Справа № 466/2381/24 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 33/811/983/24 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Туза Б.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу захисника Туза Б.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 14 травня 2024 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір у сумі 605 грн 60 коп.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 18.02.2024 о 22.30 год у м.Львові на перехресті вулиць Шевченка-Ковча, керував транспортним засобом «Mercedes-Benz E200 CDI», номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Drager ARAM-3615», тест 1443, результат тесту 1,48%о, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції захисник Туз Б.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 14 травня 2024 року та закрити провадження у справі.

Зазначає, що копію постанови ОСОБА_1 отримав лише 23.05.2024, тому строк апеляційного оскарження пропущено з поважних причин.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що постанова є незаконною, необґрунтованою, тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що із долучених до матеріалів справи відеозаписів вбачається, що працівники поліції прибувають на перехрестя вулиць Шевченка та Ковча 18.02.2024 в період з 22:35 по 22:52 год. Тобто, працівники поліції жодним чином не могли засвідчити факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння о 22:30 год. 18.02.2024.

Із цього ж відеозапису слідує, що прибувши на місце виклику, працівники поліції побачили припаркований на перехресті вулиць Шевченка та Ковча транспортний засіб «Mercedes-Benz E200 CDI», номерний знак НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 при цьому знаходився біля цього автомобіля та намагався пояснити, що транспортним засобом не керував.

Звертає увагу на те, що працівниками поліції не було встановлено факту керування ОСОБА_1 автомобілем.

Апелянт наголошує, що автомобілем керував ОСОБА_2 товариш ОСОБА_1 . ОСОБА_1 , та ще один його друг ОСОБА_3 були пасажирами у цьому транспортному засобі, що підтверджуються письмовими поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Не зважаючи на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були присутніми на місці, пояснень у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відібрано не було.

З огляду на те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, та враховуючи відсутність відеозапису, на якому нібито зафіксовано, що ОСОБА_1 виходить із водійського сидіння транспортного засобу, а також будь-яких інших належних та допустимих доказів такого керування, у ОСОБА_4 були відсутні підстави для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вважає, що встановлення факту перебування ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а відтак не є суб`єктом правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 , адвокат Туз Б.М. апеляційну скаргу підтримали, просили задоволити.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Туза Б.М. на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що строк апеляційного оскарження слід поновити, а апеляційну скаргу залишити без задоволення з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №570825 від 18.02.2024 (а.с. 1), ОСОБА_1 18.02.2024 о 22.30 год у м. Львові на перехресті вулиць Шевченка-Ковча, керував транспортним засобом «Mercedes-Benz E200 CDI», номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Drager ARAM-3615», тест 1443, результат тесту 1,48%о, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Статтею 256 КУпАП встановлені вимоги щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, у такому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

На переконання апеляційного суду, складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, у такому містяться вся необхідна інформація.

Викладені в протоколі обставини підтверджуються даними акта огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 6), огляд ОСОБА_1 проводився у зв`язку із виявленими ознаками: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірного покриву обличчя, нестійка хода. Проба проведеного за допомогою приладу «Drager» огляду показала позитивний результат 1,48 ‰, що також стверджується роздруківкою приладу (а.с.1).

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом апеляційний суд до уваги не бере, оскільки долученим до матеріалів справи відеозаписом підтверджується факт керування ОСОБА_1 автомобілем, під час якого останній вчинив ДТП.

Також з наявного у матеріалах справи відеозапису вбачається, що коли на місце ДТП прибули працівники поліції, потерпілий ОСОБА_5 ствердив, що за кермом перебував саме ОСОБА_1 . На відео зафіксовано, як працівник поліції показував ОСОБА_1 фото на телефоні, що саме він керував автомобілем (сlip-0.mp.4 22:50:10), після чого ОСОБА_1 повідомив, що домовився з потерпілим та просив поліцейських допомогти, та не складати протокол.

Відтак з урахуванням наведеного апеляційний суд критично оцінює наявну у матеріалах справи заяву ОСОБА_5 , в якій останній зазначив, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, та розцінює таку, що спрямована на уникнення відповідальності ОСОБА_1 .

Апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції порушення вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09.11.2015 року № 1452/735, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Відтак наведеним вище доказами підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а твердження захисника про відсутність доказів керування апеляційний суд розцінює, як форму захисту з метою уникнення від адміністративної відповідальності.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Наведеними письмовими доказами, достовірність яких в апеляційного суду не викликає сумнівів, в повній мірі стверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі яких суддею відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП всебічно і повно з`ясовано всі обставини справи.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, а саме за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

поновити адвокату Тузу Б.М. строк апеляційного оскарження.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 14 травня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах останнього без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк