Номер провадження: 33/813/1756/24
Номер справи місцевого суду: 496/2440/24
Головуючий у 1-й інстанції Пендюра Л. О.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду судової палати у цивільних справах Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Рясного Владислава Денисовича

розглянувши апеляційну скаргу захисника Морозова Вадима Юрійовича

на постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 08 квітня 2024 року

встановив:

Постановою судді Біляївського районного суду Одеської області від 08 квітня 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Вирішено питання щодо судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 березня 2024 року о 21 год 00 хв. за адресою: ОСК «Чайка», вул. Центральна, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законодавством порядку проводився із застосуванням приладу «Alcotest Drager 6810» № 0790. Результат тесту 1,59‰, про що поліцейським Відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області було складено протокол серії ААД № 194027.

В апеляційній скарзі захисник Морозов В.Ю. просить скасувати постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 08 квітня 2024 року та прийняти нову, якою закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у відношенні ОСОБА_1 правоохоронці здійснювали психологічний тиск, унаслідок чого його було дискредитовано та складено протокол про адміністративне правопорушення. Матеріали справи не містять належного відеодоказу на підтвердження ознак алкогольного сп`яніння та керування транспортним засобом, які надали б можливість зробити висновок того, що

ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Крім того, поліцейські усупереч вимогам п.п. 12,13 Розділу 3 Інструкції не роз`яснили, як проводиться процедура огляду, що викликало недовіру ОСОБА_1 до правоохоронців. Також під час складення матеріалів справи, правоохоронцями, на думку захисника, допущено ряд порушень, зокрема поліцейські: не надали докази, які б підтверджували наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння; не роз`яснили права; не доставили ОСОБА_1 до медичного закладу з метою проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння; не зазначили у протоколі про адміністративне правопорушення відомості про модель, серію і номер засобу відеофіксації, при цьому захисник посилається на правові позиції Верховного Суду викладені у постанові від 17 липня 2019 року у справі №295/3099/17; від 13 лютого 2020 року у справі №524/9716/16-а; не долучили до матеріалів справи повний фрагмет відеозапису з нагрудних відеореєстраторів; не залучили свідків під час складання протоколу про адміністративне правопорушення; не зазначили та не конкретизували у протоколі інформацію про наявність чи відсутність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння; не вручили копію протоколу.

Крім того, на думку захисника, позбавлення ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, права керування транспортним засобом, позбавить його можливості виконувати важливу місію у важкий для держави час, обумовлений військовою агресією російської федерації. Беручи до уваги ту обставину, що дії ОСОБА_1 не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам, зважаючи на відсутність обставин, які обтяжують відповідальність, захисник вважає, що у даному випадку відносно ОСОБА_1 можливо застосувати адміністративне стягнення без позбавлення права керування транспортними засобами.

Також захисник зазначає, що існують підстави для зупинення провадження у справі до звільнення ОСОБА_1 з військової служби в запас або до закінчення війни, посилаючись на те, що ОСОБА_1 було мобілізовано до лав Збройних Сил України, де він наразі проходить військову службу, через що він не може бути присутнім у судовому засіданні.

Крім того, захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи тим, що справу розглянуто без участі ОСОБА_1 , останній про дату та час розгляду справи не повідомлявся, копію оскаржуваної постанови не отримував.

В судовому засіданні захисник Рясний В.Д. підтримав вказане вище клопотання про зупинення провадження у справі, а також доводи та вимоги апеляційної скарги.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

З огляду на наведене, та зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Вислухавши захисника ОСОБА_2 за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.

При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.

Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання може бути задоволене.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Так, 08 квітня 2024 року судом прийнята оскаржувана постанова, тому у відповідності до ст. 294 КУпАП перебіг строку на апеляційне оскарження цієї постанови суду розпочався з 09 квітня 2024 і закінчився 18 квітня 2024 року.

З матеріалів справи убачається, що справу розглянуто без участі ОСОБА_1 , відомості, які б підтверджували факт вручення йому копії постанови суду у межах строку на апеляційне оскарження відсутні, з апеляційною скаргою захисник звернувся 10 червня 2024 року.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що наведені захисником доводи у якості причин пропуску строку на апеляційне оскарження є поважними, тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Із тексту апеляційної скарги убачається, що захисником не заперечується факт проходження ОСОБА_1 огляду на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу, алкотестеру "Драгер", результати цього огляду захисник також під сумнів не ставить, як і не оспорює те, що обставини складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього фіксувалися правоохоронцями за допомогою технічного засобу фіксації, а тому з огляду на положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, ці обставини апеляційним судом не переглядаються.

Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд зважає на усталену практику ЄСПЛ, який зазначив, що: "будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобіля мита їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі" (Рішенні Європейського суду з прав людини по справі "О`Галлоранта Франціс проти Сполученого Королівства" ("O'Halloranand Francis v. the United Kingdom") від 29 червня 2007 року).

Відповідно до п. 2.9 а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 1306 від 10.10.2001 року, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до приписів ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (ч. 2ст. 266 КУпАП).

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. (ч. 3 ст. 266 КУпАП).

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч. 5 ст. 266 КУпАП).

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 266 КУпАП).

Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів, регламентовано розділом II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року N 1452/735 (далі -Інструкція).

За наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (пункт 1 розділу II Інструкції).

Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (пункт 3 розділу II Інструкції).

Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові (пункт 7 розділу II Інструкції).

Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (далі - акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (пункт 10 розділу II Інструкції).

Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджено Постановою КМУ від 17.12.2008 року N 1103 (далі- Порядок).

Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів - у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (пункт 4 Порядку).

Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння. Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності (пункт 5 Порядку).

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я (пункт 6 Порядку)

Наведені вище вимоги національного законодавства правоохоронцями дотримані.

Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема до одних із таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення та відеозапис, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, акт огляду, а також інші документи.

Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд в основу оскаржуваної постанови поклав відомості, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №194027 від 06 березня 2024 року, висновку приладу газоаналізатору алкотестера «Alcotest Drager 6810» №0790, тест №160, відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлено 1,59% проміле, акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічного засобів, відеозаписі, долученому правоохоронцями до матеріалів справи.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення правопорушення серії ААД №194027 від 06 березня2024 року, поліцейськими зафіксовано, що: «06 березня 2024 року о 21:00 год. в ОСК «Чайка», вул. Центральна, водій ОСОБА_1 керував авто «ВАЗ» д/н НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» 0790, результат тесту 1,59% під відеозйомку на б/к НОМЕР_3 , чим порушив вимоги

п. 2.9 А ПРД, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП».

Вказаний вище протокол підписаний ОСОБА_1 без зауважень.

Доводи апеляційної скарги про те, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення не містить відомостей щодо моделі, серії і номеру засобу відеофіксації, апеляційний суд відхиляє, оскільки вимоги щодо змісту протоколу, визначені ст. 256 КУпАП, яка не містить вказівки імперативного обов`язку правоохоронців щодо зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення інформації, вказаної апелянтом.

Посилання захисника на правовий висновок Верховного Суду, сформований за результатами розгляду справи №295/3099/17, №524/9716/16-а за правилами КАСУ, апеляційний суд вважає недоречним, оскільки під час апеляційного перегляду справи суд у якості основного джерела регулювання суспільних правовідносин застосовує положення КУпАП, з огляду на положення ст. 2 КУпАП.

Вказуючи на необхідність врахування правового висновку касаційного суду, апелянт не врахував, що у зазначеній ним постанові від 17 липня 2019 року у справі №295/3099/17 та від 13 лютого 2020 року у справі №524/9716/16-а предметом касаційного перегляду була саме постанова про адміністративне правопорушення, винесена працівниками поліції за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, у порядку передбаченому ст. 283 КУпАП.

Отже предметом перегляду суду касаційної інстанції було процесуальне рішення, винесене у формі постанови, а не протоколу про адміністративне правопорушення, що має місце у даному випадку, під час перегляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 в апеляційному порядку, передбаченому нормами КУпАП.

Твердження захисника про те, що правоохоронці не вручили ОСОБА_1 копію протоколу, апеляційний суд відхиляє, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення убачається, що його копію ОСОБА_1 отримав, що підтверджується його підписом.

Доводи апелянта про те, що у протоколі правоохоронці не зазначили та не конкретизували інформацію про наявність чи відсутність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння є безпідставними, оскільки за результатами огляду, проведеного на місці зупинки, поліцейськими було констатовано, що водій перебуває у стані алкогольного сп`янінні, що підтверджується результатами огляду, отриманими за допомогою спеціального технічного засобу, тому аргументи скаржника про необхідність зазначення у змісті протоколу інформації про ознаки алкогольного сп`яніння чи їх відсутність, не заслуговують на увагу.

Окрім зазначеного вище протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 без будь-яких зауважень засвідчив власним підписом і відомості, які зафіксовані та відображені в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння та результатах огляду, отриманих за допомогою спеціального технічного засобу, які роздруковані у паперовому вигляді, тобто ОСОБА_1 погодився з тим, що він як особа, яка керувала транспортним засобом на вимогу поліцейського на місці зупинки транспортного засобу, пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, яким установлено в його крові 1,59% проміле, при максимально допустимій нормі 0,2 проміле.

Із долученого до матеріалів справи відеозапису, убачається, що правоохоронцями було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 . На вимогу поліцейського водій погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу (алкотестеру). За результатами проведення огляду на місці події у зазначений вище спосіб, цифровий показник спеціального технічного засобу алкотестеру "Drager" Alcotest 6810 зафіксував наявність у вмісті крові ОСОБА_1 1,59 проміле алкоголю, у зв`язку з чим поліцейським констатовано, що результати огляду майже у 8 разів перевищують максимально допустиму норму, у зв`язку з чим відносно водія буде складено протокол про адміністративне правопорушення. Проти цих результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, отриманих на місці зупинки, ОСОБА_1 не заперечував, просив правоохоронців вирішити питання у поза процесуальний спосіб, на що йому було відмовлено.

Аргументи захисника про те, що матеріали справи не містять належного відеодоказу наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, які надали б можливість зробити висновок того, що він керував транспортним засобом в стані сп`яніння, а також не зафіксовано сам факт керування автомобілем, апеляційний суд відхиляє, оскільки ці твердження цілком спростовуються відеозаписом, на якому зафіксовано ту обставину, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом до моменту його зупинки правоохоронцями, під час спілкування водія з правоохоронцями у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, які слугували підставою для висловлення на адресу водія вимоги пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки.

Установивши та зафіксувавши, що після зупинки транспортного засобу, водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного сп`яніння, поліцейськими підставно складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи захисника про те, що на місці зупинки правоохоронці не роз`яснили ОСОБА_1 порядок проходження огляду є безпідставними та такими, що спростовуються відеозаписом.

Твердження адвоката про те, що поліцейські не доставили ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я позбавлені правового обґрунтування, оскільки водій не заперечував проти результатів огляду, отриманих поліцейським на місці зупинки, а тому у правоохоронців не виникав обов`язок доставляти водія до закладу охорони здоров`я.

Посилання захисника на те, що під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не було роз`яснено його права та обов`язки, визначені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП не можуть слугувати правовою підставою для задоволення апеляційних вимог та закриття провадження у справі з підстав відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд враховує, що у межах розгляду цієї справи ОСОБА_1 реалізував право користуватися послугами захисників Морозова В.Ю., Рясного В.Д., про що свідчить договір про надання юридичних послуг від 06 червня 2024. А тому, сама по собі, зазначена апелянтом обставина, не завадила ОСОБА_1 реалізувати права, надані йому законом, у тому числі право на захист.

Стосовно посилань апелянта про те, що поліцейськими не було залучено свідків, апеляційний суд зауважує, що події за яких ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння зафіксовано поліцейськими за допомогою технічних засобів відеофіксації, які долучені до матеріалів цієї справи, як того вимагають положення

ч. 2 ст. 266 КУпАП, а тому сама по собі відсутність пояснення свідків, за умови наявності іншого джерела доказів, зокрема, відеозапису не впливає на обсяг наданої доказової бази, на підтвердження доведеності винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

Щодо посилань адвоката про недопустимість та неналежність відеозапису, як доказу, що міститься в матеріалах справи, апеляційний суд зауважує про таке.

Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключного національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.

Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі "будь - які фактичні дані". Також, на відміну від правил кримінального провадження, КУпАП не містить критеріїв недопустимості доказів.

Посилання захисника про те, що поліцейські не долучили до справи повний фрагмент відеозапису апеляційний суд відхиляє, оскільки долучений до матеріалів справи відеозапис за своїм обсягом та повнотою відповідає критерію достатності для встановлення істини у справі, яким, зокрема, зафіксовано події, починаючи з моменту зупинки водія

ОСОБА_1 під час керування ним транспортним засобом, проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння, та фіксування результатів цього огляду.

Фактичні дані, що містяться на DVD-диску, захисником не спростовані, тому апеляційний суд погоджується з оцінкою доказів, котра надана судом першої інстанції.

Твердження захисника про те, що поліцейські у відношенні ОСОБА_1 здійснювали тиск, апеляційний суд оцінює критично, оскільки ці обставини спростовуються відеозаписом, який не містить фрагментів відеофіксації подій, які б свідчили про те, що правоохоронці чинили у будь-якій формі тиск (психологічний чи б то фізичний), чи у будь-який спосіб впливали на волевиявлення водія.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 ініціював питання про проведення перевірки дій поліцейських на предмет законності, шляхом звернення до правоохоронних органів чи б то до суду.

Доводи захисника щодо наявності правових підстав для накладення на ОСОБА_1 лише адміністративного стягнення у виді штрафу, тобто без додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, апеляційний суд відхиляє, з огляду на таке.

Аналіз змісту санкції ч.1 ст. 130 КУпАП дає підстави дійти висновку, що за вчинення цього правопорушення, законодавець імперативно визначив покладення на винну особу, як основного (штраф), так і додаткового стягнення (позбавлення права керувати транспортними засобами). У такому випадку, суд у межах його повноважень, не наділений правом накладати стосовно водія лише стягнення у виді штрафу, оскільки санкція цієї статті за своєю правовою природою є безальтернативною.

Така логіка законодавця обумовлена характером інкримінованого правопорушення, яке полягає у використанні джерела підвищеної небезпеки, яким є автомобіль, особою, яка знаходиться у стані сп`яніння, що свідчить про підвищену протиправність діяння.

Безальтернативність стягнення також спрямована на досягнення у суспільстві превентивною мети, а саме запобігання вчиненню цих правопорушень, як безпосередньо особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, так і іншими особами.

З огляду на викладене вище висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для накладення відносно ОСОБА_1 додаткового стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, є правильними та ґрунтуються на вимогах закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що посвідчення водія необхідне

ОСОБА_1 з метою виконання обов`язку із захисту держави, апеляційний суд відхиляє, оскільки захисником не надано доказів того, що військове звання матроса та коло його функціональних обов`язків, потребує від ОСОБА_1 наявність посвідчення водія.

Аргументи захисника щодо наявності правових підстав для зупинення провадження у справі, апеляційний суд відхиляє, з огляду на таке.

Зупинення провадження у справі - це врегульована законом і оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї з передбачених в законі обставин, які заважають здійснювати її розгляд (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2021 у справі N 11-398сап20).

Аналіз змісту КУпАП дає підстави дійти висновку, що законодавець унормовуючи суспільні правовідносини, які підпадають під дію цього кодексу, не передбачив інституту зупинення провадження під час розгляду та вирішення справ про адміністративні правопорушення, у тому числі з підстав перебування особи у лавах Збройних Сил України.

Європейський суд з прав людини зауважував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, N 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

В обґрунтування заявленого клопотання про зупинення провадження у справі, захисник долучив копію довідки №1489 від 26 жовтня 2023 року згідно якої

ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_4 Збройних Сил України, водночас захисником не надано документальних підтверджень того, що ОСОБА_1 залучений та приймає безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави-окупанта, особисто бере участь та виконує завдання у зоні бойових дій.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд не вбачає правових підстав для зупинення провадження у справі з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Іншими доводами апеляційну скаргу захисник не обґрунтовує.

Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, підстав для закриття справи не встановлено, і висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є вірним.

Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст. 247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.

Керуючись ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника Морозова Вадима Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Біляївського районного суду Одеської області від 08 квітня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 08 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко