнає частково і у протоколі про адміністративне правопорушення № 71 від 27.06.2024 просив суд суворо не карати.

Разом з тим апеляційні доводи про те, що ОСОБА_1 перебував у відрядженні та не зміг вчасно провести службове розслідування, були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

Крім того, відповідно до ч.3,4 ст.37 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 19999 №548-XIV військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Згідно до п.14 розділу Ш Порядку проведення службового розслідування у Збройних силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року №608 - до строку службового розслідування не зараховується час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці, на лікуванні або час відсутності з інших документально підтверджених поважних причин. Перенесення строків проведення службового розслідування здійснюється за відповідним наказом посадової особи, яка призначила службове розслідування.

Тому доводи апелянта, про те, що строк відрядження не мав бути зарахований до строку службового розслідування, є безпідставними оскільки старший лейтенант ОСОБА_1 за наказом командира військової частини НОМЕР_1 №761 від 30 травня 2024 року зобов`язаний був провести службове розслідування, а не був військовослужбовцем, стосовно якого проводиться розслідування.

Що ж стосуться доводів апеляційної скарги про можливість звільнення від адміністративної відповідальності за малозначністю, то апеляційний суд звертає увагу на таке.

Статтею 22 КУпАП передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. Малозначне правопорушення - це такі дії, які не спричинили або не могли спричинити істотної шкоди суспільним та державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, що охороняються законом.

Разом з тим, ОСОБА_1 є військовослужбовцем, начальником служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 , займає особливий статус, зобов`язаний сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, тому апеляційний суд не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_1 на підставі ст.22 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді.

Враховуючи аведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та наклав на нього адміністративне стягнення у межах санкції цієї статті та з урахуванням вимог ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На переконання апеляційного суду, постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, відтак підстави для її скасування та закриття провадження по справі відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 08 липня 2024 року про визнання ОСОБА_1 винним за ч.2 ст.172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Оксана МАЛІНОВСЬКА-МИКИЧ