ПОСТАНоВА

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/2106/24

Номер провадження 3/495/1229/2024

10 травня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Мишко В.В., розглянувши матеріали, що надійшли від Державної Прикордонної служби України Південного регіонального управління в/ч НОМЕР_1 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185-10 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ № 308602 від 02.03.2024 року, відповідно до якого ОСОБА_1 , перебуваючи в прикордонній смузі відмовився від виконання наполегливих неодноразово повторних законних вимог прикордонного наряду про пред`явлення документів, що посвідчують особу з метою дотримання прикордонного режиму, що свідчить про зневагу до військовослужбовця ДПСУ під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.185-10 КУпАП.

В судове засідання особа, стосовно якої складено адміністративний протокол - ОСОБА_1 не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до складеного протоколу, ОСОБА_1 відмовився від надання пояснення згідно ст.63 Конституції України.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статті 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визначається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання.

Положенням ч.1 ст.185-10, передбачено відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Всупереч вказаній нормі закону матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів того, що ОСОБА_1 , в прикордонній смузі відмовився від виконання наполегливих неодноразово повторних законних вимог прикордонного наряду про пред`явлення документів, що посвідчують особу з метою дотримання прикордонного режиму, що свідчить про зневагу до військовослужбовця ДПСУ під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.185-10 КУпАП.

На доведення вини особи, в матеріалах справи наявні тільки протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ № 308602 від 02.03.2024 року та рапорти заступника начальника ОСОБА_2 та старшого зміни прикордонних нарядів

ОСОБА_3 свою чергу, матеріали адміністративної справи не містять будь-яких допустимих та належних доказів, які б свідчили про винуватість ОСОБА_1 .

Так, відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

У відповідності до положень статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб.

Частина 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст.129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст.62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до пункту 1статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, оцінюючи відповідно до статті 252 КУпАП надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, та враховуючи те, що під час розгляду справи обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення ПдРУ № 308602 від 02.03.2024 року не знайшли свого підтвердження, приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_4 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 9 статті 121 КУпАП, а тому провадження по даній справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 33-35, 40-1, ч.9 ст.121, 221,247, 268, 283, 284 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі № 495/2106/24 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.185-10 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 статті 247 Кодексу про адміністративні правопорушення України - у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, або представником або на неї може бути внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови до Одеського апеляційного суду.

Суддя В.В. Мишко