Номер провадження: 33/813/1806/24
Номер справи місцевого суду: 517/733/24
Головуючий у першій інстанції Меєчко О.М.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника Малевича О.В. на постанову судді Фрунзівського районного суду Одеської області від 29.05.2024 року якою,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює електроерозіністом в АТ «Компанія авіаційного та ракетно-технічного машинобудування», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП,

встановив:

оскарженою постановою місцевого суду ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 550 (п`ятсот п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 9350 (дев`ять тисяч триста п`ятдесят) гривень, та стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 605,60 гривень.

Згідно з оскаржуваною постановою, 24.05.2024 року, біля 22 год 10 хв., поблизу селища Затишшя Роздільнянського району Одеської області, на відстані до 25000 метрів від лінії державного кордону, було виявлено ОСОБА_1 , який в групі осіб, а саме з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , намагався перетнути державний кордон на вихід з України до Республіки Молдова на напрямку с-ще Затишшя (Україна) - с. Колосове (РМ) поза пунктом пропуску, в пішому порядку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України», за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою місцевого суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність та необґрунтованість, стверджує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати постанову та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на таке:

- ОСОБА_1 не був повідомленим про дату, місце та час розгляду справи, судовий розгляд в місцевому суді відбувся за його відсутності, що свідчить про порушення права на захист. Заяву про здійснення судового розгляду без його участі ОСОБА_1 підписав під тиском та під диктовку працівників прикордонної служби;

-судом не з`ясовано чи був повідомлений ОСОБА_1 про зміст протоколу про адміністративне правопорушення, чи роз`яснено йому права, обов`язки та наслідки вчиненого правопорушення, право на залучення адвоката, а також не надано копію протоколу;

-судом не враховано, що матеріали провадження не містять доказів про наявність в діях особи об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, оскільки правопорушення полягає саме у перетинанні державного кордону, а ОСОБА_1 був виявлений на 25000 метрів від кордону з Республікою Молдовою, однак згідно матеріалів справи осіб було виявлено на транспортному засобі на дорозі Ширяєво-Затишне, а в подальшому доставлено до смт. Захарівка для з`ясування обставин;

-протокол про адміністративне правопорушення не містить вказівки на схему місцевості, а долучена схема схожа на припущення прикордонників.

Апеляційний розгляд проведено за відсутністю ОСОБА_1 та його захисника, які в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у встановленому законом порядку.

Так, з метою повідомлення особи про час і місце розгляду справи, а також дотримання розумних строків розгляду справи, як ОСОБА_1 , так і його захисника, було повідомлено шляхом смс-повідомлення, яке відповідно до звіту було доставлено на номери телефонів останніх. Захисника також було повідомлено шляхом направлення електронного листа на його електронну адресу «ІНФОРМАЦІЯ_4» (вказану в апеляційній скарзі, як один із засобів зв`язку). Також на офіційному сайті Судової влади України за посиланням https://oda.court.gov.ua/sud4813/gromadyanam/csz/ були розміщені відомості про дату та час апеляційного розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Зважаючи на належне повідомлення ОСОБА_1 та його захисника про час і місце розгляду справи, апеляційний суд відхиляє доводи захисника про необхідність направлення судової повістки останньому до військової частини, де він проходить військову службу, оскільки в силу оголошення в Україні воєнного стану військові частини можуть передислокуватися, а їх місцерозташування є інформацією з обмеженим доступом, що безумовно виключає виклик особи у спосіб, вказаний захисником. При цьому, зволікання з розглядом справи порушує строки розгляду справи.

Таким чином, суд вважає, що на стадії апеляційного розгляду були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 та його захисник будучи повідомленими про дату та час розгляду справи в апеляційному суді, не з`явились, суд оцінює таку поведінку сторони захисту, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Більш того, в умовах воєнного стану, з огляду на неприпустимість зупинення роботи судів та здійснення правосуддя, враховуючи необхідність забезпечення розумності строків розгляду справ, суд не має чекати, що особа щодо якої розглядається справа виявить бажання з`явитись до суду за умови не повідомлення суду поважних причин своєї неявки.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; суд приходить до висновку про таке.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскарженої постанови, судом встановлено таке.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За змістом ст. ст. 254 , 256 КУпАП протокол об адміністративне правопорушення є найважливішим процесуальним документом в якому фіксується сутність вчиненого правопорушення, який у свою чергу є підставою для подальшого провадження справи у суді. У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Наведені обставини дають право уповноваженій особі складати протокол про адміністративні правопорушення невідкладно після вчинення правопорушення, а також за наявності даних, які вказують про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення в цілому, зокрема його суб`єктивної та об`єктивної сторони.

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУПАП.

Згідно протоколу ПдРУ№292932 від 24.05.2024 року, ОСОБА_1 , 24.05.2024 року, біля 22 год 10 хв, поблизу с. Затишшя Роздільнянського району Одеської області на відстані до 25000 метрів від лінії державного кордону, в групі осіб, а саме з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , повторно протягом року намагався перетнути державний кордон поза пунктом пропуску на вихід з України до Республіки Молдова на напрямку с. Затишшя (Україна) - с. Колосове (РМ), в пішому порядку, чим порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Диспозиція ч.2 ст.204-1 КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст.2 ст. 204-1 КУпАП полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, зокрема вчинені групою осіб.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Відповідно, досліджуючи докази по даній справі, суд повинен встановити чи навмисно особа перетнула державний кордон України у незаконний спосіб.

Охорона державного кордону України є невід`ємною складовою загальнодержавної системи захисту державного кордону і полягає у здійсненні Державною прикордонною службою України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах, а також Збройними Силами України у повітряному та підводному просторі відповідно до наданих їм повноважень заходів з метою забезпечення недоторканності державного кордону України.

Державний кордон України - це лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, визначає межі державної території України, просторові рубежі дії державного суверенітету України. Охороною Державного кордону України займається Державна прикордонна служба України.

Як вірно зазначив місцевий суд, з висновком якого погоджується суд апеляційної інстанції, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами справи:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 292932 від 24 травня 2024 року, в якому зазначені дані про особу ОСОБА_1 та відомості про обставини скоєного ним правопорушення, який останній підписав без будь-яких зауважень щодо його змісту (а.с. 1);

- рапортом начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) ОСОБА_6 , згідно якого він, 24 травня 2024 року, біля 22 год 10 хв. будучи в прикордонному наряді «ПП» на напрямку с-ще Затишшя (Україна) - с. Колосове (РМ) на відстані до 25000 м від лінії державного кордону України виявив 5 громадян України, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які намагалися здійснити незаконний перетин державного кордону України з Республікою Молдова на вихід з України поза пунктом пропуску, в пішому порядку (а.с. 2);

- схемою місцевості виявлення правопорушення, з якої встановлено, що 24 травня 2024 року, о 22 год 10 хв. чоловіки призовного віку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , були виявлені в близькості від лінії державного кордону України з Республікою Молдова. Напрямок руху виявленої групи з с-ща Затишшя (Україна) в напрямку с. Колосове (Р.Молдова) на вихід з України, в обхід встановлених пунктів пропуску через державний кордон України (а.с. 3);

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 24 травня 2024 року, в яких він визнав факт його намагання перетину державного кордону України в Республіку Молдова поза пунктом пропуску. Свою вину ОСОБА_1 визнав в повному обсязі (а.с. 4);

- доповідною запискою про результати проведення перевірочних заходів з фототаблицею огляду мобільного телефону, з яких вбачається отримання ОСОБА_1 від невідомої особи через месенджер «Telegram» порад та вказівок щодо незаконного перетину державного кордону та вчинення останнім послідовних дій спрямованих на їх виконання, з метою подальшого незаконного перетину державного кордону (а.с. 6-8).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП повністю доведена зібраними доказами, які є належними та допустимим у цій справі, а тому рішення судді районного суду щодо визнання останнього винним в скоєні адміністративного правопорушення, є законним та обґрунтованим. Тому суд констатує, що апеляційна скарга сторони захисту не містить достатньо обґрунтованих доводів та підтверджень, які б спростовали висновок місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у спробі незаконного перетину державного кордону України поза межами пункту пропуску через державний кордон України за викладеними в протоколі обставинами.

Апеляційний суд відхиляє доводи скарги, що виявлення ОСОБА_1 за 25 км від державного кордону України з Республікою Молдова не утворюють об`єктивної сторони інкримінованого правопорушення, оскільки такі доводи спростовані дослідженими судом доказами, у тому числі фактом відсутності раціонального пояснення ОСОБА_1 , місцем проживання якого є м. Київ, свого перебування на відкритій місцевості в Одеській області поблизу державного кордону України в напрямку Р.Молдова у групі із п`яти громадян, що могло б викликати щонайменший сумнів у відсутності намірів незаконно перетнути кордону.

Суд визнає необґрунтованими доводи скарги про написання ОСОБА_1 пояснень під час складання протоколу під тиском працівників прикордонної служби, оскільки такі доводи не підтверджені будь-якими доказами, зокрема останній не зазначав про це в протоколі, в своїх поясненнях. Доказів оскарження незаконних дій прикордонників, якщо такі дії мали місце, стороною захисту апеляційному суду не надано.

Особистим підписом ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було повідомлено про його права, передбачені ст.268 КУпАП

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що долучені до матеріалів справи докази, беззаперечно та поза розумним сумнівом підтверджують відомості викладені в протоколі та доводять вину правопорушника.

Таким чином, доводи апелянта про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, апеляційний суд визнає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення, суддя першої інстанції дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини, які зафіксовані працівниками прикордонної служби.

Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в оскарженій постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, апелянтами не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.

За таких обставин суд визнає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, що свідчить про відсутність підстав для її задоволення та скасування оскарженої постанови суду першої інстанції.

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника Малевича О.В. - залишити без задоволення.

Постанову Фрунзівського районного суду Одеської області від 29.05.2024 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський