Справа № 466/4235/24 Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 33/811/1013/24 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., за участю захисника Куликовця І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката Куликовця І.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 10 червня 2024 року про притягнення останньої до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір у сумі 605 грн 60 коп.

Згідно з постановою судді, 06.04.2024 о 02:50 год. у м. Львові, на перехресті вул. Липинського вул. Окуневського, водій ОСОБА_1 , керувала транспортним засобом марки «Audi Q7», номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, згідно висновку лікаря №001119 від 06.04.2024. Таким чином, ОСОБА_1 порушила п. 2.9а ПДР, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, адвокат Куликовець І.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 10 червня 2024 року та закрити провадження у справі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що постанова є необгрунтовано, незаконною, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться виключно за наявності у особи однієї з ознак алкогольного сп`яніння, проте працівники поліції, не зазначивши ознаки алкогольного сп`яніння, діяли з порушенням вимог п. 2, п.3 Розділу 1 Інструкції та безпідставно запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Незважаючи на вказане вище, поліцейським було проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера «Драгер», результат якого 1,49 %о.

За результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння було складено акт огляду, в якому зазначено такі ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук.

Однак, на відеозаписах чітко вбачається, що поведінка ОСОБА_1 була звичною, не було будь-яких дій, рухів, висловлювань, які б могли вказувати про її перебування в стані алкогольного сп`яніння та відсутнє тремтіння пальців рук.

З результатом огляду ОСОБА_1 не погодилась, тому була доставлена до медичного закладу.

Як слідує з висновку щодо результатів медичного огляду, такий огляд було проведено о 05:27 год., а згідно відеозаписів з нагрудних камер поліцейських встановлено, що поліцейськими було вперше запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння о 02:49 год.

Отже, з моменту виявлення підстав для огляду на стан сп`яніння до проведення такого огляду в медичному закладі пройшло 2 год. 38 хв., тобто більше ніж 2 год., тому огляд є недійсними.

Також вказує, що у матеріалах справи відсутнє направлення на огляд, що підтверджує порушення процедури огляду на стан сп`яніння в медичному закладі.

Апелянт звертає увагу на те, що огляд на стан сп`яніння на місці зупинки було проведено о 03:37 год., в той же час у висновку лікаря зазначено, що ОСОБА_1 було направлено в медичний заклад для проходження огляду на стан сп`яніння о 03:30 год.

З даних доказів слідує, що працівники поліції вирішили направити ОСОБА_1 на медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння ще до проходження нею огляду на місці зупинки та з`ясування чи погоджується вона з результатами огляду проведеному за допомогою алкотестера «Драгер».

Також, з аналізу відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції слідує, що огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці події проводився о 03:26 год., а не о 03:37 год., як зазначено в роздруківці приладу.

Вказані розбіжності в часі не дають можливості встановити дійсні обставини даної справи та свідчать про порушення.

Вважає, матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на винну ОСОБА_1 .

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою про час та місце його проведення, не з`явилась. Захисник Куликовець І.М. не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 .

За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 .

Захисник Куликовець І.М. в суді апеляційної інстанції підтримав подану апеляційну скаргу, просив задоволити.

Заслухавши захисника ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 867774 від 06 квітня 2024 року (а.с.2 ), згідно з яким ОСОБА_1 06.04.2024 о 02:50 год. у м. Львові, на перехресті вул. Липинського вул. Окуневського, керувала транспортним засобом марки «Audi Q7», номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, згідно висновку лікаря №001119 від 06.04.2024, чим порушила п. 2.9а ПДР, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Викладені у протоколі обставини також підтверджуються наявним у матеріалах справи записом з камер спостереження патрульних, з якого слідує, що ОСОБА_1 була зупинена працівниками поліції. Під час спілкування із ОСОБА_1 у працівників поліції виникла підозра, що вона перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що стало підставою для пред`явлення вимоги про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 погодилась, та пройшла огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер». За результатами огляду, встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння 1,49%о. З результатами огляду ОСОБА_1 не погодилась, тому була доставлена працівниками поліції до медичного закладу, де пройшла огляд, за результатами якого лікарем складено висновок, в якому зазначено про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції регулюється нормами ст. 266 КУпАП та «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП та вищезазначеної Інструкції, особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають огляду на стан алкогольного сп`яніння, який першочергово проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Відповідно до положень Розділу ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735, огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції видається на підставі акта медичного огляду. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку. Акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я.

Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 після проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та незгоди з його результатами, була доставлена до медичного закладу для огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Апеляційним судом встановлено, що за наслідками проведеного в закладі охорони здоров`я огляду, у відповідності до вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», було складено висновок від 06 квітня 2024 року № 001119 (а.с. 5).

Так, згідно з висновком щодо результатів огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 06 квітня 2024 року №0011119 (а.с. 5), огляд ОСОБА_1 проводився КНП ЛОР «Центр превенції та терапії узалежнень», за результатом проведеного огляду в освідуваної особи встановлено стан алкогольного сп`яніння, що і стало підставою для складання висновку, який не викликає у суду апеляційної інстанції сумнівів у його достовірності та подальшого притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Пунктом 14 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року передбачено право водія на оскарження висновку за результатами медичного огляду.

Водночас, під час апеляційного розгляду справи встановлено, що висновок лікаря щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 06 квітня 2024 року №0011119 з підстав його неповноти або неправильності не оскаржувала, та дії працівників медичного закладу у встановленому законом порядку ОСОБА_1 не оспорювала.

Щодо твердження апелянта про те, що допущено порушення терміну проведення огляду ОСОБА_1 в медичному закладі, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 9 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МОЗ України від 09.11.2015№ 1452/735 з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи відеозапису ОСОБА_1 пройшла огляд на місці зупинки транспортного засобу о 03:27 год. та не погодилась з його результатом. Відтак саме з часу незгоди ОСОБА_1 з результатами огляд на місці зупинки і виникли підстави для її доставлення до медичного закладу для огляду.

Відповідно до часу відображеного на відео з нагрудних камер поліцейських ОСОБА_1 була доставлена до медичного закладу 03:36 год., та зайшла всередину о 05:20 год. оскільки лікарем проводився огляд іншого водія.

Лікар розпочав проведення огляду ОСОБА_1 о 05:24 год., тобто до спливу двох годин. А відтак відсутні підстави стверджувати, що поліцейськими порушено вимоги Інструкції щодо терміну доставки особи у медичний заклад для проведення огляду на стан сп`яніння.

Крім того апеляційний суд звертає увагу на те, що як на місці так і в медичному закладі ОСОБА_1 затягувала час, оскільки після пред`явлення вимоги поліцейським про проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу вона постійно відволікалась, просила надати їй час для роздумів, комусь телефонувала, постійно відходила від поліцейських, продувала прилад спочатку недостатньо такий не спрацьовував.

Відтак така поведінка ОСОБА_1 свідчить про її свідоме затягування часу, з метою подальшого уникнення від адміністративної відповідальності.

Щодо доводів захисника про відсутність у ОСОБА_1 ознак сп`яніння, апеляційний суд зазначає наступне.

Законом не передбачено проведення окремого огляду для виявлення ознак сп`яніння, такі ознаки встановлюються під час спілкування водія із поліцейськими та констатуються за внутрішнім переконанням поліцейського. Отже, спростування або підтвердження перебування водія в стані сп`яніння, відбувається не через оспорювання наявності ознак, а за рахунок проведення відповідного огляду у встановленому законом порядку, на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі, що і було запропоновано ОСОБА_1 , яка пройшла огляд, як на місці зупинки так і в медичному закладі, за результатами огляду встановлено, що остання перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу до закладу охорони здоров`я, з метою проходження огляду на стан сп`яніння, чим був порушений порядок проведення огляду, апеляційний суд також відхиляє, оскільки положеннями Інструкції та ст. 266 КУпАП долучення направлення до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не передбачається; таке направлення складається поліцейськими для закладу охорони здоров`я.

Законом не передбачено обов`язкове вручення направлення водію або долучення його до матеріалів справи, оскільки такий документ є лише підставою для проведення огляду в закладі охорони здоров`я та в подальшому надається лікарю вказаного закладу.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта щодо розбіжностей у часі проходження огляду зазначеного у роздруківці приладу «Драгер», та часі відображеному на відео з нагрудних камер працівників поліції, оскільки такі не впливають на правильність висновків судді першої інстанції щодо наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку із її керуванням транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції порушення вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09.11.2015 року № 1452/735, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржувала дії працівників поліції щодо складання відносно неї протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Наведеними письмовими доказами, достовірність яких в апеляційного суду не викликає сумнівів, в повній мірі стверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, на підставі яких суддею відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП всебічно і повно з`ясовано всі обставини справи.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, а саме за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 10 червня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката Куликовця І.М. в інтересах останньої без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк