Справа № 452/701/24 Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С.
Провадження № 33/811/1024/24 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 червня 2024 року,

встановив:

постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 червня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000(однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000(сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору, на підставі п. 9) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до постанови, ОСОБА_1 16 лютого 2024 року о 12.35год. в м. Самборі по вул. Чорновола, 100 Львівської області, керуючи транспортним засобом автомобілем марки ВАЗ-217030 із реєстраційним номером НОМЕР_1 , порушив пункт 2.9(а) Правил дорожнього руху України, а саме керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На цю постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 червня 2024 року щодо нього та закрити провадження у справі за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Вважає оскаржувану постанову незаконною, такою що суперечить ст.19 Конституції України, ст.1,7,9,245,266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння бо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р. № 1452/735, Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ №1026 від 18 грудня 2018 року.

Наголошує, що під час патрулювання працівники поліції безпідставно і безпричинно зупинили транспортний засіб, а факт його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі м. Самбір, а також роз`яснення процесуальних прав та суті правопорушення не зафіксовано належними та допустимими відеозаписами.

Заперечує вину у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння заперечує, зазначає, що є особою з інвалідністю другої групи, протягом тривалого часу хворіє гіпертонічною хворобою, вживає медикаменти; того дня знаходився вдома та прийняв ліки, однак неочікувано його викликали на роботу і він змушений був сісти за кермо; жодних спиртних напоїв не вживав, а позитивний результат тесту Драгер пояснював дією медикаментів, які можливо і стали причиною наявності у видихуваних парах алкоголю; крім того із результатом тесту він не погоджувався та хотів проїхати до медичного закладу, що інспектор поліції проігнорував.

Наголошує, що від початку огляду його автомобіля просив працівників поліції щоб відеозапис був безперервним, але працівники поліції на це не реагували, а чим швидше намагалися скласти протокол.

Стверджує, що до матеріалів справи не долучено доказів на підтвердження правомірності дій працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Звертає увагу, що другий примірник протоколу про адміністративне правопорушення йому вручено не було. Посилається на судову практику національного і Європейського законодавства.

ОСОБА_1 , будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду, в судове засідання для участі у справі не з`явився, про причини неявки суд не повідомив і клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, що не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги у його відсутність враховуючи положення ч.6 ст.294 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що відповідає фактичним обставинам справи.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про незаконність постанови судді, оскільки викладений у судовому рішенні висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення підтверджується сукупністю доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №667937 від 16.02.2024 року; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздруківкою приладу Драгер, з яких відомо, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився 16.02.2024 р. о 12.39 год. за допомогою технічного засобу Драгер 6820 і покажчик стану сп`яніння особи становить 0,38%, із чим сам водій на час огляду був згідний, - про що свідчить його підпис на роздруківці приладу Драгер та зафіксовано на відеозапису; рапортом працівника поліції про те, що 16.02.2024р. о 12.35год під час патрулювання виявлено автомобіль марки ВАЗ 217030, д.н.з. НОМЕР_1 , водій якого був не пристебнутий ременем пасивної безпеки, що свідчить про наявність причини зупинки, а також відеозаписом із портативного відеореєстратора поліцейського.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.

Наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №667937 від 16.02.2024 року, складений щодо ОСОБА_1 , за своєю формою та змістом відповідає вимогам чинного законодавства, містить у собі усі необхідні дані щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та особи-порушника.

Щодо доводів апелянта про те, що з результатом тесту він не погоджувався та хотів проїхати до медичного закладу, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки із відеозапису портативного відео реєстратора вбачається, що ОСОБА_1 визнає, що вживав спиртні напої напередодні, а також те, що останньому запропоновано проїхати до медичного закладу для проходження огляду, на що він відмовився.

Доводи апеляційної скарги щодо факту безпідставної зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням що ОСОБА_1 апеляційним судом до уваги не беруться, оскільки в Україні як на час зупинки транспортного засобу під керуванням що ОСОБА_1 , так і на даний час, діє режим воєнного стану у зв`язку із військовою агресією росії, через що працівникам патрульної поліції надано право зупинки будь-яких транспортних засобів (на блокпостах чи під час патрулювання), що хоча і може призвести до звуження певних прав особи, проте, на переконання суду, таке звуження прав особи є виправданим під час дії режиму воєнного стану. Разом з тим апеляційний суд звертає увагу на те, що причина зупинки транспортного засобу працівниками поліції не впливає на обставини, які складають об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не можуть свідчити про безпідставність складання протоколу про адміністративне правопорушення за вказаною статтею. Окрім того, неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій перебував з ознаками сп`яніння, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог п. 2.5 ПДР.

Також, всупереч доводам апеляційної скарги, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та вимога поліцейського про проходження водієм в установленому порядку медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, пов`язується лише з наявністю ознак такого сп`яніння у водія, а не з встановленням підстав для зупинки транспортного засобу.

Апеляційний суд вважає, що працівниками поліції було дотримано вимоги закону під час складання процесуальних документів, крім того судом враховується також і те, що ОСОБА_1 в установленому законом порядку дії працівників поліції не оскаржував та протиправність дій працівників поліції не довів. Жодних заяв, клопотань або інших пояснень від ОСОБА_1 з приводу незаконних дій працівників поліції, у тому числі таких, що пов`язані з порушенням порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, матеріали провадження не містять.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч.1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Враховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

постановив:

апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постановупостанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 червня 2024 року про притягненняОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. МАЛІНОВСЬКА - МИКИЧ