Справа № 504/1676/24
Номер провадження 3/504/1059/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2024с-ще Доброслав

Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області Жовтан П.В., розглянувши матеріали, які надійшли з ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нові Шомполи Іванівського району Одеської області, громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 25.07.2022р. органом 5149, ІПН НОМЕР_2 ,

за ст.130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

03.04.2024 ПОГ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області Наумовим Є.Ф. був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №163604, згідно якого 03.04.2024р. о 20:20 год. по вул.Шевченка с.Кремидівка Одеського району Одеської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 21033» н/з НОМЕР_3 , перебував у стані алкогольного сп`яніння, з явними ознаками сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на відеозапис, службового планшету. Такими діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 а «Правил дорожнього руху», затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, відповідальність за що передбачено ч.1 ст.130 КУпАП.

22.04.2024р. представник ОСОБА_1 -адвокат Заперченко В.С. надав письмові заперечення на протокол, в яких вказав, що у Правилах дорожнього руху України відсутні обов`язки та права водіїв передбачені п.2.5 «а». Формулювання суті правопорушення є двозначним (перебував у стані алкогольного сп`яніння/відмовився від проходження огляду) та не дає можливості правильно визначити об`єктивну сторону правопорушення. Місце скоєння правопорушення не відповідає дійсності, оскільки сам ОСОБА_1 та працівник поліції, який складав протокол, перебували за межами с.Кремидівка, де відсутня вул.Шевченка, чи інші вулиці з будинками. Відмова від проходження огляду, складання протоколу проведено без свідків, без проведення належної та повної фіксації. Відеозапис триває 11 секунд, без визначення дати та часу створення, з відображенням чоловіка, який висловлює явно завчений зміст відмови про проходження огляду. На відеозаписі відсутня фіксація фактів керування транспортним засобом, обставин складання протоколу, надання пояснень. ОСОБА_1 не керував автомобілем, а лише перебував у ньому, що можуть підтвердити свідки. На підставі викладеного, адвокат Заперченко В.С. просив закрити провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що 03.04.2024р. біля 20 год. він разом зі своїми друзями повертався з с.Доброслав до с.Кремидівка на автомобілі «ВАЗ 21033» н/з НОМЕР_3 , де на прохання знайомих допомагали у будівельних роботах. Автомобілем увесь час керував Біленький Денис, а він та ОСОБА_2 були пасажирами вказаного автомобіля. Коли вони стали під`їжджати до тунелю-переїзду під залізницею, розташованого на відстані більше 1000 метрів збоку від с.Кремидівка, двигун автомобіля відключився і вони зупинилися, не доїжджаючи 20 м. до тунелю. Деякий час вони намагалися завести автомобіль, але нічого не вийшло, допомоги просити не було у кого. Тоді він та ОСОБА_3 залишилися на місці для охорони автомобіля, а ОСОБА_4 пішов пішки до села, щоб покликати когось для ремонтування чи транспортування автомобілю. В очікуванні ОСОБА_3 вирішив лягти спати на задньому сидінні, а він, щоб йому не заважати сів на переднє місце водія, де було зручне крісло. Через деякий час він побачив, що з тунелю вийшов працівник поліції. Побачивши автомобіль, в якому він перебував, користуючись телефоном (від чого горіло світло), працівник поліції підійшов до нього і коли він вийшов з автомобіля йому назустріч, одразу сказав, що він «попав», бо від нього чутно запах пива. Він не заперечував наявність запаху від вживання пива, але уточнив, що не керував та не збирається керувати автомобілем, а лише охороняє його. Працівник поліції не став його слухати, заявив, що забирає його до відділення поліції та надалі повезе до м.Одеси на медичне освідування, а машину забере на штраф майданчик. На вимогу поліцейського він взяв залишений ОСОБА_5 технічний паспорт та автомобіль та свій паспорт. Свідків вказаних обставин не було. ОСОБА_3 спав на задньому сидінні автомобіля та він про нього забув, працівник поліції його не бачив, бо на дворі було темно. За вимогою поліцейського він пішов разом із ним до тунелю, надалі на інший бік залізниці, де його посадили у поліцейський автомобіль. У вказаному місці він побачив ще один припаркований поліцейський автомобіль, біля якого було декілька поліцейських. В патрульному автомобілі він ще раз намагався пояснити, що не керував автомобілем та попросив дочекатися приїзду його друзів. В розмові поліцейський сказав, що якщо він під відео відмовиться від проходження огляду на стан сп`яніння та підпише протокол та пояснення, в якому підтвердить вживання алкогольних напоїв, то його не будуть везти до відділення поліції та на медичний огляд, і його відпустять, а також дозволять забрати автомобіль особам, які за ним приїдуть. Він, не розуміючи наслідків, на пропозицію співробітників поліції погодився, бо був змореним після фізичної роботи та не хотів опинитися вночі в м.Одеса під час комендантської години. Прав та обов`язків йому не роз`яснювали, в протокол були вписані свідки, яких фактично не було, частина місць для заповнення була вільна, нагрудна камера у поліцейського не працювала. Копію протоколу йому не надали. Відео знімали на планшет декілька разів, так як він у перші спроби проміж фраз про відмову від медичного огляду, говорив, що тільки сидів в автомобілі та не керував ним. Надалі, йому дозволили закурити, і він сказав, що йому потрібно взяти запальничку в автомобілі. Разом з ним пішов один поліцейський, який побачив сплячого на задньому сидінні ОСОБА_6 , який прокинувся. Він наказав йому пройти із ним, та наскільки йому відомо перевіряв по базі ухилянтів, після чого ОСОБА_7 повернувся до автомобіля. Він в цей час додзвонився до знайомих, які на його прохання приїхали, почистили свічки у автомобіля, забрали та відвезли його та ОСОБА_6 на двох автомобілях додому. З матеріалами справи ознайомився лише в суді. Відомості, які зазначені в протоколі та у поясненні від його імені не відповідають дійсності, він їх підписав під тиском обставин.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надали показання, які узгоджуються із показаннями ОСОБА_1 .

Судом неодноразово було здійснено усі можливі заходи для виклику в судове засідання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (свідки згідно протоколу), поліцейських ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , однак останні до суду не з`явилися, причину неявки не повідомили. Враховуючи дію воєнного стану, з метою розгляду справи в розумні строки, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів.

Дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та свідків, вважаю, що з матеріалів справи вбачається, що в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а відтак справа підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 130 КУпАП встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння , чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або що до вживання лікарських препаратів що, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивна сторона ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння (п.2.9 а Правил дорожнього руху) або відмову особи пройти відповідний огляд на стан сп`яніння (п.2.5 Правил дорожнього руху).

Диспозиція ч.1 ст. 130 КпАП України відсильна, що зобов`язує працівників поліції, викладаючи суть адміністративного правопорушення у точній відповідності ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначати в протоколі, на підставі яких ознак представником поліції було виявлено стан алкогольного сп`яніння, що саме пропонувалось особі, в якій послідовності, вказати дії, які свідчать про ухилення водія від огляду та які дії свідчать про керування транспортним засобом у стані сп`яніння. Відповідно до п. 2.5 Правил водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

При цьому, у Правилах дорожнього руху відсутні права та обов`язки водіїв, передбачені п.2.5 «а».

Суд також погоджується із твердженням адвоката Заперченко В.С. про те, що формулювання суті правопорушення є двозначним (вказано одночасно, що ОСОБА_14 перебував у стані алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду, що є взаємовиключним) та не дає можливості правильно визначити об`єктивну сторону правопорушення.

Згідно положень КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння встановлений ст.266 КУпАП, а також затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція). Інструкцією передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, зокрема, ці дані встановлюються, у т.ч. протоколом про адміністративне правопорушення, свідків, засобами фото- і кінозйомки, відеозапису.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі №338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Окрім цього, відповідно до пункту 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року за № 1026 , зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за № 28/32999, включення портативного відео реєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Ці вимоги Інструкції поліцейським при проведенні відеозапису події дотримані не були.

На диску, що містяться в матеріалах справи, наявний один відеофайл тривалістю 11 секунд, який є неповними та з якого неможливо встановити час ведення фіксації. Долучений до матеріалів справи відеозапис не відображає процес керування ОСОБА_1 транспортним засобом, його зупинки, процес оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, під час оформлення матеріалів співробітниками поліції порушено приписи п. 11 розділу II Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, які у вказують на те, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені статями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, повідомляється, що справу про адміністративне правопорушення буде розглянуто у строки, визначені статтею 277 КУпАП, про що робиться відмітка та ставиться підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Факт роз`яснення ОСОБА_1 його прав і обов`язків не зафіксований також у відеозаписі, який міститься в матеріалах справи.

З оглянутого відеозапису, не вбачається, що поліцейський належним чином проінформував ОСОБА_1 про порядок проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, акт огляду з відміткою про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не складався, направлення для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я не оформлювалося.

З врахуванням пояснення ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , після перегляду відеозапису, дійсно складається враження, що воно є постановочним, тобто на ньому не відображений увесь адміністративний процес, а фактично міститься тільки відмова ОСОБА_1 від проходження відповідного огляду на стан сп`яніння.

З огляду на викладене, диск з відеозаписом, який долучений до матеріалів справи суд не приймає як належний та допустимий доказ винності ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Як стверджує ОСОБА_1 він взагалі не здійснював керування транспортним засобом, доказів супротивного не надано.

Так, 20.02.2019 року Касаційний адміністративний суду в складі Верховного Суду в рамках справи №404/4467/16-а зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

Таким чином, знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Отже, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом не знайшов свого об`єктивного підтвердження.

Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме ст.ст. 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). У відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

За Кодексом України про адміністративні правопорушення, Конституцією України або іншими Законами України, не передбачено покладення на суд функції підтримання обвинувачення при розгляді справи про адміністративне правопорушення, доведення винуватості особи.

Суд не має права, за умови відсутності при розгляді справи про адміністративне правопорушення сторони обвинувачення, самостійно відшукувати та збирати докази обвинувачення, ініціювати їх дослідження, уточнювати в судовому рішенні фабулу правопорушення, усуваючи певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення для можливості притягнення особи до відповідальності, оскільки такі дії суду призведуть до порушення ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу. В разі таких дій суду особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

У справі відсутні достовірні дані, на підставі яких суд має можливість встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для даного провадження та підлягають доказуванню, а тому відсутні дані про наявність в діях особи, відносно якої складений адміністративний протокол, ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

З урахуванням вищевказаного, оскільки в матеріалах адміністративної справи відсутні належні та допустимі докази керування транспортним засобом «правопорушником», то це само по собі унеможливлює притягнення особи до відповідальності, оскільки відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За вище викладених обставин, суддя дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, належними та допустимими доказами.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.62 Конституції України, статтями 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення та на неї може бути внесено подання прокурора у той же строк.

Суддя П. В. Жовтан