Номер провадження 3-в/521/228/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Громік Д.Д., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , про визнання такою, що не підлягає виконанню постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 01.12.2023 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомо, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2024 року до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_1 Черевиченко Н.А. про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, в якій представник просила визнати виконавчий документ - постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 01.12.2023 року у справі № 521/24370/23 такою, що не підлягає виконанню з мотивів пропуску строків пред`явлення виконавчого документа до виконання, що визначені у ст. 303 КУпАП.

При дослідженні матеріалів вищезазначеної заяви судом було встановлено, що Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 01.12.2023 року у справі № 521/24370/23 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Також вказаною постановою суду постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536 гривень 80 копійок.

Постановою Одеського апеляційного суду від 22.01.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення, а постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 01.12.2023 року - залишено без змін.

Відповідно до чого, постанова суду, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, набрала законної сили 22.01.2024 року.

Дослідивши матеріали поданої заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню та матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 298 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України. Постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Відповідно до ч. 1 ст. 300 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України.

На момент розгляду поданої заяви основними нормативно-правовими актами, що порядок виконання постанов у справі про адміністративне правопорушення та визначають правове регулювання правових відносин, пов`язаних з виконанням постанов в межах справи про адміністративне правопорушення, є КУпАП та ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Таким чином, постанова у справі про адміністративне правопорушення є самостійним та окремим виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню у порядку, що визначений чинним законодавством.

На додаток до цього суд звертає увагу, що виконавче провадження, як його момент початку, так і дії та рішення, що вчиняються і приймаються під час нього, так і момент його закінчення, має певні темпоральні межі, які полягають у наявності передбачених чинним законодавством строків виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» - строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Одним з різновидів строків виконавчого провадження, що визначають можливість його початку та відкриття відповідною постановою державного виконавця, є строки пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Оскільки постанова по справі про адміністративне правопорушення є окремим та самостійним видом виконавчого документа, за яким стягувачем виступає держава або відповідний державний орган, що винесли цю постанову, то строк пред`явлення такого виконавчого документа як постанова по справі про адміністративне правопорушення становить 3 місяці.

На підтвердження цього суд також звертає увагу на ч. 1 ст. 303 КУпАП, в якій зазначається, що не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Отже, виконавчий документ у вигляді постанови про накладення адміністративного стягнення може бути пред`явлений до виконання протягом 3 місяців з моменту її винесення.

При цьому дотримання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання має важливе значення, оскільки відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до виконання тягне за собою правовий наслідок у вигляді повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Відповідно до ст. 304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

У той же час, хоча питання виконання постанови від 01.12.2023 року мають вирішуватися Малиновським районним судом міста Одеси, як органом, який виніс зазначену постанову, суд звертає увагу, що положення КУпАП не містять в собі вичерпного та детального порядку вирішення питань, пов`язаних з виконанням постанов, як і самих видів питань, які суд може вирішувати у порядку виконання постанов у справі про адміністративне правопорушення. Чинне законодавство у вигляді КУпАП встановлює лише окремі та конкретні види питань виконання постанов та порядок їх вирішення, зокрема, припинення виконання постанови, заміни призначеного стягнення, відстрочення або розстрочення виконання постанови тощо.

У зв`язку з цим суд звертає увагу, що положення ст. 303 КУпАП, які визначають строк пред`явлення постанови до виконання, не містять у собі формулювань про те, що орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення визнає постанову про накладення адміністративного стягнення такою, що не підлягає виконанню, якщо її не було звернуто до виконання протягом 3 місяців з дня винесення, оскільки така постанова не підлягає виконанню в силу вимог закону.

Тобто, у разі наявності обставин, визначених ст. 303 КУпАП, ці обставини не підлягають окремому установленню органом (посадовою особою), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, оскільки такі положення є імперативними, а сама постанова не підлягає прийняттю до виконання компетентними органами.

Таким чином, чинним законодавством не передбачено можливості визнання постанови про накладення адміністративного стягнення такою, що не підлягає виконанню, оскільки пропуск строку пред`явлення її до виконання є безумовною та беззаперечною підставою для неприйняття компетентними органами такого виконавчого документа до виконання на підставі ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що вимоги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , які зазначені у заяві про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стосуються правомірності рішення державного виконавця, який всупереч вимогам чинного законодавства прийняв до виконання виконавчий документ, строк пред`явлення до виконання якого закінчився. У свою чергу оскарження рішень, дій або бездіяльності державних виконавців в межах виконавчого провадження здійснюється у спеціальному порядку, що визначається законодавством.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлюється, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця щодо виконання судового рішення у вигляді постанови про накладення адміністративного стягнення можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Зазначений порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ, визначається положеннями Цивільного процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України. Однак положеннями КУпАП порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державних виконавців на виконання постанови про накладення адміністративного стягнення не визначений, як і не передбачено можливість органу, що виніс постанову, розглядати такі скарги.

У зв`язку з цим суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України - учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, адміністративний суд розглядає позовні заяви щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця у випадку, якщо такими актами державного виконавця порушуються права, свободи та інтереси учасників виконавчого провадження, а також якщо відсутній інший порядок судового оскарження таких актів.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що чинними положеннями КУпАП не передбачено порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця на виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, то суд доходить до висновку, що оскарження рішення державного виконавця про відкриття виконавчого провадження за постановою про накладення адміністративного стягнення, строк пред`явлення до виконання якої закінчився, є вимогою позовного характеру, яка стосується правомірності дій суб`єкта владних повноважень та має розглядатися адміністративним судом у порядку КАС України, а не КУпАП.

Близькі за змістом висновки були викладені у Постанові ВП ВС від 27.03.2019 року у справі № 586/77/17, в якій було зроблено висновок оскільки у даному випадку стороною виконавчого провадження оскаржуються дії державного виконавця з прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання вироку суду і законами України не встановлено іншого порядку оскарження цих дій, то суди зробили правильний висновок, що спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Зважаючи, що положеннями КУпАП, як і КПК України, не визначено порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності державних виконавців на виконання постанови про накладення адміністративного стягнення (вироку), то відповідні вимоги мають розглядатися у порядку адміністративного судочинства адміністративним судом, а не загальним місцевим судом у порядку КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ст. 303, 304 КУпАП, ЗУ «Про виконавче провадження», суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 Черевиченко Н.А.про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Д.Д. Громік