Справа № 464/8611/23 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 33/811/970/24 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю адвоката Гриневича М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника Гриневича М.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 17 червня 2024 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 (п`ятсот тридцять шість) грн 60 коп.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 09 грудня 2023 року о 03.35 год. на вул. Мікльоша,11 у м. Львові, керував транспортним засобом марки «BMW 528», номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп?яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, тремтіння пальців рук, чим порушив п.2.5 ПДР. Від проходження огляду на стан сп?яніння у встаноленому законом порядку водій відмовився.

Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, адвокат Гриневич М.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 17 червня 2024 року, провадження по справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що як вбачається із відеозапису події, в такому містяться відомості лише про події, які мали місце біля припаркованого транспортного засобу на приватній парковці біля багатоквартирного житлового будинку, однак, ним не зафіксовано моменту зупинки автомобіля, а тільки вбачається, що працівник поліції підходить до припаркованого автомобіля марки, який знаходився у нерухомому стані.

Зазначає, що транспортний засіб перебував у нерухомому стані, тому ОСОБА_1 не може вважатися особою, яка керувала ним, адже він не виконував жодних функцій водія на час пропозиції працівниками поліції пройти огляд на стан сп`яніння.

Відтак, у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Відтак, відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння особою, яка не керувала транспортним засобом, не тягне за собою відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП.

Також, працівниками поліції не доведено наявності у ОСОБА_1 , ознак алкогольного сп`яніння, а відтак і законності та обґрунтованості вимоги працівників поліції до нього пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Звертає увагу на те, що поліцейський у встановленому законом порядку, не направляв ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння. Крім того, матеріали справи також не містять акту огляду на стан сп`яніння в якому вказують ознаки сп`яніння, що свідчить про те, що працівники поліції в порушення Інструкції даний доказ не складали та ОСОБА_1 з таким не ознайомлювали.

Вважає, що наявні підстави для закриття провадження по справі, оскільки матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 автомобілем, тому він не може нести відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП; у ОСОБА_1 відсутні ознак алкогольного сп`яніння, що слідує з відеозапису; об`єктивна сторона правопорушення відсутня, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено час вчинення адміністративного правопорушення, який не відповідає відеозапису з місця події;працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 процедуру проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння; в матеріалах справи відсутній акт огляду на стан сп`яніння та направлення на огляд.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час та місце його проведення, не з`явився. Захисник Гриневич М.М. не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 та подав заяву про розгляд апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 .

За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 .

Захисник Гриневич М.М. в суді апеляційної інстанції просив не розглядати подану заяву про залишення апеляційної скарги без розгляду, зазначив, що апеляційну скаргу підтримує, просить задоволити.

Заслухавши захисника ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд.

Відповідно до ст. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

З протоколу серії ААД № 570490 від 09 грудня 2023 року (а.с. 1) вбачається, що такими ознаками у ОСОБА_1 були: запах алкоголю із порожнини рота, нечітка вимова, виражене тремтіння пальців рук.

З огляду на наведені ознаки, у поліцейського виникли підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.

Наявним у матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження патрульних підтверджується, що працівники поліції підійшли до транспортного засобу марки «BMW 528», номерний знак НОМЕР_1 та запитали водія, чому він керує автомобілем під час комендантської години. ОСОБА_1 не заперечував факту керування. Уподальшому працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, також роз`яснив право проходження огляду в медичному закладі. ОСОБА_1 виявив бажання пройти огляд в медичному закладі, куди і був доставлений працівниками поліції, однак від огляду в медичному закладі відмовився, що стало підставою для складання лікарем відповідного висновку.

Таким чином, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 , який отримав посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, спростовуються наявним у матеріалах справи відеозаписом з якого вбачається, що працівники поліції підійшли до транспортного засобу марки «BMW 528», номерний знак НОМЕР_1 та запитали водія, чому він керує автомобілем під час комендантської години, з`ясовували чи має він перепустку та звернули увагу на гучну роботу глушника. ОСОБА_1 не заперечував факту керування, повідомив поліцейським, що перепустки в нього не має, та вказав, що часто не їздить під час комендантської години.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що поліцейським не було роз`яснено порядок проходження огляду, оскільки з долученого відеозапису вбачається, що працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 порядок проходження огляду, повідомивши, що огляд він може пройти на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі. ОСОБА_1 від огляду на місці відмовився, виявив бажання пройти огляд в медичному закладі, куди і був доставлений.

Щодо доводів захисника про відсутність у ОСОБА_1 ознак сп`яніння, апеляційний суд зазначає наступне.

Законом не передбачено проведення окремого огляду для виявлення ознак сп`яніння, такі ознаки встановлюються під час спілкування водія із поліцейськими та констатуються за внутрішнім переконанням поліцейського. Отже, спростування або підтвердження перебування водія в стані сп`яніння, відбувається не через оспорювання наявності ознак, а за рахунок проведення відповідного огляду у встановленому законом порядку, на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі, що і було запропоновано ОСОБА_1 , однак останній після його доставлення поліцейським до медичного закладу від огляду відмовився.

Апеляційний суд вважає здобуті у справі докази є належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 та у ході апеляційного розгляду апеляційним судом не отримано даних, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції та невідповідність їх дій вимогам «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції щодо складання

відносно нього протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.

Доводи апелянта з приводу відсутності направлення на огляд до медичного закладу апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки законом не передбачено його обов`язкове долучення до матеріалів справи, а такий документ є лише підставою для проведення огляду в закладі охорони здоров`я та надається лікарю вказаного закладу.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпційфакту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 17 червня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката Гриневича М.М. в інтересах останнього - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Урдюк Т.М.