ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/845/24 Номер провадження 33/814/916/24Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю. О. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 14 червня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 14 червня 2024 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн на користь держави.

Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 16 квітня 2024 року о 14 годині 05 хвилин на вул. Цибаня м. Пирятин Лубенського району Полтавської області, здійснював господарську діяльність з перевезення пасажирів на таксі, транспортний засіб VOLVO, державний номерний знак НОМЕР_1 , без реєстрації, як суб`єкта господарювання та без оформлення ліцензії на даний вид господарської діяльності, тому повинен нести адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу, в якій просив постанову судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 14 червня 2024 року скасувати, справу закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено точних обставин вчинення адміністративного правопорушення, не викладені дані, яким чином надавав послуги перевезення пасажирів таксі, не вказані прізвище пасажирів, не зазначена сума коштів за надані послуги та не зафіксовано сам факт передачі коштів.

Посилається на те, що не відображена систематичність дій ОСОБА_1 по здійсненню господарської діяльності, відсутня інформація про регулярність, самостійність та суттєвість діяльності, а також не вилучені гроші, одержані внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, що унеможливлює встановити мету суб`єкта господарювання щодо отримання прибутку.

Акцентує увагу, що відбулося порушення норм КУпАП, а саме не було залучено свідків правопорушення, складений не уповноваженими на те, особами, крім цього відбулося незаконна зупинка транспортного засобу та провокативна поведінка працівників правоохоронних органів.

Окрім того, в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому поважність причин пропуску строку обґрунтовується тим, що повний текст постанови був отриманий 26.06.2024 року, засобами поштового зв`язку, зазначає, що невчасне отримання постанови позбавило можливості, подати апеляційну скаргу, оскільки позбавило можливості ознайомлення з повним текстом.

Відповідно до положень ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Перевіривши доводи апелянта щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження доходжу висновку, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, адже твердження апелянта підтверджуються матеріалами справи

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 квітня 2024 року о 14 годині 05 хвилин на вул. Цибаня м. Пирятин Лубенського району Полтавської області, здійснював господарську діяльність з перевезення пасажирів на таксі, транспортний засіб VOLVO, державний номерний знак НОМЕР_1 , без реєстрації, як суб`єкта господарювання та без оформлення ліцензії на даний вид господарської діяльності, тому повинен нести адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично дане адміністративне правопорушення встановлено та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення №0017718, поясненнями свідка ОСОБА_2 , відеозаписом з бодікамери та іншими доказами по справі.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.164 КУпАП, передбачена відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Диспозиція ст. 164 КУпАП має банкетний характер, оскільки відсилає до законів, які регулюють, зокрема, порядок здійснення певних видів господарської діяльності, що потребують ліцензування або державної реєстрації.

Відтак, диспозиція зазначеної статті містить 3 окремих форми вчинення даного адміністративного правопорушення, які, в тому числі, можуть бути пов`язані між собою, а саме: - провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності; - провадження господарської діяльності без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії; - провадження господарської діяльності без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Державна реєстрація суб`єктів підприємницької діяльності здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань». Даний Закон поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців.

В доводах апеляційної скарги, зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено точних обставин вчинення адміністративного правопорушення, не викладені дані, яким чином надавав послуги перевезення пасажирів таксі, не вказані прізвище пасажирів, не зазначена сума коштів за надані послуги та не зафіксовано сам факт передачі коштів, суд відхиляє дані доводи виходячи з наступного.

Із долученого відеозапису до матеріалів справи, вбачається, що працівником державного нагляду у Полтавській області Державної служби безпеки та працівником поліції був зупинений транспортний засіб VOLVO, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 Зупинивши працівники поліції зазначили, що в останнього виявлено ознаки «таксі» (хронологічний відрізок 13:01:10 триває далі), ОСОБА_1 зазначив, що везе родича, однак пасажир зазначив, що є клієнтом, так як замовив послугу.

Судом першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_2 , який зазначив, що йому потрібно було їхати до товариша у кафе « У СТАСА» у с. Верхоярівка, побачив, що біля ПриватБанку стоїть автомобіль з шашечкою таксі, запитавши у водія чи працює він, зазначив ОСОБА_1 , що так, після цього вони рушили до місця призначення, однак транспортний засіб був зупинений працівниками поліції. До місця призначення ОСОБА_2 не доїхав, після зупинки запитали у водія документи та ліцензію, оскільки автомобіль обладнаний під таксі, останній відповів, що не працює. У свідка інспектор запитав, він пасажир чи клієнт, свідок відповів, що клієнт, водій хотів уникнути відповідальності. Працівники поліції його допитали не відразу, а викликали пізніше. Автомобіль на якому вони їхали був червоного кольору, марки Вольво, як звати водія він не знає, вони не знайомилися. Кошти таксисту не заплатив, оскільки запитавши скільки він винен, той відповів що нічого не потрібно бо і так будуть із-за нього проблеми і штраф. Оскільки до місця призначення ОСОБА_2 залишалося недалеко, він вийшов з машини і пішов пішки.

Крім того в доводах апеляційної скарги, зазначає, що відбулося порушення норм КУпАП, а саме не було залучено свідків правопорушення, складений не уповноваженими на те, особами, крім цього відбулося незаконна зупинка транспортного засобу та провокативна поведінка працівників правоохоронних органів, суд відхиляє доводи, адже відповідно до ч.1 ст. 255 КУпАП вбачається, що у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те особи: центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (статті 136, 141, 142, 164 - в частині, що стосується правопорушень у галузі господарської діяльності, пов`язаної з перевезенням пасажирів і вантажів, 188-57);

Щодо інших доводів апеляційної скарги, суд не бере до уваги, так як матеріали справи містять докази, які підтверджують вину останнього, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення №0017718, поясненням свідка ОСОБА_2 , в яких зазначає, що 16.04.2024 року близько о 14:00 підійшов до автомобіля Volvo д.н.з. НОМЕР_1 , який був обладнаний як таксі з водієм домовився про поїздку з м. Пирятин до с. Верхоярівка в кафе у «СТАСА» та запросив 100 грн, як зупинили працівники поліції даний транспортний засіб водій відмовився брати кошти, відповідно до листа Державної служби України з безпеки на транспорті (УРКТРАНСБЕЗПЕКИ) від 16.05.2024, вбачається, що станом на 16.05.2024 року за відомостями, які містяться в ЄКІС, ОСОБА_1 не має чинної або анульованої ліцензії на право провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом(а.с.38) та іншими доказами по справі.

Згідно з пунктом 24 частини першої статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, як перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом. Водночас, ч. 3 ст. 9 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів в тому числі на такий вид робіт як надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі.

Статтею 6 частиною 12 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України, підлягають державному контролю.

Згідно ст. 9 Закону України «Про автомобільний транспорт», встановлені зобов`язання, зокрема, ліцензування на автомобільному транспорті, спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів, тощо.

Тобто, з наведених вимог нормативно-правових актів та законів вбачається, що обов`язковою умовою належного перевезення пасажирів транспортним засобом є ліцензійний документ на право перевезення пасажирів, який ОСОБА_1 при проведенні перевірки наданий не був.

Тому, в даному випадку судом першої інстанції правильно встановлено факт вчинення особою адміністративного правопорушення щодо здійснення провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів без державної реєстрації, як суб`єкта господарювання та без одержання необхідної ліцензії на провадження цієї діяльності, становить склад правопорушення, за який передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП. При цьому наявність на автомобілі ознак «таксі» та наявність доказів що даною діяльністю особа вчиняла і раніше вказує на її систематичність та вартісний характер наданих послуг.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», зі змісту якого, сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Хабардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Отже, висновки суду першої інстанції про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, є правильними та підтверджуються зібраними і перевіреними в ході розгляду справи доказами.

Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Пирятинського районного суду від 14 червня 2024 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 14 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин