КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року м. Київ

Справа № 757/49442/23

Провадження № 33/824/3260/2024

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через захисника Скотара Олександра Миколайовича, на постанову Печерського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП

ВСТАНОВИВ

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 522664 від 21.10.2023 ОСОБА_1 21.10.2023 о 01 год. 20 хв. в м. Києві по бульвару Лесі Українки, 26, керував автомобілем Мерседес, д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, всупереч п. 2.5 Правил дорожнього руху відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що зафіксовано на нагрудні боді камери № 473888 та № 470207 працівників поліції. Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 31 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

Не погодившись з такою постановою, ОСОБА_1 05 лютого 2024 року подав через свого захисника Скотара О.М. апеляційну скаргу, у якій просив оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Київського апеляційного суду від 01 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану захисником Скотарем О.М., повернуто особі, яка її подала у зв`язку із відсутністю повноважень у ОСОБА_2 на захист ОСОБА_1 у Київському апеляційному суді, а саме: не надання суду ордеру на надання правничої допомоги.

21 травня 2024 року ОСОБА_1 повторно подав через свого захисника Скотара О.М. апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права та невірним застосування норм матеріального права.

Вказує, що в протоколі неоднозначно сформульована суть порушення, оскільки складається із двох частин: 1) керування з ознаками алкогольного сп`яніння; 2) відмови від проходження огляну на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, а тому незрозуміло в чому обвинувачується водій.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази виявлення в ОСОБА_1 будь-яких ознак наркотичного сп`яніння, що перелічені та зазначені у протоколі поліцейським. А з відеозапису їх наявність не вбачається та неможливо встановити.

Наголошує, що ОСОБА_1 не був за кермом зупиненого автомобіля, натомість за кермом була його знайома - ОСОБА_3 , разом із якою вони їхали до її місця проживання.

Звертає увагу, що з відеозапису вбачається присутність інших осіб, яких можливо було залучити як свідків для встановлення наявності в ОСОБА_1 ознак сп`яніння, проте поліцейськими цього зроблено не було.

Вважає дії поліцейських схилянням ОСОБА_1 погодитися на відмову від проходження огляду та провокацією вчинення адміністративного правопорушення, оскільки він лише повідомив, що бажає якнайшвидше їхати та не надав чіткої та зрозумілої відповіді щодо відмови від проходження огляду, а працівники поліції не роз`яснили йому права та обов`язки, порядок проходження огляду.

Вказує на порушення порядку огляду на стан сп`яніння працівниками поліції, що свідчить про недійсність такого огляду. Зокрема, у матеріалах справи відсутні докази щодо відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, що свідчить про формальний підхід до виконання вимог закону з боку поліцейських.

Наголошує на недопустимості відеозапису як доказу через те, що він не є безперервним, не фіксує значного часу спілкування поліцейських з ОСОБА_1 .

Також в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що перша апеляційна скарга була подана на 5 день строку на апеляційне оскарження, копію постанови Київського апеляційного суду від 01 травня 2024 року про повернення апеляційної скарги було отримано 20 травня 2024 року поштовим зв`язком та протягом 5 днів, що залишилися на апеляційне оскарження, повторно подано апеляційну скаргу із усуненими недоліками, що були причиною для її повернення вперше.

Судове засідання призначене на 24 червня 2024 року об 11:00 було відкладено за клопотанням захисника ОСОБА_1 - адвоката Скотара О.М., яке обґрунтоване хворобою адвоката. Дати зайнятості адвоката в інших судових засіданнях, що могли б бути враховані апеляційним судом при визначені наступної дати та часу судового засідання у клопотанні не вказано. Причини неявки ОСОБА_1 , належним чином повідомленого про розгляд справи суду не повідомлено.

Судове засідання призначене на 08 липня 2024 року о 10:40 також було відкладено за клопотанням захисника ОСОБА_1 - адвоката Скотара О.М., яке обґрунтоване зайнятість адвоката в іншому судовому засіданні. Дати зайнятості адвоката в інших судових засіданнях, що могли б бути враховані апеляційним судом при визначені наступної дати та часу судового засідання у клопотанні не вказано. Причини неявки ОСОБА_1 , належним чином повідомленого про розгляд справи суду не повідомлено.

У судове засідання призначене на 29 липня 2024 року об 11:00 ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Скотар О.М. втретє не з`явилися. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином у передбаченому законом порядку. Від захисника ОСОБА_1 - адвоката Скотара О.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване тим, що ОСОБА_1 перебуває у робочому відрядженні у м. Бухарест, Румунія. Причини неявки адвоката Скотара О.М. суду не повідомлено.

Вирішуючи питання про розгляд справи за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності та її захисника апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. За змістом наведеної норми участь особи, що притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, в розгляді справи про адміністративне правопорушення не є обов`язковою.

Апеляційний суд вважає, що стороні захисту надано достатньо можливостей для участі у судових засіданнях, а саме двічі відкладено призначені судові засідання за клопотаннями сторони захисту. Крім того, письмова позиція сторони захисту викладена в апеляційній скарзі, а тому апеляційний суд приходить до висновку про відсутність необхідності у подальшому відкладенні судових засідань, оскільки письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, достатньо для правильного вирішення справи про адміністративне правопорушення та апеляційного перегляду, необхідності у заслуховуванні особистих пояснень ОСОБА_1 апеляційним судом не встановлено.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що заборона зловживання процесуальними правами є загально правовим принципом і поширюється на всі види судочинства (ухвала від 07.02.2022 у справі № 266/108/22, від 07.11.2022 у справі № 757/9655/22-к та ін.).

У постанові Вищого спеціалізованого суду України від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» зазначається, що оцінюючи поведінку учасників кримінального провадження, слід враховувати існування випадків зловживання процесуальними правами. Водночас слід враховувати, що використання процесуальних прав, зокрема, заявлення клопотань, скарг, не може розцінюватися як перешкоджання здійсненню провадження, за винятком випадків, коли йдеться про зловживання правом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Аналіз викладених вище обставин неявки захисника ОСОБА_1 - адвоката Скотара О.М. , а також самого ОСОБА_1 в судові засідання, а також повідомлення судом про дату, час та місце розгляду справи, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення своїх процесуальних прав і виконання обов`язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданої апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_1 та свідчить про умисне уникнення від явки до суду та затягування судового розгляду даної справи.

Відповідно до ст. 42 Правил адвокатської етики, представляючи інтереси клієнта або виконуючи функцію захисника в суді, адвокат зобов`язаний дотримуватися вимог чинного процесуального законодавства, законодавства про адвокатуру та адвокатську діяльність, про судоустрій і статус суддів, іншого законодавства, що регламентує поведінку учасників судового процесу, а також вимог Правил. Адвокат Скотар О.М. будучи обізнаним про розгляд справи, не повідомив апеляційний суд про причини своєї неявки в останнє судове засідання.

Згідно з ч. 2 ст. 44 Правил адвокатської етики, адвокат не повинен вчиняти дій, спрямованих на невиправдане затягування судового розгляду справи.

За своєю суттю дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права стороною процесу, однак по суті вони направлені на деструктивність судового розгляду та затягування розгляду справи з метою спливу процесуальних строків з метою уникнення відповідальності, оскільки з моменту вчинення адміністративного правопорушення минуло більше 9 місяців і розгляд справи в апеляційному суді не розпочато.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку про зловживання стороною захисту своїми процесуальними правами, спрямованого на затягування судового процесу, а також про порушення адвокатом Скотарем О.М. Правил адвокатської етики, що виявилося у неявці до суду апеляційної інстанції 29 липня 2024 року без повідомлення поважних причин для неявки адвоката до суду.

А тому вважає за можливе розглядати справу за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності та її захисника, які повідомленні про дату, час та місце судового засідання належним чином.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що перша апеляційна скарга подана ОСОБА_1 05 лютого 2024 року, тобто на 5 день апеляційного оскарження, проте була повернута з підстав недотримання вимог ч. 2 ст. 271 КУпАП. Постанову Київського апеляційного суду про повернення апеляційної скарги було отримано захисником ОСОБА_1 20 травня 2024 року (а. с. 75). Повторна апеляційна скарга подана 21 травня 2024 року з усуненими причин, що були підставою для повернення першої апеляційної скарги.

Враховуючи, що перша апеляційна скарга була подана в межах 10-денного строку з дня винесення постанови судом першої інстанції, а повторно апеляційна скарга подана протягом 5 днів з дня отримання постанови про повернення першої апеляційної скарги, з метою забезпечення права на захист та справедливий судовий розгляд апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність, вмотивованість та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Судом першої інстанції було переглянуто наявний в матеріалах справи диск із відеозаписом з місця події, з якого було встановлено таке:

Відео «522664» від 21.10.2023:

01:27:33 - працівник поліції жіночої статі підходить до автомобіля, біля якого вже перебуває працівник поліції чоловічої статі та спілкується з ОСОБА_1 , останній перебуває на передньому пасажирському сидінні.

01:28:28 - працівник поліції запитує дівчину, чи вживала вона алкоголь.

01:29:30 - працівник поліції пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння і пропонує три варіанти.

01:30:07 - працівник поліції запитує ОСОБА_1 , чи він відмовляється пройти огляд на місці чи у лікаря-нарколога.

01:30:23 - ОСОБА_1 каже: «я відмовляюся, я щось погано себе почуваю». У цей момент дівчина яка перебуває поруч, не каже, що саме вона перебувала за кермом.

01:30:55 - працівник поліції жіночої статі, йде складати протокол про адміністративне правопорушення.

01:36:38 - працівник поліції, в момент коли дівчина почала проходити огляд на приладі «Драгер», зазначає, що: «мужчина буде відповідати за свої вчинки, правильно?».

01:59:18 - працівник поліції жіночої статі зачитує протокол про адміністративне правопорушення, складений стосовно ОСОБА_1 , як на водія транспортного засобу, за відмову від проходження ним огляду на місці та відмову від пропозиції проїхати на огляд до лікаря-нарколога. При цьому, ОСОБА_1 не висловлює зауважень, що він не керував автомобілем.

02:00:27 - ОСОБА_1 розписується і отримує копію протоколу.

02:02:23 - дівчина в автомобілі зазначає: «я не була за рульом і він не був за рульом, а хто був за рульом?».

02:02:26 - ОСОБА_1 каже: «я був за рульом, на мене склали протокол. Звичайно, двоє осіб не могли бути, я розумію».

02:02:49 - працівник поліції каже: «коли ми вас зупинили, ви сказали, що вона була за кермом». ОСОБА_1 відповідає: «ні, вона не була».

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність як за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

За логікою цього складу адміністративного правопорушення відмовою є свідома, вольова та цілеспрямована поведінка водія, за якої він після отримання від працівника поліції законної вимоги пройти огляд на стан сп`яніння, роз`яснення порядку його проходження та наслідків відмови від проходження огляду не вчиняє дій, які від нього вимагаються та/або своїми діями перешкоджає виконанню таких дій.

Постанова Печерського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року мотивована тим, що обставини вчинення ОСОБА_1 даного правопорушення знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи на підставі фактичних даних протоколу про адміністративне правопорушення, переглянутого в судовому засіданні долученого працівниками поліції диском із відеозаписом з місця події, на якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду, ніяких зауважень чи запитань як йому довести свою правоту, щоб працівники поліції пояснили та роз`яснили можливість його самостійного проходження огляду у лікаря-нарколога протягом двох годин не було, іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Щодо заперечення стороною захисту факту керування транспортним засобом, суд першої інстанції зазначив, що дійсно, як вбачається з оглянутого диску, приєднаного до матеріалів справи, на відеозаписі не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом або факт зупинки транспортного засобу, за кермом якого знаходився ОСОБА_1 , однак це не може беззаперечно свідчити про відсутність складу порушення, оскільки факт керування особою автомобілем може підтверджуватись або спростовуватись сукупністю інших доказів, наявних в матеріалах справи. По-перше, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується фрагментом відеозапису (Відео «522664» - 02:02:26 год.), де ОСОБА_1 самостійно визнає, що він перебував за кермом автомобіля, а не дівчина. Крім того, факт керування підтверджується рапортом поліцейського ЗКР № 6 б. № 4 п. № 1 УПП у м. Києві ДПП Дроня Ю., за змістом якого, 21.10.2023 патрулюючи у складі екіпажу «Рубін 51» по бульвару Лесі Українки, 26, було зупинено транспортний засіб Мерседес, д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 . На момент встановлення даного факту вищевказана особа помінялась місцями з громадянкою ОСОБА_3 , намагаючись уникнути відповідальності за правопорушення, оскільки у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Пізніше ОСОБА_1 , оцінивши ситуацію, що склалась, підтвердив, що він керував транспортним засобом в момент зупинки його працівниками патрульної поліції.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а також підтверджуються належними та допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи.

Заперечуючи щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, апелянтом вказується на відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Апеляційний суд відхиляє вказаний довів як безпідставний та повторюваний, оскільки судом першої інстанції повно та всебічно досліджено матеріали справи, зокрема наявний у них диск із відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, за наслідками чого було докладно описано розвиток подій, у тому числі зміст розмов ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з працівниками поліції, та зроблено правильний висновок про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Апеляційний суд не вбачає необхідності у повторному дослідженні вказаних обставин, оскільки за наслідками апеляційного перегляду та дослідження наявного в матеріалах справи відеозапису з місця події, встановлено, що судом першої інстанції зроблено законні та обґрунтовані висновки щодо доведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також вмотивовано відхиллено заперечення сторони захисту з цього приводу.

Апеляційний суд додатково вказує на обставини, не описані судом першої інстанції, що доводять факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , а саме на відеозаписі зафіксовано обурення ОСОБА_1 під час того, як поліцейські вказують, що ОСОБА_3 була за кермом та запевнення поліцейських, що саме він був за кермом (02:01:40).

Апеляційна скарга не містить нових доводів чи посилання на докази, які не були дослідженні судом першої інстанції, які б вказували на незаконність висновку суду першої інстанції чи помилковість при дослідженні доказів та зводяться до переоцінки досліджених судом першої інстанції доказів та встановлених обставин справи, що не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Доводи про незрозумілість фабули правопорушення в протоколі про адміністративне правопорушення є надуманими, оскільки фабула правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 є чіткою та зрозумілою, а саме: відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння особою, яка керує транспортним засобом. Зазначення в протоколі про «керування з явними ознаками алкогольного сп`яніння» не свідчить про спірність кваліфікації, оскільки спрямоване на вказівку на правову підставу для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння від проходження якого і відмовляється особа, порушуючи вимоги п. 2.5 ПДР України.

Доводи про незалучення свідків є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Таким чином, залучення свідків необхідно лише за відсутності можливості проводити безперервний відеозапис процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння, що у цій справі не має місце через наявність відповідного відеозапису.

Щодо відсутності в ОСОБА_1 зафіксованих на відео ознак алкогольного сп`яніння та невжиття поліцейськими заходів щодо встановлення таких ознак апеляційний суд зазначає, що за приписами ст. 266 КУпАП та Інструкції № 1452/735 підстава для проведення огляду на відповідний стан сп`яніння випливає саме з внутрішнього переконання поліцейського, що особа перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

За таких обставин констатовані поліцейськими ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 визнаються апеляційним судом як такі, що мали місце, оскільки також підтверджуються відеозаписом із нагрудних камер поліцейських, а тому вимога щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була обґрунтованою та правомірною.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо нероз`яснення поліцейськими наслідків відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та провокацію до відмови як безпідставні, оскільки з дослідженого відеозапису апеляційним судом не встановлено ознак провокації відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 умисно та свідомо відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, посилаючись на погане самопочуття, що не є законною підставою для відмови від такого огляду. При цьому ОСОБА_1 роз`яснюються наслідки такої відмови (01:29:40-01:30:16). Апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_1 є юристом за освітою, а тому повинен бути усвідомлений щодо наслідків своїх протиправних дій, а також порядку проходження такого огляду, про що також свідчить і його твердження «я знаю» під час роз`яснення поліцейським порядку проходження огляду на стан сп`яніння (01:29:45).

Щодо не відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом апеляційний суд вказує на необґрунтованість вказаного доводу, оскільки з відеозапису вбачається як поліцейським було виконано вимоги ч. 1 ст. 266 КУпАП та відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом (02:04:47).

Доводи щодо відсутності фіксації початку спілкування ОСОБА_1 із поліцейським в момент зупинки та інших недоліків наявного в матеріалах справи відеозапису апеляційний суд вважає безпідставними, зокрема з огляду на те, що апелянтом не наведено конкретних обставин, які не були зафіксовані на наявному в матеріалах справи відеозаписі (що було сказано чи повідомлено, виявлено чи упущено), та які могли б вплинути на результат провадження у справі. Самі лише твердження апелянта про неналежність та недопустимість відеозапису з нагрудних камер поліцейських не можуть бути підставою для визнання їх такими, оскільки при їх дослідженні не було встановлено порушень Інструкції № 1026 від 18.12.2018 з боку поліцейських, зокрема не виявлено ознак монтажу чи переривання, які б спотворювали дійсний зміст та хід подій. Апеляційний суд також звертає увагу на суперечливість доводів апелянта, що полягає в одночасному заперечені допустимості відеозапису як доказу по справі та посиланні на цей же відеозапис як підставу своїх заперечень проти висунутого обвинувачення.

Інші доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, розумних сумнів щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не викликають, порушень щодо порядку отримання доказів, що містяться в матеріалах справи не наводять, що в сукупності свідчить про формальність доводів апеляційної скарги, спрямованих на уникнення адміністративної відповідальності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним, оскільки він відповідає обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова Печерського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року залишається без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 31 січня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через захисника Скотара Олександра Миколайовича, - залишити без задоволення.

Постанову Печерського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя О. В. Желепа