ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1809/24 Справа № 192/1308/24 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Кононенко О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Кононенко О.М., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його представника, - адвоката Биваліна О.В. та прокурора Мануйленка І.М., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Нугаєвої В.В. на постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2024 року щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3 400 гривень.

При обставинах, встановлених місцевим судом, 23 листопада 2023 року ОСОБА_1 , будучи депутатом Солонянської селищної ради, суб`єктом, на якого згідно з пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України № 1700-VII поширюється дія цього Закону, усупереч вимогам ч. 1 ст. 28, ст. 35-1 Закону, ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на засіданні 37 сесії 8 скликання Солонянської селищної ради вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме у розгляді питання порядку денного № 54 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду зі зміною цільового призначення ОСОБА_2 », яке стосувалося його близької особи, - проголосував за прийняття вказаного рішення, таким чином вчинив правопорушення, правопорушення пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат Нугаєва В.В. просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову судді скасувати та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказує, що оскаржувана постанова винесена 20 червня 2024 року, а повний текст був складений та оголошений 24 червня 2024 року. Враховуючи, що для складання вмотивованого тексту апеляційної скарги необхідний був час для ознайомлення, з огляду на те, що останній день припадав на 30 червня 2024 року, який є вихідним, апеляційну скаргу було направлено на наступний робочий день, тобто 01 липня 2024 року, тому за наведеного, вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений не був.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу по суті, вказує, що судом першої інстанції не встановлено суб`єктивної сторони правопорушення, оскільки суд не впевнився чи взагалі існувало у ОСОБА_1 бажання прийняти рішення в інтересах близької особи, так як останній повідомив секретаріат ради про не зарахування його голосу конфлікт інтересів.

Зауважує, що остаточне рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду зі зміною цільового призначення ОСОБА_2 приймалося колегіальним органом, та голосами 17 депутатів із 19 присутніх, тому голос ОСОБА_1 ніяк не впливав на підсумковий результат рішення.

Крім того вказує, що 23 листопада 2023 року на засіданні не відбувалось обговорень та озвучення питання, саме рішення жодним чином не впливало на майновий або немайновий інтерес жодних учасників, адже саме питання по суті лише надавало дозвіл на розробку проекту землеустрою, а не дозвіл про відведення земельної ділянки, що ніяким чином не впливає на майновий стан осіб.

Зазначає, що у протоколі відсутні відомості, які б вказували, в чому конкретно полягав конфлікт інтересів і чому він виразився, не вказано номеру питання під час розгляду якого ОСОБА_1 повинен повідомити про конфлікт інтересів.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши ОСОБА_1 , його представника, а також позицію прокурора, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, виходжу з наступного.

Перевіряючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови, враховую, що справа була розглянута 20 червня 2024 року за участі ОСОБА_1 та його представника, а отже, останнім днем звернення з апеляційною скаргою припадав на 30 червня 2024 року, який є вихідним днем. Таким чином, звернення до суду з апеляційною скаргою 01 липня 2024 року, тобто на наступний робочий день, слід вважати таким, що є в межах строку на апеляційне оскарження, а тому, оскільки строк на апеляційне оскарження не порушений, відсутні підстави для його поновлення.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Так, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Так, згідно примітки ст. 172-7 КУпАП, під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України Про запобігання корупції, реальний конфлікт інтересів це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Виходячи із системного аналізу вказаних термінів, для встановлення факту реального конфлікту інтересів необхідно чітко установити, що а) приватний інтерес наявний, б) він суперечить службовим чи представницьким повноваженням і в) така суперечність реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Для встановлення ж наявності факту прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів, у тому числі і для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно також встановити наявність обов`язкової сукупності відповідних юридичних фактів: 1) наявність факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, у чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення; 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного із зазначених фактів із цієї сукупності, реальний конфлікт інтересів не виникає, а тому встановлення таких обставин в обов`язковому порядку має бути відображено як у протоколі про правопорушення, пов`язане з корупцією, так і у судовому рішенні

Слід зазначити, що конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним. Тобто, конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

Вирішуючи вищенаведені питання, з огляду на повноваження ОСОБА_1 , слідує, що відповідно до частин другої та четвертої статті 49 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, депутат представляє інтереси всієї територіальної громади, має всю повноту прав, що забезпечують його активну участь у діяльності ради та утворюваних нею органів, несе обов`язки перед виборцями, радою та її органами, виконує їх доручення. Депутат зобов`язаний брати участь у роботі сесій ради, засідань постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано.

Тобто, ОСОБА_1 повинен був взяти участь у голосуванні на пленарному засіданні 37 сесії 8 скликання Солонянської селищної ради і його дії реально були спрямовані на реалізацію представницького обов`язку як депутата місцевої ради.

За результатами голосування було прийняте рішення Солонянської селищної ради, а не депутатом ОСОБА_1 особисто. Таким чином, дії самого депутата ОСОБА_1 фактично не вплинули на об`єктивність прийняття рішень, навіть з огляду на те, що за вказане питання ЗА проголосувало усі зареєстровані 19 депутатів.

При цьому слід зазначити, що згідно пояснень самого ОСОБА_1 , що не спростовується матеріалами справи, у зв`язку із проведенням поховання одного з мешканців села, під час голосування, на обговорення не ставилися окремі питання, а голосування проходило пакетно, тобто одним голосуванням вирішувався весь порядок денний.

Як слідує з наявної в матеріалах справи заяви, одразу після проведення пакетного голосування, депутат ОСОБА_1 того ж дня, тобто 23 листопада 2023 року, надав секретареві 37 сесії Солонянської селищної ради заяву, в якій зазначив, що під час розгляду 54 питання порядку денного Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із зміною цільового призначення ОСОБА_2 , в нього виник конфлікт інтересів, але він не зорієнтувався та проголосував за це питання. В цій заяві депутат ОСОБА_1 просив не враховувати його голос.

Крім того, в наявному в матеріалах справи протоколі пленарного засідання 37 сесії 8 скликання Солонянської селищної ради, також зазначено, що депутат ОСОБА_1 , відповідно до ст. 59-1 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні заявив про наявний конфлікт інтересів.

Вищенаведене свідчить про відсутність умислу депутата ОСОБА_1 на вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, оскільки за наведених вище обставин не вбачається наявності приватного інтересу та відсутні посилання на факти, що приватний інтерес суперечить службовим чи представницьким повноваженням і така суперечність реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій ОСОБА_1 .

Зважаючи на положення ст. 1 Закону щодо визначення понять реальний конфлікт інтересів, потенційний конфлікт інтересів, складовими конфлікту інтересів є: приватний інтерес, службові повноваження, залежно від співвідношення вказаних складових виникає реальний чи потенційний конфлікт інтересів.

Приватний інтерес як будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами.

Водночас, сам факт того, що ОСОБА_1 є депутатом селищної ради, не свідчить безумовно про наявність у нього приватного інтересу, тобто умислу, під час голосування за відповідне рішення ради.

При цьому, також враховується, що на розгляд порядку денного, серед іншого, було поставлено питання Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із зміною цільового призначення ОСОБА_2 .

Тобто, голосування за процедуру надання дозволу на розроблення проекту, не можна вважати такою дією, яка підпадає під ознаки приватного інтересу, що свідчило б про реальний конфлікт інтересів при голосуванні цього питання.

Суд першої інстанції на зазначені факти не звернув достатньої увагу та формально підійшов до розгляду справи, не з`ясував усіх обставин справи, які підлягали з`ясуванню, не мотивував своє рішення та помилково визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п. 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Окрім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року в справі №1-р/2019 вказав, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

При цьому апеляційний суд не має права самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії») у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

За вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. В Україні діє принцип презумпції невинуватості. Само по собі складення протоколу про адміністративне правопорушення, за відсутності інших даних на підтвердження наявності складу адміністративного правопорушення, не є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Таким чином, з огляду на те, що матеріали справи не містять належні докази наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, а тому постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу інкримінованого правопорушення, у зв`язку з чим апеляційна скарга адвоката Нугаєвої В.В. підлягає задоволенню.

Керуючись п.1 ст. 247, 268, 289, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Нугаєвої В.В., - задовольнити.

Постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2024 року щодо ОСОБА_1 , у справі про адміністративне правопорушення, за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Кононенко