Номер провадження: 33/813/1486/24
Головуючий у першій інстанції Борщов І. О.
Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Копіци О.В., за участю секретаря судового засідання Стоянової Л.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського райсуду м. Одеси від 04.04.2024 відносно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною постановою Київського райсуду м. Одеси від 04.04.2024 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 2400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 40800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу, а також стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 грн 60 коп.

Відповідно до вказаної постанови суду, 04.03.2024, о 23.08 год., в м. Одесі по вул. Ільфа і Петрова, 39, водій ОСОБА_1 не маючи права керувати транспортним засобом, повторно керував транспортним засобом Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_1 .

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вказує на те, що оскаржувана постанова є незаконною, прийнятою без з`ясування всіх обставин справи, які мають істотне значення, з огляду на такі обставини:

- він був позбавлений можливості надати до суду документи, що пом`якшують його провину та виключають можливість застосування до нього такого суворого стягнення, зокрема з 26.02.2022 він перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, має статус ветерана учасника бойових дій, а тому внаслідок неможливості покинути місце базування або отримати відпустку не міг брати участь в судових засіданнях, а під час вчинення правопорушення він знаходився у службовому відрядженні, виконуючи завдання штабу по особовому складу;

- згідно наказу штабу батальйону на нього покладено обов`язок водія, а отже співробітниками поліції проігноровано відповідний наказ, незважаючи на його пояснення щодо неможливості отримання посвідчення водія;

- суд 1-ої інстанції мав застосувати ст. 22 КУпАП та звільнивши його від відповідальності за малозначністю вчиненого;

- судом не враховано неможливість застосування до військовослужбовця виду стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами відповідно до п. 3 ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на наведені обставини ОСОБА_1 просить скасувати постанову Київського райсуду м. Одеси від 04.04.2024 та провадження у справі щодо нього закрити у зв`язку з малозначністю, оголосивши йому усне зауваження.

Окрім цього, ОСОБА_1 одночасно з поданням апеляційної скарги звернувся до суду з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеної постанови суду як пропущеного із поважних причин, зокрема, у зв`язку із тим, що про розгляд справи йому не було відомо, копію постанови отримано 30.05.2024.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду шляхом надіслання судової повістки-повідомлення у додаток «Viber» на вказані ОСОБА_1 в апеляційній скарзі номери телефонів та на електронну адресу і яку відповідно до довідок про доставку йому доставлено у додаток «Viber» 29.05.2024 о 12:52:51, а до електронної скриньки в цей же день о 12:39:55. Про причини неприбуття ОСОБА_1 апеляційний суд не повідомив та жодних клопотань на адресу суду не подав.

Враховуючи неявку ОСОБА_1 в судове засідання, апеляційний суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за його відсутності.

Перевіривши доводи скарги, а також вивчивши доводи клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду та ретельно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Надаючи оцінку доводам клопотання ОСОБА_1 щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду апеляційний суд зазначає наступне.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine) від 28.03.2006, заява №23436/03 зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21.02.1975, серія A №18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність.

Згідно із ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Разом із тим, ч.ч. 1 та 3 ст. 285 КУпАП передбачають, що копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

На підставі аналізу матеріалів справи вбачається, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не був присутній в судовому засіданні 04.04.2024 з розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП (а.с.7), водночас, викликався для участі у розгляді справи шляхом надіслання судової повістки-повідомлення у виді sms-повідомлення на зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення мобільний номер телефону (а.с. 6).

При цьому, при складенні співробітниками поліції щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №734585 він також був повідомлений про те, що розгляд справи буде відбуватись в суді, про що свідчить його особиста розписка в самому протоколі про ознайомлення з місцем та часом розгляду справи (а.с. 1).

Водночас, матеріали справи не містять жодної інформації стосовно направлення у строк, передбачений вимогами вищевикладеної ст. 285 КУпАП, тобто протягом трьох днів, копії повного тексту постанови суду 1-ої інстанції ОСОБА_1 .

Окрім того, в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 , подана на електронну пошту суду 1-ої інстанції 24.04.2024, про видачу копії оскаржуваної постанови суду, яку отримано 29.04.2024 (а.с. 8).

Апеляційна скарга на вищезазначену постанову суду подана ОСОБА_1 до канцелярії суду 1-ої інстанції 09.05.2024, тобто протягом 10 днів з дня отримання ним копії оскаржуваної постанови суду (а.с. 9-12).

Апеляційний суд також приймає до уваги, те що відповідно до долученої до апеляційної скарги довідки командира в/ч НОМЕР_2 від 10.04.2024 № 416 військовослужбовець за мобілізацією молодший сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_2 з 26.02.2022 по теперішній час (а.с. 13), що може свідчити про поважність причин неявки в судове засіданні у визначений у протоколі про адміністративне правопорушення час.

Водночас, Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

У Рішенні Конституційного Суду України від 13.06.2019 № 4-р/2019 було сформульовано юридичну позицію, за якою законодавчо визначений механізм реалізації права на судовий захист, що включає в себе, зокрема, право на апеляційний перегляд справи, є однією з конституційних гарантій реалізації інших прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя; обсяг права на апеляційний перегляд справи, що визначається законом, має гарантувати особі ефективну реалізацію права на судовий захист задля досягнення цілей правосуддя, забезпечуючи захист інших конституційних прав і свобод такої особи.

Отже, вищенаведене, апеляційний суд вважає зазначені обставини, поважною причиною пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження рішення суду 1-ої інстанції та приходить до висновку про існування підстав для його поновлення з метою забезпечення доступу до правосуддя.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При розгляді зазначеної справи у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до п.п. а) п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП.

Так, згідно з ч. 2 ст. 126 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Диспозицією ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачений склад адміністративного правопорушення, який інкримінується ОСОБА_1 , що полягає у повторному протягом року вчиненні порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №734585 від 04.03.2024, встановлено, що 04.03.2024 о 23:08 год. в м. Одесі по вул. Ільфа і Петрова, 39, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_1 , без посвідчення водія відповідної категорії, не маючи права керування таким транспортним засобом, чим вчинив повторне протягом року правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, та порушив п. 2.1 (а) ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

У підтвердження факту повторності вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, орган, який склав протокол про адміністративне правопорушення, долучив до матеріалів справи копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 659360 від 14.10.2023, відповідно до якої 14.10.2023 о 10.20 год в м. Новгород-Сіверський по вул. Князя Ігоря ОСОБА_1 , керував транспортним засобом не маючи права керування ним, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, за, що на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн (а.с. 4).

За загальним правилом, визначеним частиною першою статті 291 КУпАП постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Відповідно до положень ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

З огляду на викладене, органом, уповноваженим на складення протоколу про адміністративне правопорушення, повторність вчинення адміністративного правопорушення була визначена за фактом винесеної постанови, яка на день складення протоколу набрала законної сили, що свідчить про наявність ознак повторності вчиненого правопорушення, а отже і складу правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Водночас, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що вона не містить жодного доводу щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а він фактично просить скасувати постанову суду в частині накладення стягнення у виді позбавлення його права керування транспортними засобами та закрити провадження у зв`язку із малозначністю вчиненого ним правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

За такого, доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та кваліфікація дій ОСОБА_1 не оспорюються, тому апеляційний суд не вдається до оцінки висновків суду в даній частині.

Надаючи оцінку посиланням апелянта на можливість звільнення його від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення відповідно до положень ст. 22 КУпАП, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, положеннями ст. 22 КУпАП передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Разом з тим, у примітці до цієї статті зазначено, що її положення не застосовуються до правопорушень, передбачених ч.4 ст. 121, ч. 5 ст. 122, ст.ст. 1222, 1224, ч.3 ст. 123, ч.ч. 2-5 ст. 126, ст.ст.130, 1611і 1732цього Кодексу (відповідно до змін, внесених Законами № 1231-IX від 16.02.2021, № 2657-IX від 06.10.2022).

Отже, застосування норми ст. 22 КУпАП до осіб, які вчинили адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП не допускається, в тому числі із врахуванням обставин вчиненого адміністративного правопорушення, особи правопорушника.

Адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 грн із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років, накладене на ОСОБА_1 відповідно до санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП та є безальтернативним, відповідає як характеру та ступеню тяжкості правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Наведене свідчить про помилковість доводів ОСОБА_1 , що факт його перебування на військовій службі в Збройних Силах України, як виключна обставина, за якої до нього не можливо застосувати стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

Більш того, апеляційний суд звертає увагу на положення ч. 4 ст. 30 КУпАП відповідно до яких позбавлення права керування засобами транспорту не може застосовуватись до осіб, які користуються цими засобами в зв`язку з інвалідністю, за винятком випадків керування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у разі невиконання вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, залишення на порушення вимог встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, учасниками якої вони є, ухилення від огляду на наявність алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

В матеріалах провадження відсутні докази того, що ОСОБА_1 є особою, до якої відповідно до закону не може застосовуватись позбавлення права керування засобами транспорту, і такі ним апеляційному суду не надано, як і не надано наказу командиру батальйону про покладення на нього як військовослужбовця обов`язків водія, на який він у підтвердження своїх доводів посилається в апеляційній скарзі.

Також апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

Окрім того, апеляційний суд з глибокою повагою ставиться до військовослужбовців ЗСУ та сил оборони, які самовіддано захищають Україну та її громадян від збройної агресії рф, водночас, звертає увагу на те, що закон для всіх один, та він повинен застосовуватися однаково до кожного хто його порушив.

При цьому, вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення на переконання апеляційного суду не є малозначним та в діючому КУпАП, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачено механізму призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом (ст. 69 КК України).

Відтак, апеляційний суд вважає вимоги ОСОБА_1 про можливість звільнення його від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП безпідставними.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду 1-ої інстанції щодо нього як законна, обґрунтована та вмотивована залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 22, 251, 252, 266, 280, 283, 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м. Одеси від 04.04.2024 про накладення стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 04.04.2024, про накладення стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца