П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/913/24

29 липня 2024 року селище Богородчани

Суддя Богородчанського районного суду Івано-Франківської області Битківський Л.М., вивчивши матеріали, які надійшли від Державної екологічної інспекції Карпатського округу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ,

за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

До Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від Державної екологічної інспекції Карпатського округу надійшли матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 88-1 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення №000381 від 27 червня 2024 року, складеним старшим Державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Карпатського округу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.88-1 КУпАП, зокрема: «о 11 год 30 хв. 27.06.2024 року порушено порядок утримання диких тварин, які перебувають у стані неволі або напіввільних умовах, затверджених наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 30.09.2010 року №429, а саме відсутні документи щодо законності набуття дикої тварини, відсутні ветеринарні документи, кормовий райіон, що враховує потреби кокретного виду, відсутній журнал обліку тварин, що є порушенням ч.2 ст.7 , ч3 ст.31, ч.2 ст.34 Закону України «Про тваринний світ»; порядок утримання та розведення диких тварин, які перебувають у стані неволі або напіввільних умовах, затверджений наказом Міністерства охорон навколишнього природного середовища від 30.09.2010 року №429»

В суді ОСОБА_1 вини у вчиненні інкриміноваих порушень не визнав. Пояснив, що дійсно в червні 2024 року у лісовому масиві поблизу свого села знайшов дитинча косулі, яке залишилось без матері і не мало шансів на виживання, оскільки було молочного віку. Крім того, загрозу для нього становили бродячі собаки, які полюють у тих угіддях та винищують місцеву лісову фауну, свідком чого він став. З метою зберегти життя тварині, він забрав його додому, де вигодовував відповідно до рекомендацій ветеринара та інформації, яку вдалось отримати з відкритих джерел. Повернути тварину у дику природу на даний час неможливо, вона дуже прив`язалась до людей, стала ручною. Тому він надалі прожовжує утримувати дику тварину у своєму господарстві, створив для неї усі необхідні умови, зокрема вольєр на 120 кв.м. Будь-яких дозвільних документів на придбання тварини він не оформляв, оскільки попередніх намірів спеціально набути у власність тварину у нього не було. На даний час він продовжує тимчасово утримувати тварину, оскільки будь-який інший спосіб поводження з нею не буде відповідати гуманному ставленю до тварин. Більше того, з моменту відшукання тварини і по даний час він усі події, що пов`язані із утриманням тварини відкрито публікує для громадськості у загальнодоступних мережах, зокрема у Facebook, YouTube. Тому ввжає, що жодних порушень не допустив. У випадку необхідності отримання певних документів для подальшого утримання тварин, вважав, що орган адміністративної юрисдикції мав би не карати його, а вказати на недоліки та сприяти можливості їх усуненню. Просив провадження у справі закрити.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Підставою притягнення суб`єкта правопорушення до відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення як сукупності передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходжу до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.88-1 КУпАП.

Зазначений висновок судом зроблено з огляду на таке.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про тваринний світ" об`єкти тваринного світу, вилучені із стану природної волі, розведені (отримані) у напіввільних умовах чи в неволі або набуті іншим не забороненим законом шляхом, можуть перебувати у приватній власності юридичних та фізичних осіб. Законність набуття у приватну власність об`єктів тваринного світу (крім добутих у порядку загального використання) повинна бути підтверджена відповідними документами, що засвідчують законність вилучення цих об`єктів з природного середовища, ввезення в Україну з інших країн, факту купівлі, обміну, отримання у спадок тощо, які видаються в установленому законодавством порядку. У передбаченому законом порядку права власників об`єктів тваринного світу можуть бути обмежені в інтересах охорони цих об`єктів, навколишнього природного середовища та захисту прав громадян.

Водночас за змістом ст.8 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження" утримання диких тварин у неволі без дозволу допускається в разі тимчасового утримання врятованої постраждалої тварини.

Державним інспектором ОСОБА_2 при складанні протоколу не дано ніякої оцінки поясненням ОСОБА_1 про обставини набуття ним тварини, зокрема тому, що він утримує врятовану тварину.

Згідно ст.7 цього Закону умови утримання тварин повинні відповідати їх біологічним, видовим та індивідуальним особливостям. Умови утримання тварин повинні задовольняти їх природні потреби в їжі, воді, сні, рухах, контактах із собі подібними, у природній активності та інші потреби. Кількість тварин, що утримуються, обмежується можливістю забезпечення їм умов утримання відповідно до вимог цього Закону. Місце утримання тварин повинно бути оснащено таким чином, щоб забезпечити необхідні простір, температурно-вологісний режим, природне освітлення, вентиляцію та можливість контакту тварин із природним для них середовищем. Ст.8 цього Закону передбачено особливості утримання диких тварин у неволі. Зокрема встановлено, що утримання диких тварин у неволі допускається, якщо створені умови, що відповідають їх біологічним, видовим та індивідуальним особливостям. Утримання диких тварин у неволі без створення відповідних умов не допускається.

З метою реалізації положень вказаних законів наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища №429 від 30.09.2010 р. затверджено Порядок утримання та розведення диких тварин, які перебувають у стані неволі або в напіввільних умовах.

Складаючи протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення інспектор ОСОБА_2 ніяк наведені вище вимоги закону не проаналізував, не дав їм оцінки у контексті конкретної ситуації, а лише констатував факт наявності таких порушень, як то відсутність кормового раціону, що враховував би потреби виду, відсутність журналу обліку тварин. Вказані звинувачення не містять жодної конкретики, не підтверджені ніякими доказами.

Суду не подано ні актів огляду тварини ветеринаром, який би свідчив про неналежне утримання (харчування), ні висновків експертів чи спеціалістів з цього питання, ні будь-яких інших доказів.

Відповідно до преамбули Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження" закон спрямований на захист від страждань і загибелі тварин унаслідок жорстокого поводження з ними, захист їх природних прав та укріплення моральності й гуманності суспільства.

Закон України «Про тваринний світ» націлений на здійснення заходів щодо охорони, науково обґрунтованого, невиснажливого використання і відтворення тваринного світу.

Тому, порушення правил утримання диких тварин у неволі або в напіввільних умовах, відповідальність за яке передбачена ст.88-1 КУпАП, має кореспондуватись із положеннями наведених законів в дусі досягнення мети їх правового регулювання.

Відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру» повинні ґрунтуватись на принципах визначених у ст.4 Закону, серед яких і принцип добросовісності. Відповідно до цього принципу адміністративний орган зобов`язаний діяти добросовісно для досягнення мети, визначеної законом, а також керуючись здоровим глуздом, логікою та загальноприйнятими нормами моралі, з дотриманням вимог законодавства.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

В якості доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 88-1 ч.3 КУпАП, суду надано лише протокол про адміністративне правопорушення №000381 від 27 червня 2024 року, який за відсутності інших належних та допустимих доказів, не може слугувати беззаперечним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, та у свою чергу мати наслідком визнання особи винуватою у вчиненні правопорушення, яке їй ставиться у провину.

Згідно приписів ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, оскільки належних, достатніх, допустимих та безсумнівних доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 88-1 ч.3 КУпАП, за обставин, зазначених у протоколі, судді не надано, його винуватість у вчиненні вказаного правопорушення поза розумним сумнівом не доведена, а суддя не має право самостійно збирати докази у справі, приходжу до висновку, що провадження у даній справі слід закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.88-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Копію постанови вручити ОСОБА_1 .

Постанова може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання через Богородчанський районний суд апеляційної скарги.

Суддя Л.М. Битківський