КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Сітайло О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 06 березня 2024 року до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 06 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування підстав для скасування постанови суду ОСОБА_1 посилається на те, що при розгляді справи судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, не забезпечено всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи; матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення ним вказаного правопорушення.

При цьому, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності винності особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Потерпіла ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 06 березня 2024 року скасувати та закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на її переконання мала місце побутова сварка, при цьому будь-яких дій фізичного та психологічного характеру у розумінні ч. 1 ст. 173-2 КУпАП в діях ОСОБА_1 не було.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, водночас надіслали на електронну адресу Київського апеляційного суду заяву про розгляд без їхньої участі.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, і такі діяння є умисними.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №589168 від 18 лютого 2024 року, ОСОБА_1 18 лютого 2024 року о о 00 год 00 хв, за адресою: АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 домашнє насильство, що виразилось у словесних образах, побитті, внаслідок чого була завдана шкода психологічному здоров`ю.

Обставини, викладені у адміністративному протоколі, підтверджуються наявними у матеріалах письмовими поясненнями ОСОБА_2 , наданих працівникам поліції одразу на місці події, із яких вбачається, що під час сварки з ОСОБА_1 , останній словесно ображав її та принижував нецензурною лайкою, після чого почав штовхати та бити ОСОБА_2 .

За таких обставин, суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Доводи апеляційних скарг про те, щоміж ОСОБА_2 та ОСОБА_1 сталася побутова сварка, - не знайшли свого відображення в матеріалах справи, оскільки не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно ОСОБА_2 , яке мало наслідком завдання шкоди психічному здоров'ю.

Оцінюючи сукупність наявних у справі доказів, на переконання суду апеляційної інстанції, твердження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, не узгоджуються із фактичними обставинами справи та у повній мірі спростовуються сукупністю досліджених як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Переконливих доводів, які безумовно спростовували би висновки суду, викладені в постанові, і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, - апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Таким чином, всупереч доводам апеляційних скарг, висновки суду першої інстанції про встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи не встановлено.

Враховуючи викладене, апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають залишенню без задоволення, а постанова Шевченківського районного суду міста Києва від 06 березня 2024 року - залишенню без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 06 березня 2024 року - залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Олена СІТАЙЛО

Справа № 33/824/2053/2024 Головуючий суддя у 1-й інстанції: Міхєєва І.М.

Суддя в апеляційній інстанції: Сітайло О.М.