Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3920/23 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Номер провадження №33/4805/761/24
Категорія ст. 124 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: адвокатів Якимчука О.М., Фещенка І. С., Сачка А.В.; осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності (вони ж потерпілі) ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Якимчука Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 09 квітня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення із закриттям провадження в справі у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито провадження за цією статтею відносно ОСОБА_2 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Житомирського районного суду Житомирської області від 09 квітня 2024 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Якимчук О.М., в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності (він же потерпілий) ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та постановити нову, якою визнати винним водія ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не дав належної і об`єктивної оцінки фактичним обставинам справи та наявним доказам, внаслідок чого ухвалив постанову з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що судом безпідставно відхилено висновок експерта, який встановив причинний зв`язок між ДТП та порушенням водієм ОСОБА_2 п. 12.3 ПДР України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та адвокат Якимчук О.М. доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та адвокати Фещенко І.С. і ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги вважали необґрунтованими та в її задоволенні просили відмовити.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 423466 від 01.08.2023, ОСОБА_1 02 червня 2023 року о 11 год. 35 хв. на 135 км автодороги Київ - Чоп керуючи транспортним засобом «Lexus» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку с. Вереси, виконував маневр розвороту та не переконався в його безпечності, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження із матеріальними збитками. Водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 10.1, 10.4, 10.6 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 423467 від 01.08.2023 ОСОБА_2 02 червня 2023 року о 11 год. 35 хв. на 135 км автодороги Київ - Чоп керуючи транспортним засобом «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись в напрямку с. Вереси, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Lexus», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався попереду в попутному напрямку та виконував маневр розвороту. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження із матеріальними збитками. Водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 12.1 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В своїх поясненнях у суді водій ОСОБА_2 пояснив, що 02.06.2023 керував транспортним засобом «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , їхав в напрямку м. Рівне по автодорозі Київ Чоп, на передньому пасажирському сидінні разом із ним їхав ОСОБА_4 . Після проїзду авторозв`язки повернув на об`їзну дорогу м. Житомира, де попереду побачив джип чорного кольору, який стояв справа нерухомо. В подальшому, продовжуючи рух по вказаній дорозі відчув різкий удар в праву сторону свого автомобіля, після чого транспортні засоби з`їхали в ліво сторону автодороги та зупинились. Вважає, що саме порушення вимог ПДР України ОСОБА_5 стало причиною виникнення ДТП.

Схожі пояснення надано свідком ОСОБА_4 .

Інший учасник ДТП ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що 02.06.2023 керував транспортним засобом «Lexus», д.н.з. НОМЕР_1 рухався з м. Житомира в напрямку м. Новоград-Волинський на розв`язці в с. Глибочиця спустився з мосту та перелаштувався у крайню ліву смугу і рухався до перехрестя де зупинившись в крайній лівій смузі автодороги ввімкнувши лівий покажчик повороту, переконавшись в безпечності маневру, почав здійснювати розворот в напрямку м. Житомир та несподівано відчув удар у ліву частину свого транспортного засобу. Після чого автомобілі з`їхали у ліву смугу автодороги та зупинились. Вважає, що саме порушення вимог п. 12.1 ПДР України ОСОБА_2 стало причиною виникнення ДТП.

Ці ж пояснення підтвердив свідок ОСОБА_6 .

В матеріалах справи містяться: схема місця ДТП, фототаблиці із місця пригоди, на яких зафіксовано розташування транспортних засобів, сліди зіткнення на проїзній частині та пошкодження транспортних засобів.

Також, на замовлення адвоката Якимчука О.М., в інтересах ОСОБА_1 , було проведено комплексне транспортно-трасологічне та автотехнічне дослідження № 1461/1462/23-25 від 01.08.2023, за висновком якого з технічної точки зору й виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, в наведених умовах дорожнього руху, слід вважати невідповідність дій водія автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 , які суперечили п. 12.3 ПДР України.

Проаналізувавши вищевказані докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в діях водія ОСОБА_2 та наявність такого складу в діях водія ОСОБА_1 .

У відповідності до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду не було дотримано у достатньому обсязі і висновок суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується зібраними по справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду, не ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Свій висновок суд обґрунтував порушенням водієм ОСОБА_1 вимог дорожньої розмітки лінії 1.1, що знаходиться у причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки та стало причиною виникнення даної ДТП. З цих підстав суд не взяв до уваги висновок експерта №1461/1462/23-25 від 01.08.2023, оскільки встановлене у останньому порушення водієм ОСОБА_2 п. 12.3 ПДР України відбулося після порушення водієм ОСОБА_1 вимог дорожньої розмітки 1.1.

В той же час, суд першої інстанції вийшов за межі звинувачення органу поліції у вчиненні ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке полягає у порушенні саме п.п. 10.1, 10.4, 10.6 ПДР України, а не будь-яких інших, та самостійно змінив обставини правопорушення, викладені у протоколі серії ААД № 423466 від 01.08.2023, на зв`язок із ДТП порушення водієм ОСОБА_1 вимог дорожньої розмітки 1.1, що регулюється розділом 8 та п. 34 ПДР України.

Суд не вправі самостійно змінювати обставини, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. Вказане процесуальне порушення судом першої інстанції є самостійною підставою для скасування судового рішення.

Відносно доведеності порушення водієм ОСОБА_1 п.п. 10.1, 10.4, 10.6 ПДР України та перебування їх у зв`язку із ДТП суд зазначає наступне.

Так, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 124 КУпАП.

Зазначена норма є бланкетною і при встановленні винуватості особи необхідно встановити пункт ПДР України, який порушено водієм і який, окрім того, перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із останнім.

Характеризуючою ознакою дорожньо-транспортної пригоди є те, що при зіткненні двох або більше транспортних засобів, порушення ПДР України може бути допущено усіма його учасниками, але у причинно-наслідковому зв`язку із пригодою можуть бути порушення одного із водіїв.

Причинно-наслідковий зв`язок між пригодою та порушенням ПДР України встановлюється у кожному конкретному випадку на підставі повного і всебічного дослідження доказів зібраних працівниками поліції та наданих учасниками.

Для кваліфікації дій особи за нормою ст. 124 КУпАП України слід виходити не лише з висновків експертів, які визначають наявність причинного зв`язку між порушенням водієм ПДР та наслідками, що настали, а й із сукупності всіх обставин, що належать до предмета доказування з огляду на особливості складу правопорушення, передбаченого зазначеною статтею. Зокрема, оцінюванню підлягає наявність у водія технічної спроможності уникнути наслідків злочину та, відповідно, джерела створення аварійної ситуації.

Тобто тільки ті порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків, а отже перебувають із ними у причинному зв`язку.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 423466 від 01.08.2023, УПП в Житомирській області у провину ОСОБА_1 ставить невиконання вимог наступних ПДР України:

10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

10.4 перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот;

10.6 - якщо транспортний засіб через свої габарити або інші причини не може виконати поворот чи розворот з відповідного крайнього положення, дозволяється відступити від вимог пункту 10.4 цих Правил, якщо це не суперечить вимогам заборонних чи наказових дорожніх знаків, дорожньої розмітки та не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. У разі потреби, для забезпечення безпеки дорожнього руху, слід звернутися за допомогою до інших осіб.

Судом першої інстанції не враховано значні суперечності між поясненнями водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо обставин виникнення ДТП.

Так, водій ОСОБА_1 стверджує, що він починав маневр ліворуч з лівої смуги і відчув удар в ліву сторону автомобіля, а водій ОСОБА_2 зазначає про те, що він рухався по лівій смузі руху, а інше авто перебувало праворуч у нерухомому стані, а потім він відчув удар в праву сторону авто.

В той же час, по схемі ДТП, місцю осипу уламків та наявних ушкодженнях транспортних засобів неможливо встановити безумовну достовірність пояснень одного із водіїв, оскільки:

слід від шини автомобіля «Volkswagen» на проїзній частині та місце осипу уламків може підтверджувати пояснення водія ОСОБА_2 про те, що автомобіль «Lexus» перед початком руху перебував праворуч від його смуги руху;

основні пошкодження на передній правій частині автомобіля «Volkswagen» та на лівій передній двері автомобіля «Lexus» можуть підтверджувати, що саме цими частинами транспортних засобів відбувся першочерговий контакт, тобто перед зіткненням, з урахуванням більшої швидкості автомобіля «Volkswagen», водій останнього повинен був побачити рух автомобіля «Lexus» на його смугу руху, оскільки зіткнення відбулося при частковому перекритті автомобілем «Lexus» лінії руху автомобіля «Volkswagen» (в момент удару автомобіль «Lexus» перебував далі від передньої частини автомобіля «Volkswagen»), що не узгоджується із поясненнями водія ОСОБА_2 про удар в праву частину його автомобіля та перебування автомобіля «Lexus» в нерухомому стані в полі зору видимості водія автомобіля «Volkswagen» в момент виникнення небезпеки для його руху.

Висновок експерта №1461/1462/23-25 від 01.08.2023 не усуває ці прогалини, оскільки він проведений без належних істотних даних пригоди: швидкості транспортних засобів з урахуванням слідів від шин, відкидання ТЗ після зіткнення та пошкоджень, що ТЗ отримали при зіткненні; моменту виникнення небезпеки для водія автомобіля «Volkswagen» у разі перебування автомобіля «Lexus» на його смузі руху (за поясненнями водія ОСОБА_1 ) або у разі початку руху автомобіля «Lexus» на смугу руху автомобіля «Volkswagen» (за поясненнями водія ОСОБА_2 ).

Тільки на підставі встановлення цих вихідних даних експертом міг бути наданий достовірний висновок про: узгодженість пояснень водіїв автомобілів щодо обставин ДТП; віддаленості автомобіля «Volkswagen» від автомобіля «Lexus» в момент початку руху останнього на смугу руху автомобіля «Volkswagen» (за поясненнями водія останнього); встановлення технічної можливості запобігання ДТП водія автомобіля «Volkswagen» гальмуванням чи маневруванням, виходячи з належних вихідних даних; взаємозв`язку із порушенням пунктів ПДР України одного або обох водіїв із ДТП тощо.

Наданий до суду апеляційної інстанції висновок експерта № 22/24 за результатами проведення автотехнічного та транспортно-трасологічного дослідження від 14.02.2024 не може бути взяти до уваги, оскільки проведений без вищевказаних істотних даних пригоди та матеріалів даної адміністративної справи.

В матеріалах справи відсутні висновки експертиз механізму ДТП та її елементів, обставин ДТП, які були б проведені на основі реальних вихідних даних та надавали б точну картину обставин та механізму ДТП з урахуванням кардинальних протирічь у поясненнях водіїв, що виключає можливість достовірного встановлення вини водія ОСОБА_1 в інкримінованому йому ДТП.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В п. 39 Рішення ЄСПЛ «Лучанінова проти України» Суд зробив висновок, що з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушив заявник у зазначеній справі, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням, Суд вважає, що провадження, про яке йдеться (справа про адміністративне правопорушення), є кримінальним для цілей застосування Конвенції.

Згідно зі статтею 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Відповідно до змісту частини сьомої статті 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що протокол серії ААД № 423466 від 01.08.2023 відносно ОСОБА_1 не можна визнати належним та допустимим доказом його винуватості, тому суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення, тому постанову суду першої інстанції відносно ОСОБА_1 підлягає скасуванню з ухваленням нової про закриття провадження в цій частині.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно скасування постанови суду першої інстанції відносно водія ОСОБА_2 та визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення апеляційний суд не вбачає для цього підстав з огляду на таке.

Згідно протоколу серії ААД № 423467 від 01.08.2023 ОСОБА_2 ставиться у провину порушення вимог п. 12.1 ПДР України, яка встановлює, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

В той же час, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б доводили, що водієм ОСОБА_2 допущено порушення зазначеного пункту ПДР України, а саме не вибрано безпечну швидкість руху або не враховано дорожню обстановку, які б перешкоджали йому контролювати рух ТЗ та безпечно керувати ним.

Висновок експерта №1461/1462/23-25 від 01.08.2023, який проведено без наявності належних вихідних даних, також не надає такої відповіді. Натомість, експерт посилається на невідповідність дій водія ОСОБА_2 вимогам п. 12.3 ПДР України, яке не ставиться органом поліції у провину останнього, як підставу для притягнення до адміністративної відповідальності.

Як було зазначено вище, суд не вправі самостійно змінювати правову кваліфікацію адміністративного правопорушення, визначеного у протоколі, тому зазначений доказ не може бути прийнятий до увагу в частині встановлення вини водія ОСОБА_2 у порушенні п. 12.1 ПДР України, яка зазначена у протоколі наслідком ДТП.

Отже, суд першої інстанції, на підставі досліджених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вини водія ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, тобто причинно-наслідковому зв`язку із його діями та дорожньо-транспортною пригодою.

З огляду на викладене, враховуючи недостатність даних, які надають можливість з усією повнотою встановити вину водія автомобіля «Volkswagen», суддя місцевого суду повно та всебічно з`ясував обставини, надав їм об`єктивну оцінку та прийшов до правильного висновку про відсутність належних доказів про порушення водієм ОСОБА_2 п. 12.1 ПДР України, які б перебували у причинному зв`язку із ДТП.

Додаткових об`єктивних доводів, які б спростовували висновки в цій частині, викладені в оскаржуваній постанові, або свідчили б про порушення норм КУпАП при прийнятті рішення суддею, а також відповідних додаткових доказів в апеляційній скарзі не наведено і до апеляційного суду не надано. Досліджені судом докази є достатніми для висновку про невинність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. За таких обставин, підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині не вбачається.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_2 немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Якимчука Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 09 квітня 2024 року в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закриття справи відносно нього в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Залишити без змін постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 09 квітня 2024 року в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь