ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 615/2440/23 Головуючий І інстанції - Левченко А.М.
Провадження № 33/818/720/24 Суддя доповідач - Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.3 ст.172-20 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Соснової А.Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Гур`єва А.А. на постанову судді Валківського районного суду Харківської області від 07 березня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП, щодо ОСОБА_1 -

УСТАНОВИВ

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, 22 грудня 2023 року близько 02 год 00 хв в місці тимчасової дислокації відділення матеріального забезпечення військової частини було виявлено в нетверезому стані (у стані алкогольного сп`яніння) солдата ОСОБА_1 . У ході з`ясування обставин встановлено, що ОСОБА_1 знаходився у стані алкогольного сп`яніння на території військового об`єкту. Своїми діями він порушив вимоги ст. 11, 13, 49, 241 Статуту Внутрішньої служби Збройних сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, чим вчинив військове адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Постановою судді Ленінського районного суду м.Харкова від 27 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисникпросить постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що суд першої інстанції в постанові посилається на докази, які не були надані стороні захисту для ознайомлення в електронному суді.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення було складено неуповноваженою на це особою та матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 є безпосереднім командиром ОСОБА_1 , а також матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді в відділенні матеріального забезпечення НОМЕР_1 прикордонного загону.

Зазначає, що матеріалами справи не підтверджено, що 22.12.2023 року о 02.00 год ОСОБА_1 виконував військові службові обов`язки.

Мотиви суду

Апеляційним судом неоднократно призначались судові засідання.

Так, в судове засідання призначене на 29.05.2024 року, будучи належним чином повідомленим про судове засідання в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 та його захисник не з`явились. Захисник подав клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 31.07.2024 року, будучи належним чином повідомленим про судове засідання в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 та його захисник не з`явились, про причини своєї неявки не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали.

Як убачається з матеріалів справи, номера телефонів, за яким апеляційний суд повідомляв ОСОБА_1 та його захисника про судові засідання були зазначені особисто захисником в апеляційній скарзі. Якщо учасник надав суду телефон та електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

Суд, який добросовісно інформує учасника справи з наміром забезпечити здійснення правосуддя, не повинен нести «ризик незнання» учасника, який надав суду свої номери та адреси, але не користується чи не стежить за ними.

З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Самого лише заперечення учасника про неотримання повідомлення недостатньо, щоб спростувати цю презумпцію.

Разом з цим, належить врахувати, що саме ОСОБА_1 та його захисник є ініціаторами апеляційного перегляду постанови судді.

Конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989 року).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи , яка її подала, а вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.)

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини та з огляду на положення Конвенції щодо обов`язку сторони цікавитися рухом справи, розгляд апеляційної скарги без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника не є порушенням права особи на доступ до правосуддя, оскільки суд розцінює такі дії як зловживання учасником справи процесуальними правами, що спрямовані на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В свою чергу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (пункт 109 рішення у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" від 07.07.1989).

За таких обставин, суд вважає можливим провести апеляційний розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 та його захисника в межах доводів і вимог поданої апеляційної скарги та за наявними у справі відомостями.

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.

Так, згідно ч. 1 ст. 172-20 КУпАП відповідальність настає за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до ч.3 ст.172-20 КУпАП відповідальність настає за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Наказом Міністерства оборони України від 10.10.2016 року №515 затверджено Інструкцію про організацію патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України (далі - Інструкція).

У пункті 3 підпункт 7 розділу VІІІ Інструкції визначено процедуру огляду військовослужбовця на стан сп`яніння, зокрема: За наявності ознак алкогольного сп`яніння у затриманої особи, установлених Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, уповноважена посадова особа органу управління Служби правопорядку (підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні) у присутності двох свідків пропонує затриманій особі, з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, пройти добровільно тест з використанням спеціальних технічних засобів в органі управління Служби правопорядку (підрозділі Служби правопорядку в гарнізоні).

Перед проведенням огляду на стан алкогольного сп`яніння уповноважена посадова особа органу управління Служби правопорядку (підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні) інформує особу, яка підлягає огляду, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

За результатами проведення огляду на стан сп`яніння посадовою особою органу управління Служби правопорядку (підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні) складається акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (додаток 15), який підписується посадовою особою, яка проводила огляд, та двома свідками.

Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається порушнику, а другий підшивається до протоколу про адміністративне правопорушення.

Результати огляду, проведеного уповноваженою посадовою особою органу управління Служби правопорядку (підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні), зазначаються у відповідних графах протоколів про адміністративне правопорушення та адміністративне затримання.

Аналіз зазначених приписів дозволяє зробити висновок, що встановлення факту знаходження військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння (в даному випадку) можливе лише з додержанням спеціальної процедури та виконання чітких і послідовних дій, результати яких лише і можуть бути належними та допустимими доказами, не входить до компетенції та дискреційних повноважень інших осіб, в тому числі й суду.

Крім того, ст. 266-1 КУпАП передбачено порядок огляду військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Згідно абз.7 ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Так, судовим розглядом встановлено, що 22 грудня 2023 року близько 02 год 00 хв в місці тимчасової дислокації відділення матеріального забезпечення військової частини було виявлено в нетверезому стані (у стані алкогольного сп`яніння) солдата ОСОБА_1 . У ході з`ясування обставин встановлено, що ОСОБА_1 знаходився у стані алкогольного сп`яніння на території військового об`єкту. Своїми діями порушив вимоги ст. 11, 13, 49, 241 Статуту Внутрішньої служби Збройних сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України.

Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних начальником відділення матеріального забезпечення НОМЕР_2 прикордонного загону Східного регіонального управління складено протокол про адміністративне правопорушення серії СхРУ № 113084 від 22.12.2023 року.

До того ж, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 крім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме:

- копією військового квитка серії НОМЕР_3 , згідно якого ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_4 (а.с. 3-4);

- висновком щодо результатів медичного огляду для встановлення факту сп`яніння від 22 грудня 2023 року, відповідно до якого 22 грудня 2023 року у КНП «Валківська центральна районна лікарня» проведено огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, за результатами якого встановлено перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння, результат дослідження 0,75 ‰ (а.с. 5);

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 22 грудня 2023 року, у яких він зазначив, що 21 грудня 2023 року вийшов за межі тимчасової дислокації до магазину, прибувши до якого придбав три літра пива, які вживав з іншими по дорозі назад. Повернувшись до місця дислокації, доповіли начальнику та пішли спати. 22 грудня 2023 року під час раптової перевірки його розбудив перевіряючий з ВВБ. Пізніше, почувши від нього запах алкоголю, запропонував пройти алкогольне освідчення. З його згоди перевіряючий відвіз його до Валківської лікарні для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, за результатами чого встановлено у нього вміст 0,7 ‰ алкоголю (а.с. 6);

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 від 22 грудня 2023 року, у яких він вказав, що близько 02 год 00 хв 22 грудня 2023 року у ході раптової перевірки його розбудив перевіряючий офіцер ВВБ, та запитав, чи відчуває він запах алкоголю в приміщенні відпочинку особового складу. Після чого запитав в тому числі у ОСОБА_1 чи вживав він алкогольні напої, на що він відповів, що вживав при виході за межі тимчасової дислокації в магазині. Після чого йому запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в лікарні у м. Валки, на що він погодився (а.с. 7);

- копією витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 282 від 17 березня 2023 року ОСОБА_4 , яким уповноважено складати протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-10 - 172-20 КУпАП, відносно особового складу прикордонного загону в тому числі керівників структурних підрозділів (прикордонних комендатур, відділів прикордонної служби, прикордонних застав, відділень, служб, груп), або осіб, що виконують їх обов`язки, відносно підпорядкованого їм с особового складу (а.с. 9-10).

- витягом з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 31 грудня 2022 року № 535-ОС, відповідно до якого молодшого лейтенанта ОСОБА_2 , який перебуває в розпорядженні НОМЕР_2 прикордонного загону, призначено начальником відділення матеріального забезпечення (а.с. 8);

- довідкою військової частини № 08/208 від 19 лютого 2024 року, згідно якої ОСОБА_2 перебуває на посаді начальника відділення матеріального забезпечення з 31 грудня 2022 року по теперішній час (а.с. 16);

- довідкою військової частини НОМЕР_4 № 08/207 від 19 лютого 2024 року, згідно якої солдат ОСОБА_1 перебуває на посаді помічника начальника служби-перевезень - експедитора відділення матеріального забезпечення з 06 вересня 2022 року по 27 грудня 2023 року (а.с. 15).

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Об`єктами правопорушення, передбаченого ст.172-20 КУпАП є суспільні відносини у сфері військових правопорушень.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 172-20 КУпАП, полягає, зокрема, у появі військовослужбовців на території військової частини в нетверезому стані, вчинене в умовах особливого періоду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є військовослужбовцем, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_4 та перебував на посаді помічника начальника служби-перевезень - експедитора відділення матеріального забезпечення, а отже є суб`єктом адміністративної відповідальності.

Також, матеріалами провадження встановлено, що на момент виявлення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 перебував в місці тимчасової дислокації відділення матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_4 , а тому, у відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважається таким, що виконував обов`язки військової служби.

Отже, об`єктивна сторона правопорушення в даній ситуації виражається у перебуванні на території військової частини в нетверезому стані військовослужбовця, який виконує обов`язки військової служби протягом всього робочого дня на території військової частини або в іншому місці роботи (занять), в тому числі поза військовою частиною.

Таким чином доводи захисника про те, що на час виявлення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не виконував обов`язки військової служби є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що доводи захисника про складання протоколу про адміністративне правопорушення не уповноваженою на те особою спростовуються матеріалами справи, зокрема довідками військової частини, з яких убачається, що ОСОБА_1 станом на час вчинення адміністративного правопорушення перебував на посаді помічника начальника служби-перевезень - експедитора відділення матеріального забезпечення, а ОСОБА_2 перебував на посаді начальника відділення матеріального забезпечення однієї військової частини. Наявна в матеріалах справи в тому числі копія наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 282 ОСОБА_4 , на якій відображено його підпис, завірена належним чином та скріплена печаткою військової частини для пакетів. Підстав ставити під сумнів автентичність копії її оригіналу захисником не доведено.

Доводи захисника про те, що районним судом йому не було надано для ознайомлення всі матеріали справи належними доказами не підтверджено, а також апеляційний суд зазначає, що захисник не був позбавлений можливості особисто в приміщенні суду ознайомитись з матеріалами справи під час перебування справи в суді першої інстанції, після винесення постанови та під час перебування справи в апеляційному суді.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

Отже, у ході апеляційного перегляду встановлено, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП, яке підтверджується доказами, які доповнюють один одного та були досліджені під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів. Такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Гур`єва А.А. залишити без задоволення.

Постанову судді Валківського районного суду Харківської області від 07 березня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик