Справа № 148/1123/24
Провадження №3/148/568/24

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року м. Тульчин

Суддя Тульчинського районного суду Вінницької області Штифурко Л.А., розглянувши матеріали, що надійшли з Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , пенсіонера, за ст. 122-4, 124 КУпАП,

встановив:

08.05.2024 о 10:10 год. в м.Тульчин по вул. М.Леонтовича водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_2 , не враховуючи безпечну швидкість руху, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , чим порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 08.05.2024 серії ААД №290742 08.05.2024 о 10:10 год. в м.Тульчин по вул. М.Леонтовича водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_2 , скоївши дорожньо-транспортну пригоду, а саме здійснивши наїзд на пішохода ОСОБА_2 , залишив місце пригоди, з`їхавши на узбіччя, чим порушив вимоги п. 2.10 а Правил дорожнього руху.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визнав. Пояснив, що 08.05.2024 о 10:10 год. він за кермом свого автомобіля «Daewoo Lanos» рухався в м.Тульчин по вул. М.Леонтовича зі швидкістю 30-40 км/год. Біля будинку культури раптового на пішохідному переході на дорогу вийшов чоловік з дитиною. Оскільки видимість була обмежена через велику кількість припаркованих автомобілів, то він не одразу помітив пішохода. Помітивши його, почав гальмувати, однак зачепив його ногу. Після цього одразу зупинився, вийшов з автомобіля, щоб подивитися, що сталося з пішоходом, та запропонував йому відвезти його до лікарні. На що останній відмовився та сказав, що тілесних ушкоджень в нього немає і в лікарню він не поїде. Від того, що він зупинив своє авто на проїжджій частині, водії автомобілів, які їхали позаду і по зустрічній смузі, рух яких було припинено, почали подавати звукові сигнали і кричати йому, щоб він прибрав своє авто та дав змогу іншим рухатись. Під їх тиском він від`їхав на узбіччя, однак місце події не покидав, дочекався працівників поліції. Запеерчив свою вину у вчиненні у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП не визнав, оскільки місце ДТП він не залишав.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що 08.05.2024 о 10.00 год. вона за кермом свого автомобіля рухалася по проїжджій частині в м.Тульчині по вул. М.Леонтовича в сторону магазину «Європейський» зі сторони м.Вінниці. Зупинилася навпроти Ощадбанку, щоб дати дорогу пішоходам. Вона бачила, як водій автомобіля «Daewoo Lanos», який рухався в зустрічному напрямку, з невеликою швидкість (близько 20-30 км/год) не пропустив пішохода і вдарив його в ногу. В останнього нього на руках була дитина. Пішохід після удару був ближче до середини проїзної частини. Автомобіль ОСОБА_1 відразу зупинив, вийшов і запропонував пішоходу відвести в лікарню. Місце ДТП ОСОБА_1 не покидав. Вона викликала працівників поліції і він чекав їх приїзду. Оскільки дорожній рух автомобілем ОСОБА_1 було перекрито повністю, утворився великий затор, інші водії почали сигналити і кричати, щоб він забрав своє авто. Під їх тиском він від`їхав на узбіччя. Через 5 хв. приїхала поліція.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , свідка, дослідивши матеріали справи, а саме: протоколи про адміністративне правопорушення від 08.05.2024 (а.с. 2, 23), рапорт від 08.05.2024 (а.с. 3, 4), письмові пояснення ОСОБА_2 , від 08.05.2024 (а.с. 8), копію постанови серії ББА №335164 від 08.05.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ч. 126, (а.с. 11), доходжу висновку, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Що стосується адміністративного правопорушення, передбаченого за ст. 122-4 КУпАП, яке ставиться у провину ОСОБА_1 суд зазначає таке.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 122-4 КУпАП передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Аналізом об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, встановлено обов`язковість наявності події дорожньо-транспортної пригоди та доведеність обставин залишення водієм, причетним до її виникнення, місця ДТП.

Склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому. Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом, та залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення тощо, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності.

Згідно з п. 2.10 а) у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 1.10 ПДР України, під залишенням місця дорожньо-транспортної пригоди слід розуміти дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

Тобто, з суб`єктивної сторони правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП, характеризується наявністю виключно прямого умислу.

Будь-яких належних доказів залишення ОСОБА_1 місця дорожньо-транспортної пригоди, суду не надано.

При цьому, як вбачається з пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , наданих в судовому засіданні, ОСОБА_1 місця дорожньо-транспортної пригоди не залишав, а лише з`їхав з дороги на узбіччя, щоб не створювати перешкоди іншим учасникам дорожнього руху. Інших доказів, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на її користь.

Крім того, суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, крім того, винуватість у скоєнні такого правопорушення особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Разом з тим, приймаючи рішення у справі, суд має керуватися презумпцією невинуватості, закріпленою у ст. 62 Конституції України, відповідно до якої тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал.

У своїх рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року, та "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінивши всі докази, надані суду в підтвердження вини ОСОБА_1 , доходжу висновку про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та недоведеність перед судом поза розумним сумнівом наявності в його діях складу даного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Враховуючи характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу порушника, ступінь його вини та майновий стан, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, керуючись ст. 124 КУпАП, вважаю, що з метою попередження вчинення ОСОБА_1 , нових правопорушень його слід піддати адміністративному стягненню в межах санкції ст. 124 КУпАП у виді штрафу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене провадження у справі відносно ОСОБА_1 в частині притягнення до адміністративної відповідальності, предбаченої ст. 122-4 КУпАП, слід закрити у зв`язку з недоведеністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

За змістом ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

На підставі викладеного, керуючись ст. 23, 33, 40-1, 122-4, 124, 283, 287, 289 КУпАП, суддя, -

постановив:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень) (Отримувач коштів: ГУК у Вінницькій обл./Він.обл./21081300, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37979858, Банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.) (ЕАП), Рахунок отримувача: UA 0002001.)

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) (Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; Код отримувача: (код за ЄДРПОУ): 37993783; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача: UA 0026001; Код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Провадження в справі в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 122-4 КУпАП, - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Л.А.Штифурко