ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/4130/24 Головуючий суддя І інстанції Семенова Я. Ю.
Провадження № 33/818/1101/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 05 червня 2024 року, стосовно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення, у виді штрафу у розмірі 850 грн.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 09 квітня 2024 року о 20:30 год. водій ОСОБА_1 , рухаючись по вул. Академіка Павлова, 150 в м. Харкові, керуючи транспортним засобом BYD YUAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , перед зміною напрямку руху не впевнився, що це буде безпечним та не становить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, унаслідок чого відбулося зіткнення з транспортним засобом Fiat 500E, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , унаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальних збитків. Тим самим водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що лише водій іншого транспортного засобу винен у вчиненні ДТП, оскільки рухався з перевищенням швидкості руху та випереджаючи його автомобіль допустив зіткнення з ним.

В судове засіданні в суд апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_2 не з`явився, про дату час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував щодо розгляду його апеляційної скарги без участі ОСОБА_2 .

Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268, 269, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість проведення судового розгляду без участі ОСОБА_2 , оскільки він був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , а будь-яких причин неявки суду не повідомив. Також до канцелярії суду не надходило будь-яких заяв чи клопотань від ОСОБА_2 , в тому числі, про відкладення судового розгляду.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України, передбачених п.10.1.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до відомостей протоколу (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем перед зміною напрямку руху не впевнився що це буде безпечно та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху внаслідок чого відбулося зіткнення з іншим автомобілем.

З відомостей цього протоколу, поза розумним сумнівом, вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлений зі змістом цього протоколу, про що свідчить його підпис у відповідних графах цього протоколу.

Поряд з цим, до цього протоколу додана схема місця ДТП, яку також беззаперечно підписав ОСОБА_1 ,, тобто погодився з відомостями, які в ній зафіксовані працівником поліції.

Належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення та схема місця ДТП складені уповноваженою державою особою і дії посадової особи що їх складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не звертався із позовом до суду в порядку КАС України щодо дій працівників поліції під час складення протоколу, а також не звертався із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів щодо незаконності дій працівників поліції, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Отже, ОСОБА_1 не скористався своїм правом оскарження дій працівників поліції під час складення ними протоколу стосовно нього за ст. 124 КУпАП.

Враховуючи відсутність будь яких скарг щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу стосовно ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності та заслуговують на увагу, а такі твердження апелянта є необґрунтованими.

Крім того, з відомостей схеми місця ДТП (арк. 2) об`єктивно вбачається, що ділянка дороги, по якій рухались ОСОБА_1 та ОСОБА_2 має три полоси руху в одну сторону. Також вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рухались у попутному напрямку. Також вбачається, що автомобілі рухались по вул. академіка Павлова у напрямку перехрестя з вул. Героїв Праці.

Поряд з цим, у матеріалах справи міститься відеозапис події (арк.7), який був зафіксований камерою зовнішнього спостереження магазину, який розташований поруч з місцем ДТП.

З відомостей цього відеозапису вбачається, що крайня права полоса руху автомобілів під керуванням ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була закрита для проїзду перед перехрестям, оскільки на ній розташовані бетонні блоки.

Тобто рух у цьому напрямку, безпосередньо перед перехрестям, здійснювався лише по двох смугах руху, а саме по середній та крайній лівій смугах руху.

З відеозапису також вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 рухався по вул. Академіка Павлова у бік перехрестя з вул. Героїв Праці, а автомобіль під керуванням ОСОБА_2 рухався позаду у тому ж напрямку та наздоганяв автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . Проїжджаючи бетонні блоки, які розташовані на крайній правій смузі руху, обидва автомобілі зрівнялись між собою та безперешкодно проїхали цю ділянку дороги.

Отже, поза розумним сумнівом вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 рухався у крайній лівій смузі руху, що не заперечував сам ОСОБА_1 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, а автомобіль під керуванням ОСОБА_2 рухався у середній смузі руху.

Зі схеми місця ДТП вбачається, що місцем зіткнення автомобілів є крайня ліва частина середньої полоси проїжджої частини.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував, що бачив автомобіль під керуванням ОСОБА_2 у праве дзеркало заднього виду.

Отже об`єктивно вбачається, що водій ОСОБА_1 перед зміною напрямку руху не впевнився, що це буде безпечно та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем під керування ОСОБА_2 , який рухався у попутному напрямку праворуч від нього.

Поряд з цим, належить врахувати, що відповідно до відомостей схем місця ДТП вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 отримав пошкодження лівої частини, а автомобіль під керуванням ОСОБА_1 отримав пошкодження правої частини.

Враховуючи такі пошкодження автомобілів, а також місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди, вочевидь вбачається, що саме ОСОБА_1 не впевнився у безпечності свого маневру, оскільки рухався у крайній лівій смузі руху та бачив автомобіль під керуванням ОСОБА_4 .

В свою чергу ОСОБА_2 , керуючи автомобілем у своїй смузі руху мав право розраховувати на те, що інші учасники дорожнього руху виконують Правила дорожнього руху, що передбачено п.1.4 ПДР.

Будь-яких фактичних відомостей про те, що саме водій ОСОБА_2 змінював напрямок руху та допустив зіткнення з автомобілемпід керуванням ОСОБА_1 останній не надав, не містяться таких відомостей і в матеріалах цієї справи, а тому такі твердження суд розцінює як обраний спосіб захисту для уникнення відповідальності.

Поряд з цим, відповідно до вимог п. 2.3Б Правил дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що будь-яких фактичних відомостей, що можуть свідчити про можливість скасування оскаржуваної постанови, - апелянтом не наведено, що об`єктивно свідчить про відсутність будь-яких підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 10.1 Правил дорожнього руху та притягнуто за ст. 124 КУпАП до адміністративної відповідальності, а тому посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 05 червня 2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков