Справа № 354/1204/23
Провадження № 33/4808/244/24
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Ваврійчук Т. Л.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника адвоката Бровко О.О.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Бровко О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 15 січня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.,-

в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за наступних обставин.

Судом встановлено, що 14.08.2023 року о 23 год. 09 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Mercedes Benz CLE 400, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Центральна,1 у с. Поляниця, ГРК «Буковель», Надвірнянський район, Івано-Франківської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager ARLM 0288, результат 1,08 проміле, тест №790. Від керування транспортним засобом відсторонений. Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України.

На вказану постанову суду захисник адвокат Бровко О.О. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, внаслідок чого прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Звертає увагу , що в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння відсутній підпис ОСОБА_1 про те, що він повністю погодився з позитивним результатом огляду.

Крім того, в матеріалах провадження відсутні дані які свідчать про те, що працівники поліції повідомили про причину зупинки транспортного засобу, пропонували ОСОБА_1 пройти огляд у медичному закладі та надали можливість скористатися правом на правову допомогу адвоката.

Вважає, що працівники поліції безпідставно без наявних правових підстав зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 та, діючи в порушення вимог ст.266 КУпАП, провели огляд водія транспортного засобу на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу газоаналізатор Drager Alkotest 7510 , ARLM 0288, який міг бути технічно несправним.

Зазначає, що ОСОБА_1 не був проти проведення огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння у відповідному медичному закладі , однак працівниками поліції не було запропоновано водію транспортного засобу пройти огляд у медичному закладі та не вручено направлення на проходження огляду у медичному закладі. Вважає, що поліцейські повинні були направити особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, до спеціального медичного закладу, який міг проводити огляд водія з метою виявлення стану сп`яніння.

Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які поза розумним сумнівом підтверджують його вину у вчиненні правопорушення.

Просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Зі змісту доводів захисника адвоката Бровко О.О. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності та її захисник самостійно відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії). При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Захисник адвокат Бровко О.О. повністю підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати постанову судді, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Так, судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що в матеріалах провадження відсутні належні та достатні докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, а оцінка доказів, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доводиться даними, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, зокрема: відомостями, які зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №420675 від 14.08.2023 року; результатами тестування на алкоголь до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №420675 від 14.08.2023 року із використанням спеціального технічного засобу Alcotest Drager ARLM 0288; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у КНП «Яремчанська ЦРЛ» від 14.08.2023 року, виданим на ім`я ОСОБА_1 .

Під час перегляду справи в апеляційній інстанції судом, з метою перевірки доводів захисника, у повному обсязі було повторно у повному обсязі досліджено докази, які містяться в матеріалах справи, та відеозаписи, які долучено до протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №420675 від 14.08.2023 року, ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 14.08.2023 року о 23 год. 09 хв. керував транспортним засобом марки Mercedes Benz CLE 400 реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Центральна,1 у с. Поляниця, ГРК «Буковель», Надвірнянський район, Івано-Франківської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного засобу Alcotest Drager ARLM 0288, результат 1,08 проміле, тест №790. (а.с. 1).

Вказаний протокол складений уповноваженою особою з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП та підписаний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При складенні протоколу ОСОБА_1 , як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, були роз`яснені його права і обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП та ст.63 Конституції України.

У графі протоколу, якою передбачені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 зазначив про незаконну запинку транспортного засобу.

За змістом рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії», протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто порушенні вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статей 254, 255, 256 КУпАП і не містить недоліків, які б свідчили про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, чи будь-яких інших процесуальних порушень.

Апеляційний суд вважає, що зміст висунутого обвинувачення було доведено ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення в сукупності з іншими доказами по справі.

Так, згідно з даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка , що не відповідає обстановці, за допомогою Alcotest Drager 7510, результати огляду на стан сп`яніння 1,08 проміле. ОСОБА_1 відмовився від підпису у відповідній графі акту. (а.с. 5)

Згідно даних направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП «Яремчанська ЦРЛ» від 14.08.2023 року, виданим на ім`я ОСОБА_1 , в якому зафіксовано наявність ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. (а.с.2).

Відповідно до роздруківки приладу «Alcotest Drager 7510", огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведений 14.08.2023 о 23:16 год. за допомогою приладу «Alcotest Drager 7510», прилад № ARBL - 0288, дата калібрування 21.06.2023, тест № 790, результат 1,08 проміле. (а.с. 4).

Крім того, апеляційним судом були досліджені відеозаписи, які долучено до матеріалів адміністративної справи (а.с. 8,57), якими зафіксовано факт зупинки працівниками поліції 14.08.2023 року о 23 год. 09 хв. транспортного засобу марки Mercedes Benz CLE 400 реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 . Після зупинки автомобіля поліцейські в установленому порядку повідомили водія про причину зупинки, якою послужило отримане від громадян повідомлення про те, що вказаним транспортним засобом керує особа, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. У ході подальшого спілкування працівники поліції вказали на наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю із порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, порушення мови та запропонували йому пройти огляд на визначення стану сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу від проходження якого водій спершу відмовився. На пропозицію поліцейських пройти медичний огляд у найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на проведення таких оглядів - Яремчанській ЦРЛ ОСОБА_1 повідомив, що їхати у медичний заклад далеко, після чого підтвердив, що дійсно годину тому він вживав алкогольні напої та їхав до готелю. Надалі ОСОБА_1 вказав, що розуміє, що допустив порушення та на повторну пропозицію поліцейських погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки із застосуванням спеціального технічного засобу Drager, результат тестування якого склав 1,08 проміле. З результатом огляду ОСОБА_1 був згідний, заперечень не висловлював, від проходження медичного огляду відмовився та підтвердив, що він не заперечує факт вживання алкоголю. Після цього працівники поліції перейшли до оформлення матеріалів у справі про адміністративне правопорушення, що повністю зафіксовано на відео. Також дослідженням наданих відеозаписів підтверджується, що працівниками поліції в установленому порядку було роз`яснено ОСОБА_1 його права та в подальшому ознайомлено його із протоколом про адміністративне правопорушення, в якому останній виклав свої пояснення, та засвідчив своїми підписами факт ознайомлення із протоколом та отримання його копії. Також ОСОБА_1 був ознайомлений із результатами тестування на алкоголь, складеними актом огляду та направленням у медичний заклад, від підписання яких відмовився.

Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, що зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт перебування у стані алкогольного сп`яніння, однак у розмові із поліцейськими неодноразово намагався з» ясувати дані осіб, які повідомили про вчинення ним адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що відеозаписи є вичерпно інформативними, належними та допустимими доказами, отриманими у встановленому законом порядку, дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи щодо недопустимості результату огляду на стан сп`яніння, який було проведено поліцейським із застосуванням спеціального технічного засобу.

Зокрема, апеляційний суд неодноразово наголошував, що газоаналізатори «Drager Alcotest» сертифіковані Міністерством економічного та торгового розвитку України за № UA-МІ/1-96-2014 від 01 вересні 2014 року та відповідно до свідоцтва про Державну реєстрацію № 14455/2014 внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення і дозволені для застосування на території України. Використання медичних виробів, «газоаналізатор Drager Alkotest», які були завезені та реалізовані на території України, та введені в експлуатацію користувачем протягом терміну дії свідоцтва про державну реєстрацію є можливим за умов додержання вимог щодо повірки (калібрування) та інших нормативних документів, що підтверджують вірність результатів вимірювання.

З роздрукованого результату тесту приладу «Drager Alcotest 7510 » (а.с.4),., вбачається, що останнє калібрування (градуювання) указаного приладу проводилось 21.06.2023 року.

Таким чином, газоаналізатор «Akcotest Drager №7510», що був використаний поліцейським для проведення огляду на стан сп`яніння відповідає встановленим вимогам ДСТУ, а тестування здійснено працівниками поліції в межах міжповірочного інтервалу газоаналізатора, встановленого нормативно-правовими документами.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що водій транспортного засобу не погоджувався із результатами огляду, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, а його поведінка після проходження огляду свідчить про те, що він не заперечував результати огляду та погоджувався з ними.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що незгода водія транспортного засобу із позитивним результатом проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння повинна бути висловлена в категоричній чіткій формі, а зі змісту процесуальної поведінки водія повинно вбачатись, що він дійсно вважає, що такий результат огляду не відповідає дійсності та погоджується пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, оскільки не перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що вирішуючи питання щодо незгоди водія транспортного засобу із отриманим позитивним результатом огляду на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, необхідно враховувати поведінку водія транспортного засобу та звертати увагу на його ставлення щодо можливості спростувати отриманий результат шляхом проведення відповідного огляду у медичному закладі.

Разом з тим, відмова водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі свідчить про те, що він не бажає скористатися своїм правом на спростування отриманого результату шляхом проведення такого огляду професійним лікарем у закладі охорони здоров`я та фактично погоджується з отриманим позитивним результатом огляду на стан сп`яніння.

Суд, дослідивши відеоматеріали, що містяться на оптичних дисках, встановив, що працівники поліції, діяли відповідно до приписів законодавства України, в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», обґрунтовано, на законних підставах запропонували водію пройти огляд щодо визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що останній добровільно погодився, пройшов такий огляд за допомогою спеціального технічного засобу, та відмовився від проходження огляду у медичному закладі.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо неправомірності зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Такими чином, перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що в матеріалах провадження достатньо належних та допустимих доказів, які поза всяким розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння .

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами, оскільки при накладенні стягнення судом першої інстанції було вірно враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, та відсутність обставин, що обтяжують відповідальність.

З огляду на наведене, підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Бровко О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 15 січня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв