П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2024 року м. Київ

Справа № 370/357/24

Провадження: № 33/824/2739/2024

Київський апеляційний суду у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Невідомої Т. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Живаги Олександра Васильовича в інтересах ОСОБА_1

на постанову Макарівського районного суду Київської області від 17 квітня 2024 року, винесену під головуванням судді Косенко А. В.,

про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч.1 ст.122-2, ч. 1. ст. 130, ст. 185 КУпАП,

у с т а н о в и в:

Постановою Макарівського районного суду Київської області від 17 квітня 2024 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , особа, що притягається до адміністративної відповідальності), ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, закрито за закінченням строків накладення адміністративного стягнення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122-2 КУпАП, закрито за закінченням строків накладення адміністративного стягнення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн 60 коп.

Не погодившись із таким судовим рішенням, 30 квітня 2024 року, адвокат Живага О. В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати постанову Макарівського районного суду Київської області від 17 квітня 2024 року суду та закрити провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, складено 26 грудня 2023 року об 11 год 37 хв., однак відеофіксація працівниками поліції розпочалася 26 грудня 2023 року о 12 год 19 хв, отже, працівники поліції не зупиняли ОСОБА_1 26 грудня 2023 року саме о 11 год. 20 хв. із ознаками алкогольного сп`яніння, те саме стосується й інших протоколів про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Просив врахувати, що дії працівників поліції, зафіксовані на відео з бодікамер, свідчать, про їх упередженість, та взагалі працівники поліції діяли з грубим порушенням вимог законодавства.

Подана апеляційна скарга містить також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що суд першої інстанції виніс оскаржувану постанову за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, при цьому, ОСОБА_1 з`явився у судове засідання, а його захисник подав клопотання про відкладення, однак, у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у Київській області, ОСОБА_1 повідомлено, що справа знімається з розгляду і буде призначена на іншу дату, про, що його та його захисника, повідомлять додатково.

Однак, 23 квітня 2024 року на особистий кабінет адвоката Живаги О. В. в системі «Електронний Суд» надійшло повідомлення та копія постанови від 17 квітня 2024 року за результатами розгляду справи, отже, саме з цього дня слід обраховувати строки на апеляційне оскарження постанови Макарівського районного суду Київської області від 17 квітня 2024 року та поновити строк на оскарження указаної постанови суду.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд виходить з наступного.

У відповідності до вимог ст. 289 КУпАП у разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Обмеження на реалізацію право на оскарження, яке може полягати у не поновленні строку скаржнику, порушить саму суть права. Фактично, без поновлення строку на подання апеляційної скарги, скаржник буде позбавлений на реалізацію важливого елемента права на справедливий суд, як право на звернення до апеляційного суду за захистом своїх прав.

Як убачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова була винесена 17 квітня 2024 року, а адвокатом Живагою О. В. отримана 25 квітня 2024 року (а.с.19). При цьому, скаржник вказує, що через систему «Електронний Суд» він отримав вказану постанову 23 квітня 2024 року.

З огляду на викладене, з метою недопущення порушення права на доступ до правосуддя, доходжу висновку про те, що строк на апеляційне оскарження Макарівського районного суду Київської області від 17 квітня 2024 року пропущений скаржником з поважних причин, а тому клопотання адвоката Живаги О. В. інтересах ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його адвокат Живага О. В. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Вислухавши пояснення адвоката, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідка ОСОБА_2 , дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №198489, складеного 26 грудня 2023 року об 11 годині 37 хвилин інспектором ВРПП Фастіського РУП м-р поліції Кравченком Володимиром Сергійовичем, 26 грудня 2024 року о 11 годині 20 хвилин в с. Бишів Фастівського району Київської області, водій ОСОБА_1 , у порушення п. 2.5 ПДР України, керував транспортним засобом автомобілем Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, збуджений стан, невиразна мова, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера Драгер на місці зупинки т/з та проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку, що зафіксовано на бодікамеру №4700.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №276565 складеного 26 грудня 2023 року об 11 годині 50 хвилин інспектором ВРПП Фастіського РУП ст. л-нт поліції ОСОБА_3 , 26 грудня 2024 року о 11 годині 35 хвилин в с. Бишів по с. Яблунівка автодорозі Р-04, водій ОСОБА_1 не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , яку поліцейській здійснив шляхом увімкнення проблискового маячка синього і червоного кольору, увімкнення спеціального звукового сигналу, чим порушив вимогу пп.2.4 та 8.9б ПДР України.

Також, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 583887 складеного 26 грудня 2023 року інспектором ВРПП Фастівського РУП ст. л-нт поліції ОСОБА_3 , 26 грудня 2024 року в с. Ясногородка по автодорозі Р-04, гр. ОСОБА_1 близько 11 год. 32 хв. не виконав неодноразове законне розпорядження вимогу про припинення правопорушення та себе поводив зухвало та нахабно, також перебував в стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 185 КУпАП.

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч. 1. ст. 130, ст. 185 КУпАП, суд посилався на дані, відображені у протоколах про адміністративні правопорушення серії ААД № 198489 від 26 грудня 2023 року, серії ААД №276565 від 26 грудня 2023 року, серії ВАД №583887 від 26 грудня 2023 року, направлені на освідування на стан алкогольного сп`яніння до медичного закладу, рапорті поліцейського, відеозаписі з нагрудної камери поліцейського.

Перевіряючи такі висновку суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до вимог частини першої ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що особа, уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення, встановивши наявність усіх складових складу адміністративного правопорушення, зобов`язана скласти протокол, в якому в обов`язковому порядку має бути зазначені суть адміністративного правопорушення, тобто, дії особи, які відповідають диспозиції відповідної статті КУпАП та утворюють об`єктивну сторону складу зазначеного правопорушення.

Оскільки у відповідності до приписів ст. 254 КУпАП складання протоколу про адміністративне правопорушення передбачено виключно у випадку його вчинення, уповноважена посадова особа на момент складання протоколу повинна мати в своєму розпорядженні належні та допустимі докази, визначені ст. 251 КУпАП, які беззаперечно доводять вину особи у вчиненні правопорушення.

Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальними для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI;

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

У відповідності до п. 4.1 вказаного рішення, Конституційний Суд України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07 листопада 2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08 лютого 2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Протоколи про адміністративне правопорушення не можуть бути беззаперечними доказами вини особи в тому діянні, яке ставиться їй в вину, оскільки не являють собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282), а рапорт поліцейського не є самостійним та достатнім доказом на підтвердження певних обставин, так як носить інформативний характер і є службовим документом, а отже може оцінюватись лише в сукупності з іншими доказами.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).

До матеріалів адміністративної справи долучено технічний засіб фіксації відеозапису подій, що мали місце 26 грудня 2023 року за участі ОСОБА_1 .

Разом із тим, судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи відеозаписам з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративних правопорушень, 26 грудня 2023 року відносно ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №276565 від 26 грудня 2023 року ставиться в вину порушення вимог п. 2.4, 8.9б ПДР.

Відповідно до п. 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

Відповідно до п. 8.9 ПДР вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою: а) сигнального диска з червоним сигналом чи світлоповертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки; б) увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу; в) гучномовного пристрою; г) спеціального табло, на якому зазначається вимога про зупинку транспортного засобу. Водій повинен зупинити транспортний засіб у вказаному місці з дотриманням правил зупинки.

Крім протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №276565, в матеріалах справи наявний рапорт поліцейського ОСОБА_4 від 26 грудня 2023 року, згідно якого, 26 грудня 2023 року, близько 11 годині 20 хвилин, в с. Бишів по вул. Київській, під час патрулювання, помічений автомобіль Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався по дорозі, з увімкненим сигналом аварійної сигналізації, потім автомобіль зупинився на зупинці громадського транспорту, підійшовши до водія, вказаного транспортного засобу, водій різко заблокував двері, він намагався їх відкрити, однак водій, вказаного транспортного засобу, різко рушив з місця в бік с. Ясногородка. Під час переслідування вказаного автомобіля, на службовому автомобілі, Renault 1956, була увімкнена світлозвукова сигналізація, але водій не реагував, та не зупинився. Проїхавши близько 10 хвилин водій зупинив транспортний засіб, коли він вибіг до правопорушника, то останній не виконував вимог поліцейського, чим здійснив злісну непокору. Водій та пасажир перебували з ознаками алкогольного сп`яніння.

Оцінюючи матеріали відеофіксації правопорушення, суд зазначає, що початок відеозйомки розпочинається 26 грудня 2023 року о 12 годин 18 хвилин 53 секунди. Також вбачається, що працівники поліції, керуючи службовим транспортним засобом, переслідують (можна зробити висновок, з розмови працівників поліції), з увімкненим спеціальним звуковим сигналом транспортний засіб, однак не можливо встановити, який транспортний засіб переслідувався працівниками поліції

Обставини зупинення транспортного засобу, 26 грудня 2023 року саме об 11 годині 35 хвилин, на відеозаписі відсутні, отже суд піддає сумніву відомості, зазначені у протоколі серії ААД №276565, який складено 26 грудня 2023 року об 11 годині 50 хвилин. При цьому, суд зауважує, що відомості, вказані у рапорті суперечать, як протоколу серії ААД №276565, так і матеріалам відеофіксації правопорушення, оскільки у ньому, працівник поліції вказував, що події розпочались 26 грудня 2023 року об 11 годині 20 хвилин, а зупинка водія відбулась за десять хвилин, а з відеоматеріалів вбачається, що відео фіксація правопорушення розпочалась 26 грудня 2023 року о 12 годині 18 хвилин, та працівники поліції зупинили службовий автомобіль 26 грудня 2023 року о 12 годині 23 хвилин (04:17 хвилині відео).

Як убачається з відеофіксації правопорушення, зупинивши транспортний засіб, працівники поліції підбігли до автомобіля, Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , та вимагали від водія, у лайливій формі, відкрити двері, та вийти з нього, в подальшому, працівник поліції одягнув на нього кайданки, та застосовуючи силу, витягнув водія з автомобіля.

При цьому, матеріали відеофіксації не містять повідомлення поліцейськими своїх прізвищ, посади, спеціального звання, інформування водія про конкретну причину зупинення транспортного засобу, з детальним описом підстави зупинки, визначеної у ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» та роз`яснення йому прав.

А лише на 08.16 хвилині (26 грудня 2023 року о 12 годині 27 хвилині) працівник поліції сказав: «Ти п`яний за рульом, панімаєш ти че нє, от і всьо, весь базар, і не зупинився, непокора».

За вказаних обставин наявні в матеріалах справи докази не можуть вважатися достатніми, а тому не можуть бути розцінені як такі, що беззаперечно вказують на доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним п. 2.4, 8.9 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, а отже висновок суду першої інстанції про вину у вчиненні вказаного правопорушення ОСОБА_1 є безпідставним.

Згідно п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За правилами ч.ч. 2-5 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до вимог п.2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі по тексту - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пункт 4 Розділу І Інструкції визначає, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Положення п.12. Розділу ІІ Інструкції визначають, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 Розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Відповідно до абз. 1 п. 4 Розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року №1395 огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а вразі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, виходячи з положень ч.2 ст. 266 КУпАП огляд водіїв на стан сп`яніння має проводитись поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису. Лише у разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Згідно зі ст 31 Закону України «Про Національну поліцію» один із превентивних заходів, що може застосовувати працівник поліції - це застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Перелік пристроїв, за допомогою яких поліції надано право проводити відео фіксацію, визначається Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18 грудня 2018 року. До таких віднесено автомобільну систему технічних приладів і технічних засобів фото- і кінозйомки, відео-, аудіо запису, безпілотний літальний апарат та відеореєстратор (нагрудна боді-камера).

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №198489 вбачається, що 26 грудня 2024 року о 11 год. 20 хв. в с. Бишів Фастівського району Київської області, водій ОСОБА_1 , у порушення п. 2.5 ПДР України, керував транспортним засобом автомобілем Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, збуджений стан, невиразна мова, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера Драгер на місці зупинки т/з, та проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку, що зафіксовано на бодікамеру №4700.

З переглянутого в апеляційному суді відеозапису фіксації правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 не мав ознак алкогольного сп`яніння, як те зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №198489

Також з відеозапису фіксації правопорушення убачається, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а просив лише, дати йому можливість порадитись з адвокатом. Тобто, категоричної відмови ОСОБА_1 у проходжені огляду на стан сп`яніння не встановлено.

Згідно ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Рішенням Конституційного Суду України № 23-рп/2009 від 30 вересня 2009 року, справа № 1-23/2009 визначено, що положення частини першої статті 59 Конституції України «кожен має право на правову допомогу» треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує.

Однак, працівниками поліції не дотримано право захист, ОСОБА_1 , та не надано йому можливості звернутись за професійною правничою допомогою.

Також, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння ще об 11 годині 20 хв., причому докази фіксації цієї події у визначений час в матеріалах справи відсутня, а фіксування правопорушення працівниками патрульної поліції починається з 12 години 18 хвилин 53 секунди.

За таких підстав, протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо ОСОБА_1 разом із рапортом поліцейського, не можуть вважатись достатніми доказами вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Стаття 185 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Слід зазначити, що злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського перешкоджає нормальній діяльності поліції, виконанню представниками влади своїх службових обов`язків по охороні суспільного порядку та забезпеченню суспільної безпеки.

Дане правопорушення виражається в злісній відмові підкорятися законному розпорядженню та вимозі поліцейського при виконанні службових обов`язків. Тобто, виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень чи вимог поліцейського, або ж в непокорі, що виявляється в зухвалій формі, яка свідчить про прояв явної зневаги до органів та осіб, які охороняють суспільний порядок. Відмова правопорушника проявляється в недвозначній формі словами, жестами, мовчанням та ін.

Правопорушення, передбачене статтею 185 КУпАП, обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні службових обов`язків, оскільки вимога або розпорядження поліцейського - це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі та має бути законодавчо обґрунтованим.

Виходячи з диспозиції вказаної статті, для наявності в діях особи складу зазначеного правопорушення, необхідна сукупність обов`язкових елементів, таких, як перебування працівників поліції при виконанні службових обов`язків, законність розпорядження або вимоги поліцейського, злісна непокора.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України №8 від 26 червня 1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Саме на таке тлумачення посилається й Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011.

При цьому, злісну непокору законному розпорядженню або вимозі необхідно відрізняти від захисту особою своїх прав. Відповідно до статті 185 КУпАП підставою для притягнення до адміністративної відповідальності повинна бути злісна непокора лише законному розпорядженню або вимозі працівника поліції. Отже, непокора розпорядженню або вимозі, що суперечать закону або не передбачені ним, не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №583887, 26 грудня 2024 року в с. Ясногородка по автодорозі Р-04, гр. ОСОБА_1 близько 11 год. 32 хв. не виконав неодноразове законне розпорядження вимогу про припинення правопорушення, та поводив себе зухвало, та нахабно, також перебував в стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 185 КУпАП

Як вже встановлено судом, в діях ОСОБА_1 не вбачається ознак вчинення ним правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122-2 та ч.1 ст.130 КУпАП.

Переглянувши відеозапис фіксації правопорушення судом не встановлено злісну непокору ОСОБА_1 розпорядженням працівників поліції, а навпаки, як вже встановлено судом, дії працівників поліції не відповідали вимогам закону.

Будь-яких доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки, як встановлено судом невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ст.185 КУпАП, то відсутні підстави для застосування ч.7 ст.247 КУпАП в цій частині.

З урахуванням наведеного, вважаю, що доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 складу правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122-2, ч.1 ст.130 та ст. 185 КУпАП, є обґрунтованими, а відтак постанова Макарівського районного суду Київської області від 17 квітня 2024 року підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання адвоката Живаги Олександра Васильовича в інтересах ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Макарівського районного суду Київської області від 17 квітня 2024 року задовольнити.

Поновити адвокату Живазі Олександру Васильовичу в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Макарівського районного суду Київської області від 17 квітня 2024 року.

Апеляційну скаргу адвоката Живаги Олександра Васильовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Макарівського районного суду Київської області від 17 квітня 2024 року, якою ОСОБА_1 у визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та закрито провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушень, передбаченого ч.1 ст. 122-2 та ст. 185 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т. О. Невідома