Номер провадження: 33/813/1487/24
Головуючий у першій інстанції Іванчук В. М.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Київвського районного суду м. Одеси від 06.05.2024 року, якою,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з оскарженою постановою, 08.04.2024 року, о 12:10 год., в м. Одеса по вул. Інглезі, біля будинку № 2/1, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «DAEWOO», номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови та координації рухів, зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР.

Не погоджуючись з вказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність та необґрунтованість, стверджує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати постанову та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Апелянт вказує, що місцевий суд дійшов передчасного та необґрунтованого висновку про його винуватість, оскільки не врахував:

-порушення права на захист, оскільки ОСОБА_1 висував вимогу поліцейським щодо забезпечення його захисником. Місцевий суд не надав йому можливості висловитись, а розгляд справи тривав не більше 10 хвилин. Суд не викликав працівників патрульної поліції, а також не дослідив відео запис з боді-камер;

-суд не надав оцінки факту незаконної зупинки працівниками поліції його автомобіля та не надали для ознайомлення відеозапис порушення ПДР;

-працівники поліції не надали йому можливості пройти медичний огляд при доставленні його тверезого водія (дружину), незважаючи на те, що він мав право на проходження експертизи, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не підписував;

-судом порушено правила підсудності, оскільки вул. Інглезі відноситься до Малиновського району, а не до Київського, тому цей суд не уповноважений був розглядати справу;

-зазначає, що він не має можливості сплатити штраф, оскільки є непрацездатною особою та отримує невелику пенсію.

Крім того, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просив допитати в якості свідка його цивільну дружину.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності ОСОБА_1 , оскільки останній будучи повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Таким чином, на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права учасника провадження на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що особа в судове засідання не з`явилась, суд розцінює це як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Розгляд справи за відсутністю учасників процесу узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Дослідивши матеріали справи та долучені докази; апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що оскаржена постанова є обґрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням вимог КУпАП, за результатами повного та всебічного дослідження доказів.

Так, згідно з протоколом серії ААД №905076 від 08.04.2024 року, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом за обставин, викладених в протоколі. Вказаний протокол ОСОБА_1 не підписав.

Доводи апелянта щодо відсутності в матеріалах справи доказів, що підтверджують його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд визнає безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 складено на місці події, що підтверджується відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, які долучені до протоколу.

З відеозаписів чітко вбачається послідовність подій, які відбувались 08.04.2024 року, а саме:

-пересування автомобіля під керуванням ОСОБА_1 ;

-зупинка транспортного засобу та повідомлення працівниками патрульної поліції про причини зупинки, а з урахуванням порушення ПДР щодо ОСОБА_1 було складено протокол за ст.122 КУпАП;

-з урахуванням наявності ознак наркотичного сп`яніння у водія, вимога поліцейського щодо проходження водієм ОСОБА_1 огляду на стан наркотичного сп`яніння та відмова останнього від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі. При цьому, ОСОБА_1 працівники поліції роз`яснили права і обов`язки.

За наведених обставин, дослідженні судом докази спростовують доводи апелянта про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу, що відмова особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння сама по собі містить склад адміністративного правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність. При цьому, незгода водія з діями працівників поліції щодо вказаних обставин не має жодного значення, оскільки такі дії є особистим волевиявленням особи, що не бажає пройти медичний огляд, тобто розцінюється як спосіб захисту апеляційним судом.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, його категорична відмова від огляду на стан сп`яніння, беззаперечно вказує на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 т.130 КУпАП.

Доводи апелянта щодо порушення права на захист, апеляційний суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке.

05.06.2024 року ОСОБА_1 , з`явившись у судове засідання апеляційного суду, заявив клопотання про призначення захисника. З метою забезпечення права на захист останнього, апеляційним судом було винесено постанову від 08.07.2024 року про призначення захисника. Однак, вказана постанова виконана не була, а від директора Південного міжрегіонального центру з надання БПД надійшла відповідь, що ОСОБА_1 має право самостійно звернутись із заявою про призначення йому захисника, оскільки КУпАП не передбачено призначення захисника за рішенням суду.

Разом з цим, у судові засідання 08.07.2024 року та 29.07.2024 року ОСОБА_1 не з`явився, причини неявки суду не повідомив, що позбавило апеляційний суд роз`яснити йому відомості викладені в вищезазначеній відповіді Південного міжрегіонального центру з надання БПД.

На підставі викладеного, враховуючи неодноразові неявки ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції, судом вичерпані всі можливості забезпечення участі останнього на стадії апеляційного розгляду.

Стосовно доводів ОСОБА_1 про його незаконну зупинки працівниками поліції та не надання йому відеозапису порушення ПДР, апеляційний суд зазначає, що відповідну постанову працівників патрульної поліції, ОСОБА_1 не був позбавлений у передбаченому законом порядку.

Будь-яких інших фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність відеозапису з боді-камер, ОСОБА_1 до апеляційної скарги не долучено.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що долучений до матеріалів справи відеозапис, беззаперечно та поза розумним сумнівом підтверджує відомості викладені в протоколі та доводить вину правопорушника.

Таким чином, доводи апелянта про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, апеляційний суд визнає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

З огляду на наведене, зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення, суддя першої інстанції дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини.

Крім того слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в оскарженій постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування, апелянтом не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.

Апеляційним судом не встановлено порушень норм процесуального права при розгляді справи в суді першої інстанції.

За таких обставин суд визнає доводи апеляційної скарги безпідставними, що свідчить про відсутність підстав для її задоволення та скасування оскарженої постанови суду першої інстанції.

Разом з цим, апеляційним судом встановлені обставини, які тягнуть за собою зміну постанови суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» - від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Згідно матеріалів судового провадження ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 (а.п. 12-14), а тому останній звільняється від сплати судового збору, що залишилось поза увагою суду першої інстанції. Данні обставини є підставою для зміни оскарженої постанови.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 06.05.2024 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення змінити.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від сплати судового збору, на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський