ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 625/290/23 Головуючий І інстанції Cкляренко М.О.
Провадження № 33/818/520/24 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Соснової А.Є.

за участю особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Приблуди Є.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисників Власенка В.І. та ОСОБА_2 на постанову судді Коломацького районного суду Харківської області від 09 січня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, 16 листопада 2023 року о 00 годин 20 хвилин поблизу будинку № 28 по вулиці Пушкіна в селі Шелестове Богодухівського району Харківської області водій ОСОБА_1 керував автомобілем «CHEVROLET LACETTI», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: 1) запах алкоголю з порожнини роту; 2) порушення координації рухів, і відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Коломацького районного суду Харківської області від 09 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536 грн 80 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі та доповненнях до апеляційної скарги захисники просять поновити строк на апеляційне оскарження та постанову судді, як незаконну та необґрунтовану, скасувати та постановити нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, захисники посилаються на те, що вперше апеляційну скаргу було подано в строк, передбачений ст.294 КУпАП, однак постановою Харківського апеляційного суду від 31.01.2024 року апеляційну скаргу було повернуто для усунення недоліків. Після ознайомлення з постановою апеляційного суду та усунення недоліків апеляційну скаргу було повторно подано.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилаються на те, що після зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 працівники поліції провокували його відмовитись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Так, ОСОБА_1 з самого початку погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак така відповідь не влаштувала поліцейських та вони продовжували його наново питати близько 7 раз чи буде він проходити огляд, у зв`язку з чим ОСОБА_1 все ж таки був змушений відмовитися від проходження огляду. Також, ОСОБА_1 пояснював поліцейським, що він не знає своїх прав, однак зазначене було проігноровано поліцейськими.

Крім того, вказують, що під час спілкування з працівниками поліції вівся відеозапис з перервою та відеозапис складається з окремих частин, що свідчить про те, що такий відеозапис не може вважатись належним та допустимим доказом у справі, а також на відеозапису відсутнє відео 4 хвилин, під час яких ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі

Також, вказують, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому його огляд повинен був проводитись посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління ВСП у ЗСУ.

Мотиви суду

Враховуючи, що доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження про поважність причин пропуску строку не спростовуються матеріалами справи, клопотання підлягає задоволенню.

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, судовим розглядом встановлено, що 16 листопада 2023 року о 00 годин 20 хвилин поблизу будинку № 28 по вулиці Пушкіна в селі Шелестове Богодухівського району Харківської області водій ОСОБА_1 керував автомобілем «CHEVROLET LACETTI», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: 1) запах алкоголю з порожнини роту; 2) порушення координації рухів, і відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 288886 від 16.11.2023 року.

Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 окрім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме:

- оглянутими відомостями відеозапису, долученого працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16.11.2023 року, відповідно до якого огляд не проводився, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння;

- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ;

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд приймає до уваги те, що захисниками в апеляційній скарзі не спростовується сам факт того, що 16 листопада 2023 року о 00 годин 20 хвилин, поблизу будинку № 28 по вулиці Пушкіна в селі Шелестове Богодухівського району Харківської області водій ОСОБА_1 керував автомобілем «CHEVROLET LACETTI», д.н.з НОМЕР_1 та був зупинений на вимогу працівників поліції

Переглядаючи доводи захисників щодо того, що ОСОБА_1 з самого початку не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та працівники поліції спровокували його відмовитись від такого огляду, то апеляційний суд ставиться критично до таких доводів та відхиляє їх, віходячи з наступного.

Так, з відеозапису, наданого працівниками поліції, вбачається, що підійшовши до автомобіля в якому на місці водія перебував ОСОБА_1 , працівники поліції роз`яснили йому, що перебування на вулиці під час дії комендантської години заборонено. Після виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, про які зазначено в протоколі, працівниками поліції було запропоновано йому пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер або у медичному закладі або він має право відмовитись від такого огляду, на що ОСОБА_1 повідомив, що він їхав з похорону та визнав, що вживав алкогольні напої та з усім згоден та намагався домовитись з поліцейськими знайти «золоту середину» під час вирішення цього питання. Працівники поліції неодноразово роз`яснювали ОСОБА_1 , що у зв`язку з тим, що у нього виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, то він зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці або у медичному закладі або має право відмовитись від проходження такого огляду, однак ОСОБА_1 протягом тривалого часу не надавав конкретної відповіді, не вчиняв будь-яких дій щодо проходження огляду, а лише повідомляв, що з усім згоден. Після того, як ОСОБА_1 повідомив поліцейським, щоб вони самі обрали відповідь, йому було роз`яснено, що він має право звернутись за консультацією до адвоката та ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом, здійснив дзвінок адвокату після якого відмовився як від проходження огляду так і від будь-яких подальших пояснень та повідомив, що буде взагалі мовчати.

Дослідивши відеозапис, проаналізувавши всі обставини проведення огляду, в тому числі з огляду на речові, психологічно-вольові та логічні аспекти поведінки та відповідей ОСОБА_1 в їх сукупності, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що ОСОБА_1 не вимагав роз`яснення йому певних прав або особливостей процедури, повністю та чітко усвідомлював вимогу з боку працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак не здійснював активні, свідомі та вольові дії для надання чіткої відповіді на запитання працівників поліції чи буде він проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, розумів ситуацію, у якій опинився, шляхом експресивної поведінки та казуїстики намагався спотворити адміністративну процедуру та ухилитись від відповідальності.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції ставиться критично до таких доводів апелянта та розцінює їх як обраний спосіб захисту та спробу уникнути від відповідальності, оскільки під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за встановленою законом процедурою.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Однак, як було встановлено дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися в порядку ст.267 КУпАП . Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-яким судовим рішенням або висновком компетентного органу, не зазначено про це й в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 після ознайомлення з його змістом.

Відомості, зафіксовані на відеозаписі повністю спростовують доводи апелянтів та свідчать, що поліцейські діяли з дотриманням вимог ст.266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», якою визначено порядок проведення огляду водіїв на стан сп`яніння.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Твердження апелянтів стосовно того, що до матеріалів справи долучено компакт- диск, на якому міститься лише фрагменти відеозапису із нагрудної камери працівника поліції, що на думку апелянта, свідчить про те, що працівники поліції під час проведення відеозйомки процедури складання протоколу про адміністративне правопорушення порушили принцип безперервності її застосування, а тому такий відеозапис не може бути належним та допустимим доказом, не є слушними, так як на ньому зафіксовано цілком всю подію фіксації правопорушення, сама якість зйомки є достатньою та такою, що виключає жодні сумніви щодо оцінки тих подій, які на запису зафіксовано. Розпаковка відеозапису на окремі файли на відеоносії, долученому до протоколу про адміністративне правопорушення, обумовлена його суто технічними властивостями. До того ж, в даному випадку відеозапис не є єдиним доказом по справі, який оцінюється в сукупності з іншими доказами, в тому числі результатами огляду, що містяться у відповідному акті.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час зупинки ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції та іншим нормативним актам.

Переглядаючи доводи апелянтів про те, що огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем збройних сил України, мав би проводитися посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України у відповідності до статті 266-1 КУпАП, а не працівниками поліції, то апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині та вважає такі доводи безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі.

Так, відповідно до ст.266-1 КУпАП, огляд військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром.

Також, відповідно до ст.266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Як убачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та інших досліджених у судовому засіданні доказів, інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, вчинено не на території військової частини, та в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того, що на момент зупинки працівниками поліції водія ОСОБА_1 , останній виконував обов`язки військової служби.

Також, апеляційний суд відхиляє доводи захисника, надані ним в судовому засіданні апеляційного суду про те, що в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи. Так, в акті огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та зазначене підтверджується власноручним підписом ОСОБА_1 .

З огляду на викладені обставини, на момент зупинки та висловлення пропозиції ОСОБА_1 з боку працівників поліції щодо проходження відповідного огляду на місці або у медичному закладі, у водія не було достатніх підстав відмовлятись від такої законної вимоги або ставити її під сумнів, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що доказів які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді та закриття справи на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУПАП, як на тому наполягає апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.

Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для її виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисників Власенка В.І. та ОСОБА_2 задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Коломацького районного суду Харківської області від 09 січня 2024 року щодо ОСОБА_1

Апеляційну скаргу захисників Власенка В.І. та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Коломацького районного суду Харківської області від 09 січня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик