Справа №588/2280/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Огієнко О. О.
Номер провадження 33/816/477/24 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 124 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 липня 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., з участю секретаря судового засідання Баришевої А. І., розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 588/2280/23 за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_1 на постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 20.12.2023, якою провадження в справі за ст. 124 КУпАП відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1

закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу правопорушення,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 ,

захисника - адвоката Кучмія Д. В.,

установив:

У поданій апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_4 - адвокат БОРИКА О. О. просить скасувати постанову судді та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винним за ст. 124 КУпАП та накласти на нього стягнення, оскільки зіткнення автомобілів відбулося саме з його вини.

Постановою судді Тростянецького районного суду Сумської області від 20.12.2023 провадження в справі за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 283616 від 24.10.2023 ОСОБА_2 16.10.2023 о 15 год. 20 хв. у м. Тростянець по вул. Шевченка, 116 А, автодорогою Н-12 «Суми-Полтава» на 56 км + 400 м керував т/з ВАЗ 2107, н. з. НОМЕР_1 , при здійсненні маневру обгону не переконався в тому, що т/з, який рухається попереду у тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту ліворуч та здійснив зіткнення з т/з «Мітсубісі Лансер», н. з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , чим порушив вимоги п. 2.3б, 14.2б ПДР. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Розглянувши протокол, суддя суду першої інстанції дійшов висновку про відсутність доказів на підтвердження тієї обставини, що на момент початку виконання маневру обгону ОСОБА_2 водій т/з «Мітсубісі Лансер» подав сигнал про намір повороту ліворуч.

Вислухавши доводи ОСОБА_2 та його захисника Кучмія Д. В., які заперечили проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ст. 7 КУпАП).

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП)

За змістом приписів ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 283616 від 24.10.2023, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що в протоколі не викладена суть порушеного ОСОБА_2 п. 2.3б ПДР, а також відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що на момент початку виконання маневру обгону ОСОБА_2 водій т/з «Мітсубісі Лансер» подав сигнал про намір повороту ліворуч.

Однак зазначені висновки судді суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у постанові, є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, обґрунтованість судового рішення означає відповідність висновків судді у постанові фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у справі, і винесення обґрунтованої постанови є результатом пізнання суддею цих обставин, які в обов`язковому порядку повинні бути підтверджені доказами (ч. 1 ст. 251, ст. 280 КУпАП). При цьому суддя при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП). Обґрунтовувати свої висновки суддя може лише на тих доказах, які він безпосередньо досліджував у судовому засіданні у порядку, передбаченому ст. 279 КУпАП.

Ухвалення суддею суду першої інстанції необґрунтованого та невмотивованого рішення є безумовною підставою для його скасування через порушення норм процесуального права, оскільки право на отримання належним чином умотивованого судового рішення є процесуальним елементом і складовою «права на справедливий суд», гарантованого ст. 6 Конвенції та національним законодавством України, які містить гарантії справедливого судочинства. ЄСПЛ неодноразово вказував, що «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п. 29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

Вартою уваги в контексті вмотивованості постанови судді є правова позиція, викладена в окремих рішеннях ЄСПЛ, зокрема у рішенні № 19997/02 від 15.02.2007 в справі «Болдя проти Румунії» (Boldea v. Romania), згідно якої «суд першої інстанції не здійснив розгляд усіх складових елементів правопорушення і зовсім не аналізував надані докази, що йому б надало можливість, у разі необхідності, ухвалити вмотивоване рішення, чого йому в справі не вдалося зробити».

З огляду на викладене, суддею суду першої інстанції не надана належна правова оцінка усім наявним в справі доказам як окремо кожному доказу, так і в їх сукупності, а рішення про відсутність складу правопорушення умотивовано тим, що суду не надано беззаперечних доказів наявності в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП, а саме, що наявні у справі докази не дають можливості встановити в діях водія ОСОБА_2 порушення п. 2.3б, 14.2б ПДР.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду встановлено, що 16.10.2023 о 15 год. 20 хв. у м. Тростянець вул. Шевченка, 116 А, автодорогою Н-12 «Суми-Полтава» на 56 км + 400 м ОСОБА_2 , керуючи т/з ВАЗ 2107, н. з. НОМЕР_1 при здійсненні маневру обгону не переконався в тому, що т/з, який рухається попереду у тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту ліворуч та здійснив зіткнення з т/з «Мітсубісі Лансер», н. з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , чим порушив вимоги п. 2.3б, 14.2б ПДР, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що відповідає фактичним обставинам справи і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

- схемою огляду місця події від 16.10.2023, якою зафіксовано дорожню обстановку, розташування та пошкодження т/з, відповідні заміри тощо;

- відеозаписом з камери вуличного спостереження, з якого вбачається, що в момент коли т/з «Мітсубісі Лансер» н. з. НОМЕР_2 здійснює поворот ліворуч, інший т/з ВАЗ 2107 н. з. НОМЕР_1 здійснює обгін цього автомобіля, в результаті чого відбувається їх зіткнення;

- показаннями потерпілого ОСОБА_4 , згідно яких 16.10.2023 він їхав вул. Шевченка у м. Тростянець на автомобілі «Мітсубісі Лансер» та здійснив поворот ліворуч з головної дороги на другорядну. Попереду нього автомобілів не було, також не було автомобілів, які б його обганяли. Він увімкнув сигнал повороту, почав виконувати маневр повороту та майже одразу стався удар у лівий бік задньої частини автомобіля. Перед зіткненням він від`їхав з правого боку від магазину. Коли виїжджав на головну дорогу, то бачив ліворуч автомобіль на значній відстані. Від того місця до з`їзду, куди він повертав, відстань складає близько 50 м. Знаків, які б забороняли здійснити поворот там немає;

- показаннями свідка (поліцейського) ОСОБА_5 , згідно яких у жовтні 2023 р. надійшло повідомлення про ДТП по вул. Шевченка в м. Тростянець. Прибувши на місце пригоди, він побачив автомобілі ВАЗ 2107 та «Мітсубісі Лансер». Було складено схему ДТП;

- показаннями свідка ОСОБА_6 , згідно яких вони з чоловіком їхали вул. Шевченка. Перед цим вони від`їхали від магазину, проїхали головною дорогою, увімкнули лівий покажчик повороту та повернули ліворуч на перехресті. Інший автомобіль в`їхав у задню частину їхнього автомобіля. За кермом автомобіля був ОСОБА_4 .

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП, настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження, крім іншого, т/з. Оскільки зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, то у протоколі мається посилання на порушення водієм ОСОБА_2 вимог п. 2.3б, 14.2б ПДР, згідно яких для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що водій т/з, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч.

Аналіз наведених вище доказів та фактичні обставини справи дозволяють зробити висновок, що водій ОСОБА_2 , керуючи т/з ВАЗ 2107 н. з. НОМЕР_1 , перед початком обгону не переконався в тому, що водій т/з «Мітсубісі Лансер» н. з. НОМЕР_2 , який рухався попереду у тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту ліворуч, у результаті чого відбулося зіткнення цих транспортних засобів.

Крім того, підлягає врахуванню та обставина, що т/з під керуванням ОСОБА_2 як у момент зіткнення, так і до цього рухався зустрічною смугою за вузькою суцільної лінією розмітки, яку забороняється перетинати, хоч про наближення цієї розмітки попереджала розмітка 1.6, з настанням якої він був зобов`язаний повернутися у свою смугу для руху, але чого не виконав, що і свідчить про відсутність уважності з його боку при керуванні т/з, не стеження за дорожньою обстановкою та несвоєчасне реагування на її зміну.

Таким чином, ОСОБА_2 у будь-якому разі не мав права рухатися на т/з у тій ділянці дороги, де відбулося зіткнення. При цьому надання оцінки діям водія ОСОБА_4 з точку зору знаходження їх в причинному зв`язку з подією ДТП порушуватиме його права, оскільки предметом даного судового розгляду є виключно протокол, складений у відношенні водія ОСОБА_2 щодо порушення ним п. 2.3б, 14.2б ПДР, тому і відповідні висновки мають бути зроблені тільки відносно нього.

Є необгрунтованими викладені в постанові судді суду першої інстанції висновки в тій частині, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначена суть порушеного ОСОБА_2 п. 2.3б ПДР, оскільки викладені в протоколі фактичні обставини справи повністю охоплюються як приписами п. 2.3б і 14.2б ПДР, так і диспозицією ст. 124 КУпАП, оскільки водій ОСОБА_2 перед початком обгону не переконався в тому, що водій т/з, який рухався попереду у тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту ліворуч. При цьому, п. 2.3б ПДР є загальним правилом та покладає на водія обов`язок бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, у той час як п. 14.2б ПДР є більш спеціальним правилом та регулює дії водія в конкретній дорожній обстановці (є спеціальною нормою відносно загальних норм), тому не зазначення працівником поліції в протоколі про адміністративне правопорушення всієї суті порушеного п. 2.3б ПДР не спростовує наявності в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, оскільки останній повинен був керуватися одночасно як приписами п. 2.3б, так і п. 14.2б ПДР.

ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V). При цьому «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку» (п. 31 рішення ЄСПЛ від 28.10.2003 у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia), заява № 589973/00); п. 109 рішення ЄСПЛ від 13.12.2001 у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99); п. 54 рішення ЄСПЛ від 23.09.1998 у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom).

На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Таким чином, з огляду на вимоги ст. 251, 254, 256, 280, 283 КУпАП, не зазначення поліцейським в протоколі про адміністративне правопорушення всієї суті порушеного п. 2.3б ПДР, за встановлених вище обставин у даній конкретній справі, на переконання апеляційного суду, суттєво не впливає на встановлення фактичних обставин вчинення правопорушення і визнання протоколу неналежним, недостовірним чи недопустимим доказом, не спотворює змісту протоколу та автоматично не створює ситуацію, за якої цей процесуальний документ є недійсним, а зібрані докази - недопустимими, оскільки при вирішенні цього питання необхідно виходити насамперед з істотності порушення прав, законних інтересів і свобод потерпілого та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. При цьому порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення (ч. 1 ст. 251 КУпАП) може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений у порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. У справі протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще й як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати - ст. 254, 255 КУпАП), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Необхідно зауважити, що як суд першої, так і суд апеляційної інстанцій не мають права самостійно редагувати викладені в протоколі обставини адміністративного правопорушення, а так само не можуть відшукувати докази на користь «обвинувачення», оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)» (рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення ЄСПЛ від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08).

Тобто, вказана вище правова позиція ЄСПЛ стосується випадків, коли уповноважені на розгляд справ про адміністративні правопорушення особи на власний розсуд визначають підпункт пункту чи пункт ПДР або ж у інший спосіб редагують фабулу адміністративного правопорушення, що не має відношення до фактичних обставин даної справи, коли не порушується «принцип правової визначеності» і особа, яка керує т/з, апріорі повинна знати та виконувати правила дорожнього руху, в тому числі і приписи п. 2.3б і 14.2б ПДР. При цьому апеляційний суд враховує і позицію потерпілого та його представника, які є у даній справі «стороною обвинувачення» de facto у контексті рішень ЄСПЛ та норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Також не відповідають фактичним обставинам справи висновки суду про відсутність доказів на підтвердження тієї обставини, що на момент початку виконання маневру обгону ОСОБА_2 водій т/з «Мітсубісі Лансер» подав сигнал про намір повороту ліворуч, оскільки, як вже зазначено вище, т/з під керуванням ОСОБА_2 не повинен бути знаходитися на зустрічній смузі, незалежно від того чи подав т/з, який рухався попереду, сигнал про намір повороту ліворуч, чи ні. Апеляційний суд зауважує, що дотримання ОСОБА_2 як водієм т/з приписів п. 2.3б, 14.2б ПДР унеможливило у даній конкретній дорожній ситуації зіткнення т/з та їх пошкодження, тобто ДТП, що й свідчить про правильність й достатність кваліфікації його дій за п. 2.3б, 14.2б ПДР.

Доводи сторони захисту відносно того, що потерпілий ОСОБА_4 в порушення ПДР не мав права перетинати вузьку суцільну лінію, не заслуговують на увагу, оскільки оцінка його дій, по-перше, не є предметом цього провадження, а по-друге, безпосередньо в діях самого ОСОБА_2 встановлено порушення вимог ПДР, які перебувають в прямому причинному зв`язку з ДТП і наслідками, що настали, що незалежно від наявності чи відсутності вини іншого учасника дорожнього руху, не спростовує його вини у вчиненні правопорушення.

Доводи ОСОБА_2 та його захисника про те, що т/з «Мітсубісі Лансер» н. з. НОМЕР_2 керував не ОСОБА_4 , а ОСОБА_6 , також є неприйнятними з підстав, наведених вище.

Апеляційний суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення разом з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, наведеними вище, у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для прийняття рішення про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП поза розумним сумнівом, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а судове рішення - скасуванню з цих підстав.

Разом з тим, згідно ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через 3 місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через 3 місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у ч. 3-6 цієї статті.

Відповідно ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю: п. 7 - у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

З огляду на те, що правопорушення вчинене 16.10.2023, то строк накладення стягнення сплинув 16.01.2024, внаслідок чого після скасування постанови судді від 20.12.2023 провадження у справі стосовно ОСОБА_2 підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, а апеляційна скарга у зв`язку з цим - частковому задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 20.12.2023 відносно ОСОБА_2 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права, а провадження у справі за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строку накладення стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов