КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 755/7688/24
провадження № 33/824/3348/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

в складі судді Кирилюк Г. М.,

при секретарі Халепчук Д. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Константинова Олексія Геннадійовича на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2024 року у складі судді Галиги І. О., в справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

встановив:

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 5 діб.

31.05.2024 захисник ОСОБА_1 - адвокат Константинов О. Г. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2024 року та винести нову постанову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-1 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Посилається на те, що судом першої інстанції при підготовці справи до розгляду та при розгляді справи належним чином не перевірено, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, формально підійшов до вирішення справи, чим порушив ч. 2 ст. 278 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують вчинення ОСОБА_1 цілеспрямованого та навмисного спричинення емоційної невпевненості, вчинення психологічного насильства по відношенню до ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ГП №299044 від 14.04.2024 в графі: «посада, найменування органу поліції, звання, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол» містяться виправлення, що є недопустимим у розумінні інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 №1376.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Константинов О. Г. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

ОСОБА_1 суду пояснив, що перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька - ОСОБА_2 . У березні 2012 року шлюб між ними було розірвано. До 2021 року вони проживали окремо.

В 2021 році, на прохання бувшої дружини та дочки, він повернувся в квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки дружина захворіла та потребувала допомоги. ІНФОРМАЦІЯ_5 року мати дитини померла. Дитина була травмована після смерті матері. Через 3-4 дні після смерті дружини з`явилась її колега по роботі - ОСОБА_4 , яка запропонувала, щоб дочка побула деякий час з нею, оскільки до неї племінниця приїжджає, у них є спільні інтереси. Він погодився на 1-2 тижні. Він телефонував дочці, все було добре. Дочка приїжджала на вихідні, каталася на велосипеді. Перед першим вересня він зателефонував дочці і сказав, що потрібно збиратися до школи. ОСОБА_4 вихопила трубку та повідомила, що доньку не віддасть, а його позбавить батьківських прав, у неї є всі документи для цього. Потім з`ясувалось, що ОСОБА_4 з донькою приходила в квартиру, забирала папери на будинок, свідоцтво про поховання. Він викликав поліцію. Поліція йому повідомила, що донька має право перебувати у ОСОБА_4 вдома.

14 квітня 2024 року була ще одна спроба потрапити в квартиру. На поверх прийшли ОСОБА_4 з адвокатом Щербиною Я. М., дочкою ОСОБА_2 та її тіткою ОСОБА_5 . Дочка почала стукати в двері. Він викликав поліцію. Поліція запитала підставу його проживання в цій квартирі. Він повідомив, що має право проживати в квартирі, яка належить його дочці. Дочка отримала у спадщину 2 квартири, а ОСОБА_4 намагається ними заволодіти, налаштовує її проти батька. Дочка ходила по квартирі, все знімала, як він її занедбав. Він запитав у дочки, чи розуміє вона, що робить. Дочка мовчки відвернулась і пішла. На вулиці вони викликали швидку.

Зазначив, що на даний час в апеляційному суді перебуває справа про позбавлення його батьківських прав. Також було звернення з позовом про стягнення з нього аліментів. Він звертався з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, який залишено без розгляду, оскільки він буде звертатися з позовом про повернення дитини.

Заперечував вчинення по відношенню до доньки психологічного насильства.

Потерпіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та її захисник - адвокат Щербина Я. М. просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Потерпіла ОСОБА_2 суду пояснила, що коли мама захворіла, почала задихатися, їй було дуже важко. Вирішили запросити її батька ОСОБА_1 , щоб він допоміг. Він погодився, приїхав, перший місяць все було добре, він доглядав маму, ходив з нею. А потім його як підмінили. Він почав витрачати гроші на цигарки, алкоголь. Вона знову почала сама готувати, від ОСОБА_1 вже допомоги не було.

Захисник потерпілої - адвокат Щербина Я. М. суду пояснила, що після смерті матері ОСОБА_6 її батько сам запропонував ОСОБА_4 щоб дитина пожила в неї. Він не цікавився її життям, не переймався, що проживає в квартирі дитини.

Оскільки ОСОБА_6 не мала ключів від своєї квартири, 14.04.2024 о 17 год. вона разом з ОСОБА_4 , адвокатом Щербиною Я. М. та тіткою ОСОБА_7 приїхали до будинку, зайшли на поверх. ОСОБА_6 почала дуже сильно стукати у двері, хотіла потрапити в квартиру, щоб в ній проживати, отримати ключі, взяти речі, проте двері ніхто не відкривав. ОСОБА_6 побачила, що в квартирі батько зі співмешканкою. Вона першою викликала поліцію. Коли приїхала поліція, ОСОБА_1 відкрив двері та сам вийшов. Поліція викликала ювенальну поліцію. ОСОБА_6 просила у батька ключі від квартири. Він повідомив, що ключ один. Коли дитина була в коридорі, він їй погрожував фразами: «ти все одно повернешся», «я батько», « ти повернешся, я тобі влаштую» , «ти все одно будеш проживати зі мною».

Вважає, що вказані висловлювання ОСОБА_1 і було психологічним насиллям по відношенню до своєї дочки.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 року мати дитини - ОСОБА_3 померла, про що видано свідоцтво про смерть.

Після смерті матері дитина залишилась проживати разом з батьком в квартирі АДРЕСА_3 .

30 серпня 2022 року, на підставі заяви ОСОБА_4 , Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації видано наказ №22: тимчасово влаштувати малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в сім`ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_4 , до вирішення питання постійної форми влаштування; здійснити необхідні заходи для тимчасового влаштування малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с.15).

В лютому 2023 року ОСОБА_4 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав відносно доньки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На час розгляду даної справи рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року про відмову в позові в праві про позбавлення батьківських прав (справа №754/1575/23) не набрало законної сили.

14 квітня 2024 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії ГП №299044, відповідно до якого 14 квітня 2024 року о 17 год. 40 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_1 вчиняв психологічне домашнє насильство відносно своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке проявлялося у постійних маніпуляціях, залякування та погрозами, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 ( містить виправлення) КУпАП.

На обґрунтування вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, матеріали справи містять пояснення потерпілої ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_4 , на підставі яких складено протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до письмових пояснень потерпілої ОСОБА_2 , 14 квітня 2023 року о 17 год. вона прийшла до себе додому за адресою: АДРЕСА_2 та виявила, що її ключі не підходять до дверей, після чого почала стукати у двері. В квартирі знаходився її батько, з яким вона спільно не проживає. Батько відмовився відкрити двері та впустити, оскільки вона була в присутності свого опікуна та адвоката. По прибуттю поліції ОСОБА_1 відкрив двері, поводив себе агресивно та своїми діями залякував доньку, після чого остання потребувала лікарської допомоги. Пояснення підписані опікуном ОСОБА_4 , а також ОСОБА_2 .

З огляду на те, що вказані пояснення написані не особисто ОСОБА_2 , а іншою особою, враховуючи їх зміст, останні не містять посилання в чому саме полягало агресивність дій та залякування батька по відношенню до своєї доньки, вони не можуть слугувати належними та достатніми доказами в справі.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_4 , о 17.20 год. вона разом з неповнолітньою ОСОБА_2 пішли до квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Ключі від квартири, які раніше ОСОБА_8 надавав дитині, не підходили, замки замінені, на стук та прохання відкрити не реагував. Через 30 хв., коли приїхав наряд поліції, ОСОБА_8 відчинив двері, проте, ні ОСОБА_6 , ні її представників не пускав. ОСОБА_2 та його співмешканка ОСОБА_9 , 41 рік, перебували в стані алкогольного сп`яніння, надавав поліції недостовірну інформацію, при дитині неодноразово вживав ненормативну лексику, чинив психологічний тиск та агресивно повідомляв про те, що дитина буде проживати з ним і нікуди не піде. ОСОБА_2 незаконно та безпідставно проживає зі співмешканкою та її дітьми в даній квартирі, порушує право дитини на володіння, користування та управління власністю, спричинивши заборгованість за комунальні послуги більше ніж 30 000 грн за останні два роки. Протягом року і 8 місяців ОСОБА_2 свідомо порушує права дитини, які гарантовані Конституцією, Законом України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

З огляду на обставини справи та пояснення ОСОБА_4 , беззаперечно вбачається, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 існує невирішений спір щодо позбавлення останнього батьківських прав, а також спір щодо права батька неповнолітньої дитини проживати в квартирі, що належить їй на праві власності, а також щодо подальшого проживання дитини в сім`ї ОСОБА_4 .

Разом з тим, обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено в чому саме полягали маніпуляції, залякування та погрози, які могли б викликати у потерпілої особи побоювання за свою безпеку, нездатність захистити себе тощо, з огляду на те, що потерпіла ОСОБА_2 , в присутності ОСОБА_4 , в сім`ю якої вона була тимчасово влаштована по заяві останньої, тітки ОСОБА_10 та захисника Щербини Я. М. прийшла за місцем свого постійного проживання, а її батько ОСОБА_1 вийшов з квартири лише тоді, коли приїхали працівники поліції та всі події відбувалися в їх присутності.

Пояснення свідка ОСОБА_4 , яка є зацікавленою особою, з огляду на існування невирішеного спору між нею та ОСОБА_1 , про те, що останній агресивно повідомляв, що дитина буде проживати з ним і нікуди не піде, не є достатнім доказом на підтвердження вчинення батьком дитини по відношенню до неї маніпуляцій, залякувань та погроз, а також про можливість завдання внаслідок цього шкоди її психічному здоров`ю.

Вказані дії, за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 14 квітня 2024 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia» , рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова судді Дніпровського районного суду міста Києва від 23 травня 2024 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закриттю, у зв`язку з відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Константинова Олексія Геннадійовича задовольнити.

Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2024 року скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г. М. Кирилюк