Справа №345/2469/24
Провадження № 3/345/727/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.07.2024 року м.Калуш

Суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області Гапоненко Р.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

05 квітня 2024 року поліцейським СРПП Калуського РВП Госедло А.Я. щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, серія ААД № 585003. У цьому протоколі зазначено, що ОСОБА_1 05.04.2024 року о 18 год 54 хв, в м. Калуш на вулиці Ринковій,13 водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки Peugeot 607, д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав та пояснив, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не відмовлявся.

Захисник ОСОБА_2 адвокат Михайлюк Н.М. подав клопотання про закриття провадження у справі, яке обґрунтовує відсутністю доказів як належного освідування, керування його підзахисним транспортним засобом і недопустимістю доказів, наданих особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення.

Дослідивши матеріали справи і долучений до неї відеозапис, прихожу до таких висновків.

Згідно п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 р. № 23-рп/2010 (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Згідно зі ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен, хто обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ч. 2).

Так, в розумінні Європейського суду з прав людини, викладеного у рішенні Суду від 06.12.1988 у справі "Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії", принцип презумпції невинуватості полягає в тому, що тягар доведення вини обвинуваченого покладається виключно на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. При цьому, принцип презумпції невинуватості є обов`язковим не лише для органів досудового розслідування чи судів, а й для будь-яких інших суб`єктів владних повноважень. Поширюється він не лише на прийняття такими суб`єктами певних рішень, а й на публічні висловлювання певних посадових осіб.

Зокрема, в рішенні від 10.02.1995 у справі "Аллене де Рібермон проти Франції", де заявник скаржився на порушення презумпції невинуватості міністром внутрішніх справ, який зробив публічну заяву з твердженням про винуватість заявника. У даному рішенні, Суд вказує на те, що заява про винуватість, з однієї сторони, спонукала громадськість повірити в неї, а з іншої випереджало оцінку фактів справи компетентними суддями. Отже, порушення статті 6 пункту 2 мало місце. Таким чином, сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою. Він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави, відтак жодна посадова особа не може навіть називати людину винуватою, підміняючи таким чином доведення вини відповідно до закону, та перебираючи на себе функцію суду.

Так, диспозиція частини першої статті 130 КУпАП передбачає з-поміж іншого адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також за відмову особою яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції

Керування транспортним засобом, згідно роз`яснень, які містяться у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», розуміється виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Згідно постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 404/4467/16-а, само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Матеріали справи, в тому числі відеозапис, не містять доказів відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Суд зазначає, що при складанні вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не визнавав факту відмови від проходження такого медичного огляду в медичному закладі.

В той же час, надані для розгляду матеріали справи містять істотні суперечності.

З відеозаписів, що долучені до матеріалів справи (під назвою «Вовк рух 1» та «Вовк рух 2» 2023/09/21 розміром 40 МБ та іншим без ідентифікації файлом розміром 23,0 МБ та 23,1 МБ відповідно) вбачається, що працівники поліції 05.04.2024 року на службовому автомобілі рухаються по автодорозі Калуської об`їзної, в процесі руху зупиняють автомобіль марки Peugeot 607, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду.

Так у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 585003 за ч. 1 ст. 130 КУпАП України складений у вказаний час складання 05.04.2024 року 19 год 20 хв, Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції складений 05.04.2024 року о 19 год 20 хв.

В той же час, згідно з відеозаписів («Вовк 2»), що долучені до матеріалів справи відеозапис триває з 20:14 год до 20:16 на якому відсутні підстави вважати, що сам протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 585003 за ч. 1 ст. 130 КУпАП України та Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції складений 05.04.2024 року о 19 год 00 хв складені саме в цей час. Також в направленні містяться виправлення, що не дає змогу ідентифікувати дату його складання та направлення.

В матеріалах справи відсутні достатні докази, що ОСОБА_1 було доставлено на його вимогу до медичного закладу, а саме в КНП «Калуську ЦРЛ» 05.04.2024 року так як наявні відповідь КНП «Калуську ЦРЛ» вих. №892 від 24.04.2024 року в якій вказано, що ОСОБА_1 саме 05.04.2024 року медичний огляд не проходився в такому медичному закладі.

Разом із тим, на відеофайлі «Вовк 2», який містить запис із нагрудної камери поліцейського, ОСОБА_1 декілька разів виразно звертається до поліцейських із проханням їхати в медичний заклад.

У судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_4 вказав, що був свідком подій, що відбувались 05.04.2024 року так як працює неподалік місця зупинки по АДРЕСА_2 , та особисто бачив та чув, що ОСОБА_1 хотів пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, але поліцейські проігнорували його прохання.

Свідок ОСОБА_3 пояснив, що 05.04.2024 він був на станції технічного обслуговування автомобілів «Автоцентр-тест», яка знаходиться по вулиці Ринковій, в м. Калуш, і перебував близько до місця, де поліцейські оформлювали матеріали щодо ОСОБА_1 . Він чув повністю всю розмову, однак не чув, щоб працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 наслідки його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, як на приладі «Драгер», так і в медичному закладі. Більше того, не чув протягом усього часу їхньої розмови, щоб працівники поліції пропонували проїхати ОСОБА_1 в медичний заклад для встановлення його алкогольного сп`яніння, а саме ОСОБА_1 висловлював бажання пройти медичний огляд в лікарні.

Дані докази узгоджуються із відомостями, що зазначив сам ОСОБА_1 та підтверджуються іншими матеріалами справи.

Наданий відеозапис не відображає всіх відомостей про вчинення правопорушення, не є безперервним, а тому до уваги судом не береться, що узгоджується із висновком Верховного Суду, який викладено у постанові Касаційного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі № 216/5226/16-а (2-а/216/33/17) (адміністративне провадження К/9901/20315/18), оскільки зроблений з порушеннями п.п.1 п.2 Розділу І і п.5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 №1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999.

Також протокол не містить інформації про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, тому долучений відповідачем та третьою особою відеозапис з бодікамери поліцейського не може вважатись належним доказом порушення позивачем правил дорожнього руху.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 524/1284/17.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За обставин викладених вище, суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на його користь, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини не підтверджуються доказами у справі.

Тому суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та закриває провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст.7, 9, 164, 247, 283-287 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушененя закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом 10 діб з часу проголошення.

Суддя: