ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/1099/24 Номер провадження 33/814/901/24Головуючий у 1-й інстанції Старокожко В. П. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., за участі адвоката Третяк К.П., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Третяк Катерини Павлівни на постанову судді Хорольського районного суду Полтавської області від 03 червня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Хорольського районного суду Полтавської області від 03 червня 2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 на користь держави.

Судом встановлено, що 29.04.2024 близько 23 год. 30 хв. на 238 км автодороги Київ-Харків, керував власним транспортним засобом марки NISSAN Qashqai, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, координації рухів, зіниці не реагують на світло). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився на відеозапис, чим порушив пункт правил 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив захисник ОСОБА_1 адвоката Третяк К.П. подавши апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Хорольського районного суду Полтавської області від 03.06.2024 року, провадження по справі відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що обґрунтування оскаржуваної постанови, є недопустимими та вказує, що районний суд в порушенні ст.252 КУпАП не оцінив представлені докази з кількох документів в сукупності, здійсненим це неповно і необ`єктивно.

На підтвердження своєї позиції апелянт посилається на те, що відеозапис не можна вважати належним та допустимим доказом у справі, так як відеозапис не є безперервним.

Крім того, апелянт посилався на те, що ОСОБА_1 фактично не був відсторонений від володіння транспортним засобом, продовжив рух на авто у запланованому напрямку, після складання протоколу, зазначає, що це підтверджує факт, що поліцейські розуміли, що ОСОБА_1 є тверезим.

Окрім того, в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому поважність причин пропуску строку обґрунтовується тим, що ОСОБА_1 реалізовуючи своє право на отримання безоплатної правничої допомоги як інвалід другої групи внаслідок війни, звернувся із заявою для призначення адвоката для надання юридичної допомоги, що складання апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Перевіривши доводи апелянта щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження доходжу висновку, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, адже твердження апелянта підтверджуються матеріалами справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасника справи, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 29.04.2024 близько 23 год. 30 хв. на 238 км автодороги Київ-Харків, керував власним транспортним засобом марки NISSAN Qashqai, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, координації рухів, зіниці не реагують на світло). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився на відеозапис, чим порушив пункт правил 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично дане адміністративне правопорушення встановлено та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 23.04.2024 серії ААД № 679242,; відеозаписом з бодікамери патрульного поліцейського, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та іншими доказами по справі.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 2.5. ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як можна спостерігати із наявних матеріалів справи, водій ОСОБА_1 не виконав вимоги п.2.5 ПДР України.

Доводи апелянта проте, що обґрунтування оскаржуваної постанови, є недопустимими та вказує, що районний суд в порушенні ст.252 КУпАП не оцінив представлені докази з кількох документів в сукупності, здійсненим це неповно і необ`єктивно, суд відхиляє дані доводи виходячи з наступного.

Із долученого відеозапису до матеріалів справи вбачається, що працівниками поліції був зупинений транспортний засіб NISSAN Qashqai, д.н.з. НОМЕР_1 в зв`язку з тим, що водій ОСОБА_1 не ввімкнув покажчик повороту (хронологічний відрізок 23:28:40 -триває далі). Вході спілкування з ОСОБА_1 працівники поліції виявили в останнього ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло (хронологічний відрізок 23:34:07- триває далі), працівниками поліції було запропоновано пройти огляд в медичному закладі, на що останній зазначив, що курить коноплю, в подальшому відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння (хронологічний відрізок 23:39:02).

Щодо інших доводів апеляційної скарги, суд відхиляє так як матеріали справи містять докази, які підтверджують вину ОСОБА_1 , а саме протоколом про адміністративне правопорушення від 23.04.2024 серії ААД № 679242; відеозаписом яким зафіксовано, що останній відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, направленням на огляду водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та іншими доказами по справі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», зі змісту якого, сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Хабардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

З огляду на встановлені обставини справи, надані на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 адвоката Третяк К.П. не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Хорольського районного суду Полтавської області від 03 червня 2024 року - задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_1 адвокату Третяк Катерині Павлівні строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Третяк Катерини Павлівни - залишити без задоволення.

Постанову судді Хорольського районного суду Полтавської області від 03 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин