КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/2567/24
Провадження № 33/824/2916/2024 Категорія: ч. 1 ст. 173-2 КУпАП
Головуючий в суді першої інстанції: Лисенко В.В.
Головуючий в апеляційній інстанції: Матвієнко Ю.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2024 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Матвієнко Ю.О., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 лютого 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 (сто сімдесят) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

Як встановлено судом, 26 січня 2024 року близько 21 год. 30 хв., ОСОБА_1 за місцем свого проживання висловлював словами погрози про фізичну розправу, висловлювався нецензурною лайкою в сторону своєї падчериці ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. Також, умисно штовхнув, чим вчинив насильство фізичного характеру.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 лютого 2024 року та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Обгрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 посилався на те, що фактичні обставин події, викладені в постанові суду, є такими, що не відповідають дійсності та не доводять його провини в порушенні КУпАП.

Зазначає, що для встановлення події правопорушення, зазначеного у ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Вказує, що самі по собі нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 26.01.2024 року серії ВАВ № 551258 ОСОБА_1 26.01.2024 року близько 21 год. 30 хв., за місцем свого проживання висловлював словами погрози про фізичну розправу, висловлювався нецензурною лайкою в сторону своєї падчериці ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. Також умисно штовхнув, чим вчинив насильство фізичного характеру.

На думку скаржника, обставини домашнього насильства, описані у протоколі про адміністративне правопорушення, не дозволяють зробити висновок про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено про можливість завдання чи безпосереднього завдання шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 , внаслідок словесних образ, нецензурної лайки та погроз фізичною розправою.

Крім того, апелянт вказує, щоможлива нецензурна лайка в межах конфлікту, який склався між ним ОСОБА_2 , за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої, не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Щодо рапорту працівника поліції, який міститься в матеріалах справи, то такий рапорт не може бути визнаний належним доказом по даній справі, оскільки відображає лише висновок посадової особи органу поліції за результатами проведеної перевірки.

При цьому, сам працівник поліції не був очевидцем події, тому його висновки не містять доказових даних. Рапорт містить лише інформацію про подію, яка отримана працівником поліції з повідомлення заявника.

Зазначає, що будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ним 26.01.2024 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Враховуючи вищенаведені недоліки та суперечності, що містяться в матеріалах провадження, достатніх і переконливих доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно ОСОБА_2 у матеріалах справи не міститься.

Крім того, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, посилаючись на те, що він лише 01.05.2024 року в приміщенні суду отримав копію постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.02.2024 року.

Апеляційний суд, розглянувши доводи клопотання про поновлення строку, визнає їх обґрунтованими та поновлює апелянту строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.

Судові засідання по даній справі призначались неодноразово, а саме 03.06.2024 року та 14.06.2024 року.

21.06.2024 року ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не направив, а тому, керуючись ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд не вбачає перешкод для розгляду справи у відсутність апелянта.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приймаючи постанову про визнання ОСОБА_1 винним увчиненніадміністративного правопорушення, судпершої інстанції виходивз того, що матеріалисправи проадміністративнеправопорушення містять достатньофактичних даних, якісвідчать продоведеністьвини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, тобто увчиненні домашнього насильствавідносно падчериці - ОСОБА_2 .

Апеляційний суд вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим з огляду на наступне.

Так, до суду був наданий протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 551528 від 26 січня 2024 року, в якому зазначено, що 26 січня 2024 року близько 21 год. 30 хв. ОСОБА_1 за місцем свого проживання висловлював словами погрози про фізичну розправу, висловлювався нецензурною лайкою в сторону своєї падчериці ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. Також, умисно штовхнув, чим вчинив насильство фізичного характеру, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 1).

До протоколу було долучено рапорт помічника чергового відділу поліції № 2 (м. Ірпінь) Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 27.01.2024 року, протокол «прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію», письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 від 26 січня 2024 року, письмові пояснення свідка ОСОБА_3 та картка обліку факту домашнього насильства, складена працівником поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено наступні терміни, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, і такі діяння є умисними.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 551258від 26 січня 2024 року близько 21 год. 30 хв., ОСОБА_1 за місцем свого проживання висловлював словами погрози про фізичну розправу, висловлювався нецензурною лайкою в сторону своєї падчериці ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. Також, умисно штовхнув, чим вчинив насильство фізичного характеру, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 1).

Крім того, з пояснень потерпілої ОСОБА_2 від 26.01.2024 року вбачається, що під час конфлікту з її матір`ю ОСОБА_1 лаявся, штовхнув ОСОБА_2 , внаслідок чого вона впала і вдарилася. Після чого ОСОБА_2 викликала поліцію.

Оцінюючи сукупність наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що твердження ОСОБА_1 щодо своєї невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції про встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 551258 від 26 січня 2024 року не є беззаперечним доказом вчинення домашнього насильства, а викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини не свідчать про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать ст. 251 КУпАП і спростовуються зібраними доказами, яким суд першої інстанції надав належну оцінку у постанові.

Так, судом першої інстанції у постанові надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та зроблено обгрунтований висновок про достатність у справі доказів для висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині постанови, та фактично зводяться до незгоди ОСОБА_1 з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається скаржник у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП допущено не було, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн., відповідає обставинам справи та вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були б підставами для її скасування та закриття провадження у справі, як про те ставилось питання в апеляційній скарзі, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Києво - Святошинського районного суду Київської області від 26 лютого 2024 року є законною та обґрунтованою, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 лютого 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 лютого 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, із накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170 (сто сімдесят) гривень, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Ю.О. Матвієнко