Справа №461/5386/24
Провадження №3/461/2076/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2024 року м. Львів.

Суддя Галицького районного суду м.Львова Радченко В.Є., з участю представника митниці Сліпенка С.В., представника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, адвоката Робейко А.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Львівської митниці про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил:

ОСОБА_1 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце роботи ФОП ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 від 24.12.2001 виданий Франківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ,-

за ст. 485 МК України, -

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом про порушення митних правил № 0709/20900/24 від 04.06.2024 року 17.04.2024 року агентом з митного оформлення ОСОБА_1 , ФОП « ОСОБА_1 » (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) у відділ митного оформлення № 1 м/п «Львів-північний» Львівської митниці було подано до митного оформлення електронну митну декларацію (далі ЕМД) № 24UA82U0, згідно з якої у митному режимі «ІМ40ДЕ» було задекларовано товар: «Органічна неіоногенна поверхнево-активна речовина: Cocamide DEA, хімічна назва Cocamide DEA/кокамід діетаноламін, що відноситься до діетаноламіду, отриманим шляхом реакції суміші жирних кислот з кокосової олії з діетаноламіном, САЅ 68603-42-9, у вигляді жовтуватої прозорої рідини, чистота біля 100%; використовується у виробництві рідких миючих засобів». Заявлений код УКТЗЕД - ставка мита 2%.

Під час здійснення митного контролю відділом митного оформлення № 1 митного поста «Львів-північний» Львівської митниці, з метою встановлення характеристик, визначальних для класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД ініційовано проведення лабораторного дослідження вказаного товару Спеціалізованою лабораторією з питань експертизи та досліджень Держмитслужби України (далі СЛЕД).

26.04.2024 Львівською митницею листом СЛЕД № 7.17-34-02/7/129 отримано висновок від 26.04.2024 № -0111.

26.04.2024 на підставі спрацювання АСУР у відділ кодування та класифікації товарів Управління МПКМВ та МТР ЗЕД Львівської митниці було направлено запит на визнання коду товару згідно УКТЗЕД.

03.05.2024 у відділ митного оформлення № 1 м/п «Львів-північний» Львівської митниці надійшло класифікаційне рішення з відділу кодування та класифікації товарів Управління МПКМВ та МТР ЗЕД № КТ-UA-2024, що товар зазначений у графі 31 ЕМД № 24UA82U0 класифікується за кодом УКТЗЕД - ставка мита 6,5%.

Відповідно до службової записки управлінням митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Львівської митниці від 03.06.2024 № 15/15-01/20864 встановлено, що різниця митних платежів, розрахованих з врахуванням встановленого коду товару , із врахуванням рішення про визначення коду товару від 03.05.2024 № KT-UA-2024, та задекларованих по товару № 1 за митною декларацією типу ІМ40ДЕ від 17.04.2024 24UA82U0, становить 68240,42 грн.

Таким чином, гр. ОСОБА_1 згідно з протоколом заявив в ЕМД від 17.04.2024 № 24UA8200 неточні відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД і тим самим вчинив дії, спрямовані на неправомірне зменшення розміру митних платежів у сумі 68240,42 грн. Зазначені дії митним органом кваліфіковано за ознаками порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України.

Адвокат Робейко А.В. в судовому засіданні просив закрити провадження по справі та подав суду письмові пояснення. У поясненнях зазначила, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, тому відсутні правові підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Представник митниці в судовому засіданні заперечив проти закриття провадження по справі, просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України та накласти передбачене санкцією даної статті адміністративне стягнення.

Заслухавши думку представника митниці та представника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Згідно з ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна чи необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ст.8 МК України, державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.

Стаття 485 Митного кодексу України передбачає відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено ст.485 МК України, полягає у поданні неправдивих відомостей. Зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння, передбаченого ст. 485 МК України, обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносини (встановлений законом порядок сплати податків та зборів), тобто декларант або уповноважена ним особа на момент подачі декларації повинен усвідомлювати факт заявлення неправдивих відомостей та умисно бажати, щоб заявлені ним неправдиві відомості вплинули на розмір митних платежів, які необхідно сплатити за митне оформлення задекларованого ним товару.

Тобто, для притягнення особи до відповідальності, згідно статті 485 Митного кодексу України, необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу.

Відповідно до статті 458 Митного кодексу України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За змістом статті 10 Кодексу про адміністративні правопорушення України адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

При цьому, статтею 485 Митним кодексом України передбачено наявність спеціальної протиправної мети неправомірного звільнення від сплати чи зменшення розміру сплати митних платежів, що свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки необережно не можливо заявити неправдиві відомості.

Як вбачається з письмових пояснень представника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, товариство з обмеженою відповідальністю «ПРАЙМ КЕМІКАЛЗ» зареєстроване у встановленому законом порядку як суб`єкт підприємницької діяльності 24 грудня 2020 року в ЄДРПОУ із записом №000004575; основний вид діяльності згідно КВЕД 46.90 неспеціалізована оптова торгівля. З метою здійснення господарської діяльності 29.06.2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «ПРАЙМ КЕМІКАЛЗ» уклало зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу №PL3/2021 з компанією «GO EXPORT» SP.2.0.0. (змінено назву згідно доповненням №1-23 від 10.01.2023 року з «Polidruk Group» Sp 2.0.0.). На виконання умов контракту, для замовлення партії товару сторони уклали Специфікацію №28 від 29 лютого 2024 року. Предметом поставки згідно вказаної Специфікації є товари SODIUM LAURYL ETHER SULPHATE 70% та COCAMIDE DEA / КОКАМІД ДЕА у кількості та вартістю згідно визначених умов Специфікації.

Встановлено, що 17.04.2024 року декларантом ТОВ «ПРАЙМ КЕМІКАЛЗ» - ФОП ОСОБА_1 до митного контролю та митного оформлення згідно зі ст.257 Митного кодексу України було подано електронну митну декларацію №24UA8200, режим ІМ 40 ДЕ. Разом із митною декларацією було подано наступні документи: контракт та додатки до нього, інвойси, документи, підтверджуючі транспортування товару, специфікації, сертифікат безпеки, сертифікат аналізу, листи виробника та інші документи, інформація про які зазначена у графі 44 митної декларації.

Згідно з електронною митною декларацією №24UA8200 було задекларовано товар, а саме: Органічна неіоногенна поверхнево-активна речовина: Cocamide DEA, хімічна назва Cocamide DEA/кокамід діетаноламін, що відноситься до діетаноламіду, отриманим шляхом реакції суміші жирних кислот з кокосової олії з діетаноламіном, САЅ 68603-42-9, у вигляді жовтуватої прозорої рідини, чистота - біля 100%; використовується у виробництві рідких миючих засобів. Задекларовано зазначений товар за кодом УКТЗЕД (ставка мита 2 %).

Разом з тим, 26.04.2024 на підставі спрацювання АСУР у відділ кодування та класифікації товарів Управління МПКМВ та МТР ЗЕД Львівської митниці було направлено запит на визнання коду товару згідно УКТЗЕД.

03.05.2024 у відділ митного оформлення № 1 м/п «Львів-північний» Львівської митниці надійшло класифікаційне рішення з відділу кодування та класифікації товарів Управління МПКМВ та МТР ЗЕД № КТ-UA-2024, що товар зазначений у графі 31 ЕМД № 24UA82U0 класифікується за кодом УКТЗЕД - ставка мита 6,5%.

Відповідно до рішення про визначення коду товару №КТ-UA-2024 від 03.05.2024 року за результатами поданої митної декларації №24UA8200 визначено код товару УКТЗЕД з описом: Поверхнево-активні засоби "Cocamide DEA" суміш на основі поверхнево-активної речовини неіоногенної природи, у вигляді непрозорої в`язкої рідини світло-жовтого кольору, практично без запаху. Хімічний склад: кокамід діетаноламіну (поверхнево-активна речовина нејоногенної природи, синоніми дієтаноламід жирних кислот кокосової олії, кокамід ДЕЛ) 86,83%, гліцерин 8,59%, діетаноламін (емульгатор, регулятор рН, диспергуюча речовина) 4,68%. Масова частка летких речовин становить 1.3 мас.%. Упаковано в пластикові ємності по 1000 кг нетто. Використовується як емульгатор, загусник і піноутворювач у різних миючих засобах, засобах особистої гігієни та косметиці. Торговельна марка MONSA CDEA. Виробник Guangzhou Monsa Chemical.

04.06.2024 р. державним інспектором відділу митного оформлення №1 митного поста «Львів-Північний» у відношенні ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил №0709/20900/24, з якого вбачається, що ОСОБА_1 зазначив неправдивий код товару: замість належного коду УКТ ЗЕД останній зазначив код товару 0. Згідно з протоколом зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбачених статтею 485 МК України, які полягають у заявленні у митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД.

Проте, додані до протоколу письмові матеріали не містять жодних відомостей про подання ОСОБА_1 неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД.

Відповідно до статті 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Частиною 1 статті 257 МК України встановлено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

За правилами частини 7 статті 257 МК України перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відповідно до ч. 8 ст. 257 МК України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться зазначені у цій частині відомості, у тому числі у вигляді кодів.

Згідно диспозиції статті 485 МК України порушення митних правил має місце у разі зазначення декларантом: неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту); неправдивих відомостей щодо ваги або кількості товару, країни походження, відправника та/або одержувача товару; неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД.

Відтак, суд звертає увагу, що факт неправильного зазначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД не становить склад правопорушення згідно із статтею 485 МК України.

Подібна правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі №640/5082/17, від 22 травня 2020 року у справі №751/1477/17, від 10 грудня 2020 року у справі №569/16120/15-а, від 14 січня 2021 року у справі №640/5081/17.

Відповідно до частин 16 статті 69 МК України, якою встановлений порядок класифікації товарів, товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.

Органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

На вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко- технологічну документацію на них. У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари. Під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.

Штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв`язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.

Таким чином, митним органом не доведено, які саме неправдиві відомості були зазначені ОСОБА_1 для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД.

ОСОБА_1 були виконані вимоги ч.8 ст.257, ч.1 ст.266 МК України та заявлено повні відомості, що давали змогу митниці ідентифікувати та класифікувати товар, а також були надані усі документи, необхідні для митного оформлення та здійснення митницею контролю правильності класифікації товару.

Митним органом не було доведено умисел ОСОБА_1 ухилитись від сплати митних платежів, оскільки факт визначення коду згідно з УКТ ЗЕД і виникнення суперечності щодо цієї обставини у митного органу, не є підставою для кваліфікації його дій як порушення митних правил відповідно до статті 485 Митного кодексу України.

Про необхідність наявності умислу, як обов`язкової ознаки порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України зазначає Верховний суд також у постановах від 20.03.2018 у справі №640/7258/17, від 06.06.2018 у справі №607/2391/17, від 06.06.2018 у справі №607/1866/17.

Як вже зазначалось, за змістом ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тобто суб`єктивна сторона передбачає наявність прямого умислу, тобто винний на момент подачі декларації чітко розуміє та усвідомлює факт заявлення неправдивих відомостей та умисно бажає, щоб заявлені ним неправдиві відомості вплинули на розмір митних платежів, які необхідно сплатити за митне оформлення задекларованого ним товару.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного суду від 03.06.2005 року №8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил не можна розглядати як порушення митних правил дії особи, яка, переміщуючи товари через митний кордон України, надала митним органам супровідні документи з відомостями, що не відповідають дійсності, без умислу порушити митні правила, передбачені чинним законодавством України. В даному ж випадку відсутній такий обов`язковий елемент правопорушення, як вина.

Відповідно до ст.486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням. Зважаючи на викладене, вважаю, що при винесенні постанови митним органом не забезпечено всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин вказаної справи.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року.

Згідно ч. 1 ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 р., Першого протоколу та протоколів 2,4,7 та 11 до Конвенції».

Положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК від 26.02.2019 № 1-р/2019.

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Оцінюючи докази у справі, враховую те, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи мiсцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанi дiяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вiдповiдно до ч.4 ст.3 МК України у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язкiв пiдприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерцiйного призначення через митний кордон України або здiйснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб органів доходiв i зборiв, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так i на користь органу доходiв i зборiв, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

У відповідності до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослiдженнi всiх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом 1 правосвідомістю.

Згідно ч.2 ст.6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Ст. 6 Конвенції встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обгрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення. Частини 2 та 3 ст. 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені у вчиненні кримінального правопорушення.

Адміністративне правопорушення, передбачене ст.485 МК України, може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні ст. 6 Конвенції із розповсюдженням вiдповiдних гарантій щодо справедливого судового розгляду. Принцип презумпції невинуватостi вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи своi обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудній (в даному випадку особа, відносно якої складено протокол,) вчинив правопорушення, яке йому ставиться у провину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні (в даному випадку на митному органі), і будь який сумнів має тлумачитись на користь особи, стосовно якої вирiшується питання про притягнення до вiдповiдальності.

Таким чином, жодних доказів на підтвердження обставин, викладених у протоколі, суду не надано та не зазначено про наявність таких доказів. Не надано і належних доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_1 прямого умислу на вчинення дій, відповідальність за які передбачена ст. 485 МК України.

У матеріалах справи відсутні та не надавались у судовому засіданні будь-які дані чи належні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинив протиправні дії та має нести відповідальність за дії, що утворюють об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

Відповідно до п.1 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути почато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Наведені вище факти та обставини свідчать про те, що уповноваженими особами митного органу не досліджено та не перевірено належним чином всіх реально можливих версій щодо характеру події, винуватості особи та інших важливих для встановлення об`єктивної істини обставин справи.

В процесі провадження у справі митним органом не дотримано принципу повноти дослідження обставин справи, що суттєво впливає на об`єктивність рішення у провадженні, а також не здобуто такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені у протоколі висновки, як такі, що не залишають місця сумнівам.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку митного органу) має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення. Наявність таких обставин, яким версія митного органу не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення(в даному випадку митний орган), був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у інкримінованих діях.

З огляду на відсутність достовірних і достатніх відомостей про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та враховуючи вимоги закону, що сумніви мають трактуватись на користь особи, яка притягується до відповідальності, вбачається, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 485 МК України, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 522 МК України справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468, 469, частинами першою - п`ятою статті 470, частинами першою і другою статті 471, статтями 474, 475, 477-480, частинами першою - п`ятою статті 481 цього Кодексу, розглядаються митними органами.

Справи про порушення митних правил, передбачені частиною шостою статті 470, частиною третьою статті 471, статтями 472, 473, 476, частиною шостою статті 481, статтями 482-485 цього Кодексу, а також усі справи про порушення митних правил, вчинені особами, які не досягли 18-річного віку, розглядаються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами (суддями).

Тому суд не погоджується з доводами адвоката про те, що справи про порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України, розглядаються митними органами, оскільки уповноваженим органом щодо розгляду таких справ є саме суд.

Керуючись, п.1 ч.1ст. 247 КУпАП, ст.ст.69, 198,222, 243, 335,472,528 МК України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 485 Митного кодексу України - закрити.

Постанова судді у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова, особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або митним органом, який здійснював провадження у цій справі протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя В.Є. Радченко