Справа № 145/759/24
Провадження № 33/801/666/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Копилова Л. В.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Кобенди Ю. О., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Когутницького Вячеслава Миколайовича на постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 21 травня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Тиврівського районного суду Вінницької області від 21 травня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

У постанові суду зазначено, що 07 квітня 2024 року о 15-05 год., на 34 км.+700 м а/д Т-02-30 Вороновиця-Тиврів-Шаргород, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом автомобілем «Ауді А6», э номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння ( нечітка мова, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці), відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП доведена належними та допустимими доказами.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, захисник Вишневського М. В. 21 червня 2024 року подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції та винесення її за неповного дослідження обставин справи, просив постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, зокрема що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував.

Працівники поліції порушили порядок проведення огляджу на стан сп`яніння, так, лише після відмови ОСОБА_1 від проведення огляду в закладі охорони здоров`я вони могли скласти протокол про адміністративне правопорушення, проте у заклад охорони здоров`я ОСОБА_1 не був направлений.

До протоколу долучено копію відеозапису, а не його оригінал, тому він не може бути належним та допустимим доказом.

Також у справі немає доказів складення протоколу, направлення на медичний огляд, акту огляду на стан сп`яніння.

Окрім того захисник у апеляційній скарзі ставить питання про поновлення строку на подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції. Поважність пропущення строку обґрунтована тим, що вперше апеляційна скарга була подана вчасно, проте постановою Вінницького апеляційного суду від 18 червня 2024 року була повернута у зв`язку із відсутністю підпису захисника.

В судовому засіданні захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності- адвокат Когутницький В. М. апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ст. ст. 268, 294 КУпАП його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Оскаржувана постанова винесена 21 травня 2024 року.

Вперше апеляційна скарга була подана захисником 31 травня 2024 року (а. с. 18-29), проте була повернута постановою Вінницького апеляційного суду від 18 червня 2024 року.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що з метою недопущення позбавлення ОСОБА_1 права на доступ до правосуддя та на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, строк на подання апеляційної скарги можливо поновити.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із такого.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема, пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд для визначення стану сп`яніння.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до змісту статті 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння відповідно до пункту 3 Розділу І Інструкції є: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

Із аналізу вказаних норм слідує, що підставою для проведення огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є наявність у поліцейського підстав вважати, що водій перебуває у такому стані на основі виявлених ознак сп`яніння.

Відповідно до пункту 6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно із вимогами пункту 7 Розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За частиною 2 статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Відповідно до протоколу від 07 квітня 2024 року серії ААД №258217, 07 квітня 2024 року о 15 год. 05 хв. на а/д Т-02-30 Вороновиця -Тиврів-Шаргород 34 км.+700 м, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем «Ауді A6», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (нечітка мова, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці), відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а. с. 2).

Згідно із актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 07 квітня 2024 року огляд ОСОБА_1 проводився у зв`язку із виявленими ознаками: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка мова, хитка хода, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився (а. с. 4).

У направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції зазначено, що 07 квітня 2024 року ОСОБА_1 був направлений на огляд до Багатопрофільної лікарні Тиврівської СР. У результаті огляду, проведеного уповноваженою особою патрульної служби у ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився (а. с. 5).

До матеріалів справи також долучені відеозаписи з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано, як о 15 год. 28 хв. працівники поліції прибувають на місце ДТП, де потерпілий та троє свідків пригоди пояснюють, що водій автомобіля «Ауді A6», номерний знак НОМЕР_1 , виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення з його автомобілем, після чого вийшов з автомобіля і втік з місця події. При цьому він мав явні ознаки алкогольного сп`яніння.

О 15 год. 57 хв. на місці події з`являється ОСОБА_1 , при цьому потерпілий та свідки вказують, що саме він знаходився за кермом автомобіля та вчинив ДТП.

Працівники поліції просять пред`явити документи, ОСОБА_1 поводиться агресивно, лається, говорить, що він не був за кермом.

Після цього працівники поліції запитують чи вживав він алкоголь, неодноразово пропонують пройти огляд на стан сп`яніння. Однак ОСОБА_1 відмовляється, стверджує, що автомобілем не керував. При цьому зверхньо ставиться до працівників поліції, потерпілого, вживає нецензурну лайку.

Працівники поліції складають адміністративні матеріали за ст. 124 КУпАП, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином доводи апеляційної скарги повністю спростовуються наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, крім того під час спілкування з працівниками поліції він не повідомляв про жодних третіх осіб, яким би передавав право керування автомобілем.

Окрім того із Єдиного державного реєстру судових рішень апеляційним судом встановлено, що постановою Тиврівського районного суду Вінницької області від 24 червня 2024 року у справі № 145/748/24, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У постанові зазначено, що 07 квітня 2024 о 15:08 год., на автодорозі Т-02-30 Вороновиця-Тиврів-Шаргород 34 км + 700 м, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Ауді А6», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, здійснив з`їзд на зустрічну смугу руху по якій рухався автомобіль «Опель Вектра», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, чим порушив вимоги п.11.3 ПДР.

Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом не заслуговують на увагу.

За таких обставин ОСОБА_1 зобов`язаний був пройти огляд на стан сп`яніння. Після виявлення ознак сп`яніння працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, забезпечивши йому реальну, об`єктивну можливість реалізувати свій обов`язок та пройти огляд у встановленому законом порядку, однак ОСОБА_1 такою можливістю не скористався. Натомість поводився зухвало, висловлювався нецензурною лайкою до поліцейських та інших осіб, виходив на проїжджу частину заважаючи руху транспорту.

Така поведінка ОСОБА_1 не дає підстав для висновку про його бажання виконати вимоги закону та пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або у медичному закладі, відтак протокол за ст. 130 КУпАП складений працівниками поліції без порушень та у відповідності із чинним законодавством.

Доводи скарги про те, що до матеріалів справи долучено копію відеозапису із нагрудної камери поліцейського, а не його оригінал, є безпідставними, оскільки на записі відображено події 07 квітня 2024 року у відповідному часовому проміжку. Зафіксовані події відповідають обставинам справи та не дають підстав для сумніву у їх достовірності.

Решта доводів є надуманими та розцінюються судом як такі, що спрямовані на уникнення покарання.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ними, та факту відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на законну вимогу поліцейського не спростовують.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 26 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими та безпідставними.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП та відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на подання апеляційної скарги на постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 21 травня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Когутницького Вячеслава Миколайовича залишити без задоволення.

Постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 21 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Оніщук