ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1867/24 Справа № 202/6769/24 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Рябчун О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Рябчун О.В., розглянувши у місті Дніпро апеляційну скаргу захисника Федосєєва Євгена Олександровича, подану в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 червня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

встановила:

Постановою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 червня 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на один рік, також визначено зобов`язання сплати ним судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Відповідно до змісту постанови ОСОБА_1 09 травня 2024 року о 06 годині 11 хвилин, в м. Дніпро по просп. Слобожанський, керував транспортним засобом Mercedes-Benz SPRINTER 313, д.н.з. НОМЕР_1 , по другорядній дорозі при повороті праворуч на стрілку зеленого кольору на таблиці, встановлений на рівні червоного сигналу світлофора не дав дорогу автомобілю TOYOTA PRIUS, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався з лівої сторони на зелений сигнал світлофора і змусив водія різко гальмувати, змінювати напрямок руху та подавати звуковий сигнал, щоб уникнути зіткнення, чим створив аварійну ситуацію, чим порушив вимоги п. 8.7.3е Правил дорожнього руху.

Назазначену постанову суду захисник Федосєєв Є.О., у інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу з проханням про скасування постанови Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 червня 2024 року та закриття провадження по справі на підставі п.1 ч.1. ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Обґрунтовуючи вимоги поданої апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, неповно дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, на надавши їм належної правової оцінки, що свідчить про формальний підхід суду першої інстанції до вивчення обставин справи.

Захисник зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення містив у собі неповні відомості щодо місця вчинення адміністративного правопорушення, що повинно було стати підставою для повернення матеріалів справи до поліції на доопрацювання.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в матеріалах справи відсутній відеозапис, який підтвердив би факт руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 на заборонений сигнал світлофору. Також, матеріали справи не містять відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, які здійснювали оформлення адміністративного правопорушення 09.05.2024 року. Крім того, свідків, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, працівниками поліції залучено також не було.

Крім того, матеріали справи не містять підтвердження циклічності роботи світлофорних об`єктів, розташованих на проспекту Слобожанському.

Наголошує на тому, що суд першої інстанції самостійно відредагував фабулу адміністративного правопорушення, оскільки змінив зазначену у протоколі про адміністративне правопорушення правову кваліфікацію адміністративного правопорушення, що є порушенням права на захист та принципу рівності сторін.

В судове засідання апеляційної інстанції захисник Федосєєв Є.О. та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомили, але їх неявка, відповідно до приписів ч.6 ст.294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному розгляду

Перевіривши витребувані із Індустріального районного суду міста Дніпропетровська матеріали провадження про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП, проаналізувавши зміст судової постанови та співставивши викладені у ній обставини як з наявними у матеріалах доказами, так і додатково витребуваними документами, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за такими підставами.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КпАП України суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинене правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції у належному обсязі виконані не були.

Як слідує зі змісту постанови суду першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, суддя місцевого суду послався, як на докази, на матеріали справи, а саме на: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №907281 від 09 травня 2024 року, рапорт працівників поліції та письмові пояснення ОСОБА_2 .. Однак, зі змісту постанови суду вбачається, що суд лише формально перерахував вищезазначені документи та не дав їм належної оцінки у розумінні ст. 252 КУпАП.

Варто звернути увагу, що змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №907281 від 09 травня 2024 року ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП, однак судом першої інстанції останнього притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини, суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції («Малофєєва проти Росії», рішення від 30.05.2013 р., заява F 36673/04; «Карелін проти Росії», заява F 926/08, рішення від 20.09.2016 р.)

З наведеного вбачається, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, матеріали справи не містять, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З огляду на положення ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах "Лучанінова проти України", "Малофєєва проти Росії", необхідно виходити з того що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим, безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювань правопорушення, викладеного у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, з огляду на каральну мету стягнення, провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення у справі "Надточій проти України" від 15.05.2008, рішення у справі "Лучанінова проти України" від 09.06.2011).

У зв`язку із викладеним, постанова судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 червня 2024 року щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 червня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП - скасувати.

Закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Суддя

Дніпровського апеляційного суду: О.В. Рябчун