Номер провадження: 33/813/1596/24
Номер справи місцевого суду: 522/6908/24
Головуючий у першій інстанції Дерус А.В.
Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Копіци О.В., за участю секретаря судового засідання Стоянової Л.І., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Уренчука А.С., розглянувши його апеляційну скаргу на постанову Приморського райсуду м. Одеси від 17.05.2024 стосовно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, освіта вища, на день вчинення правопорушення працюючого на посаді начальника відділу активних заходів управління оперативно-розшукової діяльності Південного регіонального управління ДПСУ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративногоправопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн., а також, на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнено останнього від сплати судового збору.

Відповідно до вказаної постанови, у березні-квітні 2024 року, у ході виконання завдань, покладених на Службу безпеки України, УСБУ в Одеській обл. під час проведення на підставі ст. 37 Закону України «Про державну таємницю» позапланової тематичної перевірки стану охорони державної таємниці в Південному регіональному управлінні ДПСУ, було виявлено триваюче порушення чинного законодавства у сфері охорони державної таємниці, яке вчинено начальником відділу активних заходів управління оперативно-розшукової діяльності ПРУ ДПСУ ОСОБА_1 , який призначений на посаду наказом Голови Адміністрації Державної прикордонної служби України №1294-ос від 11.12.2019.

Так, на підставі чинної «Номенклатури посад працівників ПРУ ДПСУ», перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці», ОСОБА_1 було оформлено допуск до державної таємниці за формою 2 (Розпорядження ГУСБУ в Донецькій та Луганській обл. №221-д від 27.09.2018), та надано доступ наказом №25д від 23.01.2020 до інформації, яка має ступінь секретності «Цілком таємно».

У зв`язку з оформленням допуску до державної таємниці, ОСОБА_1 узяв на себе письмове «Зобов`язання громадянина України», зміст та форма якого визначені Додатком 9 до «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженого Постановою КМУ №939 від 18.12.2013, відповідно до якого він був поінформований про відповідальність за порушення законодавства у сфері охорони державної таємниці та зобов`язався виконувати вимоги режиму секретності та додержуватися вимог законодавства про державну таємницю.

Таким чином, відповідно до взятих на себе обов`язків, ОСОБА_1 зобов`язаний виконувати вимоги режиму секретності та додержуватися вимог законодавства про державну таємницю.

Разом із тим, під час проведення перевірки встановлено, що під час огляду режимного приміщення №5/1, розташованого в адміністративній будівлі установи за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, №1, комісією Управління у сейфі №52, який закріплено за ОСОБА_2 було знайдено матеріальні носії секретної інформації, які мають гриф секретності «Таємно» та які взагалі не були внесені до внутрішнього опису секретних документів, що перебувають у виконавця, який ведеться за формою згідно з додатком 18 Порядку-939, що порушує вимоги п.п. 116, 262 Порядку-939.

Так, ОСОБА_1 не було внесено до його внутрішнього опису, згідно з додатком 18 (обліковий номер 21), наступні документи:

- добірка перевірки сигнальної інформації №1035В, яка має гриф секретності «таємно», до якої в свою чергу долучені таємні документи (вих. №05/82т від 10.01.2024; вих. 05/93т від 12.01.2024; 05/145т від 25.01.2024; 05/219 від 06.02.2024).

Також встановлено, що ОСОБА_1 розробив вихідний документ до Адміністрації ДПС України «Щодо повідомлення...» надавши документу гриф секретності «цілком таємно, без додатку - таємно» на підставі ст. 4.2.1 ЗВДТ, що затверджений наказом Голови СБ України №383 від 23.12.2020, з додатком, а без додатку ст. 4.1.1, не зважаючи на те, що інформація, яка міститься у супроводі підпадає під дію лише п.п. 28 або 58 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у Державній прикордонній службі України, затверджений наказом АДПСУ №501 від 07.07.2011 (зі змінами), та повинна мати гриф обмеження доступу «Для службового користування».

Під час вивчення «Журналу обліку підготовлених документів» за інв. №1110дск, ОСОБА_1 27.02.2024 отримав на опрацювання «Довідку за результатами...», реєстр. №05/277т, яка має гриф секретності «таємно» та також не вніс її до свого внутрішнього опису №21.

Відповідно журналу №1110дск, він її начебто повернув 27.02.2024, оскільки дати взяття та повернення секретних документів співробітниками ставлять не безпосередньо виконавцями, а співробітниками сектору документального забезпечення на власний розсуд.

Наведене створює загрозу витоку секретної інформації, а також виходу з під контролю обігу матеріальних носіїв секретної інформації.

Під час проведення перевірочних заходів встановлено, що ОСОБА_2 , як керівник структурного підрозділу, у порушення вимог п. 438 Порядку-939, у січні та лютому 2024 року не провів щомісячні перевірки наявності матеріальних носіїв секретної інформації, що перебувають у виконавців його підрозділу, зокрема, відсутні відповідні підтверджуючі про це відмітки у внутрішньому опису (№509) полковника ОСОБА_3 , а також у внутрішньому опису (№25) полковника ОСОБА_4 .

Зазначені порушення вимог режиму секретності свідчать про невжиття ОСОБА_2 необхідних заходів щодо охорони державної таємниці та створення передумови до витоку секретної інформації.

Таким чином, ОСОБА_2 у період часу з 10.01.2024 по 03.04.2024 не вжив передбачених чинним законодавством України заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці, чим скоїв триваюче адміністративне правопорушення, передбачене п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП (невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпечення контролю за охороною державної таємниці).

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 не погодився із оскаржуваною постановою, вважаючи її винесеною із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи з огляду на наступні обставини:

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що ОСОБА_1 до УСБУ в Одеській обл. для складення протоколу про адміністративне правопорушення не викликався; належним чином не повідомлявся про час, місце та дату судового розгляду справи, що свідчить про порушення його конституційних прав, зокрема, права на доступ до правосуддя, та є підставою для скасування постанови суду;

- суд формально підійшов до розгляду справи, обмежившись лише дослідженням матеріалів справи та не отримавши пояснень ОСОБА_1 безпосередньо в судовому засіданні.

Посилаючись на викладені обставини, захисник Уренчук А.С. просить постанову суду скасувати та провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212-2 КУпАП закрити.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, жодних клопотань на адресу суду не подавав, натомість, в судове засідання з`явився його захисник Уренчук А.С., який не заперечував проти розгляду справи за його відсутності та зазначив, що ОСОБА_1 наразі проходить службу в м. Харкові.

Враховуючи неявку ОСОБА_1 апеляційний суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 268, ч. 6 ст. 294 КУпАП та з`ясувавши думку інших учасників справи, вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_5 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, ретельно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд критично відноситься до тверджень захисника щодо наявності підстав для закриття провадження стосовно ОСОБА_1 , оскільки вони є безпідставними та, навпаки, спростовуються доказами по справі.

Так, диспозиція інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про державну таємницю, а саме за невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпечення контролю за охороною державної таємниці.

Основними організаційно-правовими заходами щодо охорони державної таємниці, відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про державну таємницю» №3855-XII від 21.01.1994 (надалі Закон України), є: єдині вимоги до виготовлення, користування, збереження, передачі, транспортування та обліку матеріальних носіїв секретної інформації; дозвільний порядок провадження державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями діяльності, пов`язаної з державною таємницею; обмеження оприлюднення, передачі іншій державі або поширення іншим шляхом секретної інформації; обмеження щодо перебування та діяльності в Україні іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб, їх доступу до державної таємниці, а також розташування і переміщення об`єктів і технічних засобів, що їм належать; особливості здійснення державними органами їх функцій щодо державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, діяльність яких пов`язана з державною таємницею; режим секретності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, що провадять діяльність, пов`язану з державною таємницею; спеціальний порядок допуску та доступу громадян до державної таємниці; технічний та криптографічний захисти секретної інформації.

Вимогами ст. 19 Закону України встановлено, що єдині вимоги до виготовлення, обліку, користування, зберігання, схоронності, передачі та транспортування матеріальних носіїв секретної інформації встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 ст. 37 Закону України передбачено, що керівники державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій зобов`язані здійснювати постійний контроль за забезпеченням охорони державної таємниці.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України, посадові особи та громадяни, винні, серед іншого, у порушенні встановленого законодавством режиму секретності, а також у невжитті заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпеченні контролю за охороною державної таємниці, несуть дисциплінарну, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно із законом.

В цьому контексті апеляційний суд наголошує на тому, що уніфіковані вимоги стосовно забезпечення режиму секретності в державних органах затверджені «Порядком організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженому постановою КМУ №939 від 18.12.2013 (надалі Порядок №939), проте норми зазначеного нормативно-правового акту відсутні в загальному доступі, оскільки зазначений Порядок №939 має гриф обмеження доступу.

Так, аналіз матеріалів справи свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні в триваючого адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: невжиття заходів щодо забезпечення охорони та незабезпечення контролю за охороною державної таємниці, повністю доведена та підтверджується наступними доказами:

- актом перевірки стану охорони державної таємниці у ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) №65/11/3143дск від 04.04.2024, відповідно до якого ОСОБА_1 , в порушення вимог п. 116 Порядку №939, не було внесено до його внутрішнього опису згідно з додатком 18 добірки перевірки сигнальної інформації №1035В, яка має гриф секретності «таємно», до якої в свою чергу долучені таємні документи; полковником ОСОБА_1 розроблено вихідний документ до Адміністрації ДПС України «Щодо повідомлення…», надавши документу гриф секретності «цілком таємно, без додатку таємно», не зважаючи на те, що інформація, яка міститься у супроводі підпадає під дію лише п.п. 28 або 58 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у Державній прикордонній службі України; ОСОБА_1 27.02.2024 отримав на опрацювання «Довідку за результатами…», реєстр. №05/277т, яка має гриф секретності «таємно» та не вніс її до свого внутрішнього опису №21; наведене створює загрозу витоку секретної інформації, а також виходу з-під контролю обігу матеріальних носіїв секретної інформації (а.с. 18-30);

- актом огляду режимного приміщення №5/1 начальника відділу активних заходів УОРД Південного РУ ДПС України ОСОБА_1 від 14.03.2024, яким встановлені аналогічні обставини, зазначені вище в акті перевірки стану охорони державної таємниці №65/11/3143дск від 04.04.2024 (а.с. 31-32);

- поясненнями свідка ОСОБА_6 , відповідального виконався СДЗ УОРД Південного РУ ДПСУ (в/ч НОМЕР_1 ) від 03.04.2024, відповідно до яких під час проведення позапланової перевірки стану режиму секретності у структурних підрозділах РУ ДПСУ було виявлено факти, які свідчать про те, що начальник відділу полковник ОСОБА_1 самоусунувся від здійснення щомісячних перевірок наявності документів, що перебувають у співробітників із числа його підлеглих полковника ОСОБА_3 та полковника ОСОБА_4 у січні та лютому місяцях 2024 року, про що відсутні відповідні відмітки у внутрішніх описах №509 та 25 відповідно за формою згідно з додатком 18 (а.с. 33-34);

- наказом начальника Південного РУ ДПСУ Мула С. №25-Д від 23.01.2020, відповідно до якого ОСОБА_1 надано доступ до державної таємниці та її матеріальних носіїв секретної інформації із найвищим ступенем секретності «Цілком таємно», в обсязі, необхідному для своєчасного та якісного виконання службових завдань (обов`язків) за посадою (а.с. 16);

- особистою розпискою ОСОБА_1 від 28.08.2018 стосовно взяття на себе зобов`язань у зв`язку із допуском до державної таємниці, зокрема, обов`язку виконувати вимоги режиму секретності (а.с. 17);

- витягом з наказу начальника Південного РУ ДПСУ Мула С. №445-ОС від 23.12.2019, відповідно до якого ОСОБА_1 з 21.12.2019 зараховано у списки особового складу та вирішено вважати таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою начальника відділу активних заходів управління оперативно-розшукової діяльності;

- допуском від 23.01.2020, відповідно до якого ОСОБА_1 як начальнику відділу активних заходів УОРД Південного РУ ДПСУ надано доступ до інформації зі ступенем секретності «Цілком таємно», «таємно» (а.с. 14);

- посадовою інструкцією начальника відділу активних заходів управління оперативно-розшукової діяльності Південного РУ ДПСУ (а.с. 6-12).

З урахуванням викладених обставин, апеляційний суд констатує, що в даному випадку ОСОБА_1 , як керівник структурного підрозділу начальник відділу активних заходів УОРД Південного РУ ДПСУ, тобто посадова особа, яка в силу вимог ст. 28 Закону України «Про державну таємницю» зобов`язана була виконувати вимоги режиму секретності, в період часу з 10.01.2024 по 03.04.2024 не вжив заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та не забезпечив контроль за охороною державної таємниці, чим вчинив триваюче адміністративне правопорушення, передбачене п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП.

Зазначені вище докази в своїй сукупності, на переконання апеляційного суду, підтверджують винуватість ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом» у вчиненні правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: невжиття заходів щодо забезпечення охорони та незабезпечення контролю за охороною державної таємниці.

Водночас, не відповідають дійсності посилання захисника на те, що ОСОБА_1 не викликався до УСБУ в Одеській обл. для складання протоколу про адміністративне правопорушення, натомість, зі змісту вказаного протоколу вбачається, що ОСОБА_1 , в присутності двох свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відмовився від надання пояснень з приводу зафіксованих у протоколі обставин, відмовився від підписання протоколу та отримання його копії (а.с. 5).

Що стосується посилань захисник на допущення судом 1-ої інстанції порушення конституційних прав ОСОБА_1 , зокрема, права на доступ до правосуддя, шляхом не виклику його в судове засідання та, як наслідок, позбавлення можливості надати свої пояснення з приводу складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції наголошує на наступному.

Вимогами ч. 1 ст. 277-2 КУпАП встановлено, що повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

На підставі аналізу матеріалів справи вбачається, що, враховуючи відсутність у протоколі та доданих до нього матеріалів повних анкетних даних ОСОБА_1 , зокрема, адреси його проживання та будь-яких засобів зв`язку із ним, судом 1-ої інстанції було повідомлено останнього про дату, час та місце розгляду справи про притягнення його до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП через адміністрацію його місця роботи, тобто шляхом надіслання 03.05.2024 листа електронною поштою на адресу Південного РУ ДПСУ (а.с. 113-114).

З урахуванням об`єктивної неможливості сповіщення ОСОБА_1 про судовий розгляд справи особисто, апеляційний суд вважає таке сповіщення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності доцільним та обґрунтованим, єдино можливим у вищезгаданих обставинах, внаслідок чого в даному випадку судом не було допущено істотних порушень права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя при розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Більш того, апеляційним судом була надана можливість ОСОБА_1 надати свої особисті пояснення в суді, при розгляді апеляційної скарги його захисника, якою він не скористався.

Отже, враховуючи все вищевикладене в своїй сукупності, апеляційний суд доходить висновку про правильність та обґрунтованість висновків суду 1-ої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому триваючого адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Відтак, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а постанову суду 1-ої інстанції, як законну, обґрунтовану та вмотивовану залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 283, 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Уренчука А.С., в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 17.05.2024 про накладення стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца