Справа № 346/4071/24
Провадження № 3/346/2095/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року м. Коломия

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Третьякова І.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 ч.1 КУпАП, яка надійшла від Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області, складена відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Княждвір, Івано-Франківської області, українця, громадянина України, працюючого інспектором Коломийської ВК(41), зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

у с т а н о в и л а :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 580390 24.06.2024р. близько 12:00 год. в АДРЕСА_2 ОСОБА_1 вчинив словесний конфлікт із колишньою дружиною ОСОБА_2 в ході якого висловлювався в її сторону нецензурною лайкою, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілої.

За даним фактом дії ОСОБА_1 старшим лейтенантом поліції Коломийського РВП ОСОБА_3 було кваліфіковано за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 свою винну у вчиненому не визнав та просив провадження в даній справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Пояснив, що 24.06.2024 року він прийшов поспілкуватись із своїми дітьми. Приблизно 15 хв. він говорив з дітьми, але прийшла теща ОСОБА_4 , почала кричати і забрала дітей. Колишня дружина підтримала тещу. Внаслідок даної ситуації та поведінки тещі, між ним та дружиною виник конфлікт. Заперечив, що вживав відносно потерпілої нецензурну лайку, ніяких дій психологічного та фізичного характеру не вчиняв, умислу на домашнє насильство не мав, а лише хотів провести час зі своїми дітьми. Дружина його не пускала та намагалася закрити двері і своєю рукою тримала за дверну ручку, а тому він взяв її за руку, але двері вже були зачинені. Відтак, не потрапивши до дітей, він пішов звідти.

Заслухавши пояснення з особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Судом встановлено, що при складані протоколу про адміністративне правопорушення, працівником поліції дії ОСОБА_1 було кваліфіковано за ч.1 ст.173-2 КУпАП. за вчинення домашнього насильства психологічного характеру.

Визначення терміну «домашнє насильство» наведено в п.2 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». За його змістом під домашнім насильством розуміються всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання між колишнім чи теперішнім подружжям або особами, які спільно проживають чи проживали однією сім`єю, але не перебувають або не перебували в шлюбі, незалежно від того, чи проживає або проживала особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що і особа, яка постраждала від домашнього насильства.

Згідно п. 14 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під психологічним насильством розуміється форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Варто зазначити, що насильство (передусім психологічне) є відмінним від конфліктних ситуацій, спорів, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків. У такому випадку для визнання факту домашнього насильства слід звернутися до його ознак: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством. Наприклад, якщо немає порушення прав і свобод людини, це не насильство, а правомірне застосування сили.

Конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Якщо в сім`ї виникає конфлікт і його розв`язання здійснюється на засадах компетентності, тобто виходячи з того, хто краще розуміється на тому чи іншому питанні, про насильство не йдеться. Натомість ситуації, коли основним способом розв`язання спірних питань стає принцип «хто сильніший, той і має рацію», або коли головною метою є не так справжнє розв`язання проблеми, як доведення власної правоти за будь-яких умов і в будь-який спосіб, стають сприятливим підґрунтям для виникнення насильницьких стосунків.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди, а не прагненням розв`язати спір. Для того щоб визначити, чи являється конфлікт певним видом насильства, потрібно знайти всі чотири ознаки цієї дії.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В якості доказів до матеріалів справи було долучено протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від ОСОБА_2 та її письмові пояснення, в яких потерпіла зазначила, що 24.06.2024р. близько 12:15 год. до неї прийшов колишній чоловік ОСОБА_1 для того, щоб побачити дітей. Зазначила, що ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп`яніння, шарпав її за руки та виражався нецензурною лайкою в її сторону.

Інших доказів вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Відповідно до ксерокопії рішення від 22.02.2024 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Згідно копії рішення виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради від 14.05.2024 року №138 встановлено час і місце зустрічі батька з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в такі дні: кожної суботи (на нейтральній території) за попередньою домовленістю з мамою дітей.

Отже, із зібраних у справі матеріалів та наданих в судовому засіданні пояснень вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються колишнім подружжям.

Даючи оцінку переконанням потерпілої про вчинення колишнім чоловіком відносно неї домашнього насильства психологічного характеру, суд зазначає, що виклик поліції з метою врегулювання конфліктної ситуації не являється психологічним насильством в розумінні положень п. 14 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Слід взяти до уваги, що згідно ст.. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Згідно ст.. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.1 ст. 160, ч.1 ст. 161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

В зв`язку з цим, враховуючи, що рішенням виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради встановлено графік зустрічей батька із дітьми, суд погоджується з доводами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про те, що ОСОБА_1 реалізовував свої батьківські права на побачення та спілкування з дітьми. При цьому, будь-яких порушень законодавства зі сторони ОСОБА_1 , судом не встановлено.

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Отже, обов`язковою умовою для вчинення правопорушення, передбаченого ст.. 173-2 КУпАП є наслідок у виді заподіяння або загрози заподіяння шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

В даній справі, суд також враховує, що ані в письмових поясненнях ОСОБА_2 , ані в протоколі прийняття від неї заяви про кримінальне правопорушення не вказується про настання внаслідок дій ОСОБА_1 певних негативних наслідків для потерпілої, які виникають в результаті психологічного насильства.

Відтак, відсутність доказів спричинення потерпілій шкоди, як однієї з ознак, свідчить про те, що конфлікт, який виник між його учасниками, не призвів до насильства зі сторони ОСОБА_1 відносно колишньої дружини.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння правопорушення.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п. 110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden №36985/97).

Таким чином, на думку суду, матеріали адміністративної справи не містять доказів, з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, які б підтверджували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а отже і доводили винуватість поза розумним сумнівом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з чим, провадження у справі відносно неї підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40-1, 173-2, 221, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и л а :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На постанову суду протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд.

Суддя: Третьякова І. В.