Справа № 353/523/24
Провадження № 3/353/347/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 рокум.Тлумач

Суддя Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Луковкіна У.Ю., розглянувши матеріали справи, які надійшли від Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Долина Івано-Франківського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, одруженого, гр. України, за ч. 1 ст. 164 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

14.05.2024 року старшим інспектором відділу БДР УПП в Івано-Франківській області капітаном поліції Суходольським О.С. відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 227885 за ч. 1 ст. 164 КУпАП, відповідно до якого «14.05.2024 року о 12 год. 08 хв. гр. ОСОБА_1 в м. Тлумач по вул. Грушевського, 24, керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював господарську діяльність з надання послуг по перевезенню пасажирів без ліцензії на право займатися даним видом господарської діяльності та без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, чим порушив ст. 39 Закон України «Про автомобільний транспорт», п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування».

20.05.2024 року до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області вперше надійшли матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП.

21.05.2024 року постановою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАПбули направлені до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області на доопрацювання для усунення недоліків.

11.06.2024 року до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області повторно надійшли матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП. При цьому недоліки, викладені в постанові суду не було усунуто. Розгляд справи було призначено на 10 год. 30 хв. 27.06.2024 року, який неодноразово відкладався за клопотанням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 .

В судовому засіданні 19.07.2024 року ОСОБА_1 роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні 19.07.2024 року свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав. Вказав, що 14.05.2024 року його знайома ОСОБА_2 , з якою він колись разом працював, та якає, як і він, народилась в с. Долина Івано-Франківського району Івано-Франківської області, попросила підвезти її додому в с. Палагичі Івано-Франківського району Івано-Франківської області з магазину «АТБ». Він посадив її в машину і вони поїхали. Коли вони їхали по вул. Грушевського в м. Тлумач, він був зупинений працівниками поліції, які звинуватили його у здійсненні господарської діяльності по перевезенню пасажирів, оскільки на його машині був прикріплений знак «таксі». При цьому він категорично заперечував факт здійснення господарської діяльності та пояснював, що він просто підвозить свою знайому. Однак поліцейський відмовився його слухати та склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, пояснивши, що всі свої заперечення він може повідомити в суді, який розглядатиме справу. Просив провадження у справі закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, оскільки він не здійснював господарську діяльність по перевезенню пасажирів, з своєї знайомої грошей не брав, докази про це в справі відсутні.

В судовому засіданні 19.07.2024 року свідок ОСОБА_2 ствердила, що вона та ОСОБА_1 родом з одного села та колись разом працювали. 14.05.2024 року поряд з магазином «АТБ» вона побачила ОСОБА_1 , який був на транспортному засобі, та попросила його підвезти її додому в с. Палагичі Івано-Франківського району Івано-Франківської області, на що останній погодився. В подальшому в м. Тлумач їх транспортний засіб було зупинено працівником поліції, які вимагали у ОСОБА_1 ліцензію. ОСОБА_1 стверджував працівникам поліції, що вони знайомі та він не здійснював господарську діяльність по перевезенню пасажирів. Після цього працівник поліції запросив ОСОБА_1 до свого транспортного засобу. Повернувшись назад, ОСОБА_1 відвіз її додому. Ствердила, що ОСОБА_1 не являється «таксистом», про оплату будь-яких послуг з приводу перевезення вона з ним не домовлялась і будь-яких грошей за перевезення йому не давала. Також ствердила, що працівники поліції її не опитували та не з`ясували у неї, чи «таксує» ОСОБА_1 , чи платила вона йому гроші за перевезення.

В судове засідання 22.07.2024 року ОСОБА_1 не з`явився, що у відповідності до ст. 268 КУпАП не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Як слідує зі змісту ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У своїх рішеннях, в тому числі і проти України, ЄСПЛ неодноразово наголошував на необхідності суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в т.ч. вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Пункт другий статті 6 Конвенції про основні права та свободи людини і відповідна практика ЄСПЛ вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

Деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист.

Особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

Вирішуючи справу, суддя виходить з того, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для ініціювання притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст. 258 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування (ст. 251 КУпАП) у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

Так згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, як документ, що засвідчує факти неправомірних дій, є основним джерелом доказів, складається по встановленій формі і повинен містити дані, необхідні для розгляду справи по суті, а саме: дату і місце його складення, посаду, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Крім того, при ухваленні рішення суд враховує, що у зв`язку із застосуванням принципу презумпції невинуватості саме інспектор, як особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинен зібрати докази наявності події і складу адміністративного правопорушення, винуватості особи, тобто довести наявність законних підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Зокрема, ЄСПЛ нагадує, що національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві.

Крім того, порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. При цьому необхідно враховувати, що у справі протокол про адміністративне правопорушення № 324 від 10.03.2021 року, є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою ГУ ДПС в Івано-Франківській області справи про адміністративне правопорушення (ст. 254 і 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Дослідивши в судовому засідання протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 227885 від 14.05.2024 року та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Частиною першою статті 164 КУпАП передбачена відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності.

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у діяльності, що містить ознаки підприємницької, без державної реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності, або здійсненні без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Відповідно до п. 14.1.36 Податкового Кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями.

Згідно ч. 1 ст. 42 ГК України видом господарської діяльності є підприємницька діяльність, тобто самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Господарського кодексу України, громадянин - підприємець зобов`язаний, у передбачених законом випадках і порядку, одержати ліцензію на здійснення певних видів господарської діяльності.

Закон України «Про ліцензування видів господарської діяльності» регулює суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначає виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлює уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності.

На думку суду, протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не містять об`єктивних та переконливих відомостей про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, виходячи з наступного.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що ОСОБА_1 інкримінувалося здійснення господарської діяльності з надання послуг по перевезенню пасажирів без ліцензії на право займатись цим видом господарської діляності та без державної реєстрації як суб`єкта господарювання.

Проте у протоколі про адміністративне правопорушення не вірно вказано нормативний акт, за порушення якого настає адімінстративна відповідальність за ст. 164 КУпАП. Зокрема у протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» та ст. 7 п. 24 Закону України «Про ліцензування». Як вже зазначалось вище Закон України, який регулює суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, має назву «Про ліцензування видів господарської діяльності». Відсутність чіткої вказівки на нормативний акт, який порушено, та, які саме дії вчинено (не вчинено), свідчить про неконкретність звинувачення особи і являється порушенням права на захист.

Також, будь-яких відомостей, з посиланням на відповідні докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 не являється суб`єктом господарювання, тобто фізичною-особою підприємцем, а також не має ліцензії на право здійснювати господарську діяльність з надання послуг по перевезенню пасажирів, протокол про адміністративне правопорушення не містить. До справи не долучено документів, які б свідчили, що при складанні протколу про адміністративне правопорушення працівники поліції зясували та перевірили ці питання.

Крім цього у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено прізвища, адреси свідків, не зазначено причин їх відсутності та не відібрано у них письмових пояснень. Тоді як з відеозапису, долученого до матеріалів справи, вбачається наявність свідка ОСОБА_2 , яка була допитана в судовому засіданні та яка ствердила, що ОСОБА_1 не здійснював послуги з перевезення пасажирів, а підвозив її на безоплатній основі, оскільки вони є давніми знайомими.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та відеозапису.

Дослідивши в судовому засідання додані до протоколу про адміністративне правопорушення матеріали, суд встановив, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено відомості про те, що здійснювалась відеофіксація, не вказано назву приладу, його серію та номер.

При цьому суд враховує те, що обов`язок проводити повну фіксацію як факту вчинення адміністративного правопорушення, так і подальших процесуальних дій, що вчиняються поліцейськими, передбачений «Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженою наказом МВС України 18.12.2018 року № 1026, зареєстрована в МЮ України 11.01.2019 року за № 28/3299 (в подальшому Інструкція від 18.12.2018 року). Відповідно до п. 5 розділу ІІ цієї Інструкції, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський повинен переконатися в точності встановлених на пристрої дати та часу. На думку суду, метою обов`язкової відеофіксації процесу виявлення адміністративного правопорушення та процесуальних дій, що вчиняються поліцейським, є забезпечення збирання об`єктивних доказів вчиненого правопорушення, усунення суперечностей, які можуть виникати у ході вчинення цих дій, перевірка правильності та законності дій як поліцейських, так і інших учасників у ході їх вчинення.

Судом не розцінюється як належний і допустимий доказ доданий працівниками поліції до матеріалів справи диск із відеофайлами, оскільки такий не опечатаний належним чином, зокрема на ньому не вказано відомості про уповноважену посадову особу, про дату створення та носій інформації. До цього ж в матеріалах справи відсутні відомості про те, яким саме пристроєм відеофіксації було створено вказаний відеозапис. При цьому вказані обставини були наведені судом у постанові від 21.05.2024 року, однак проігноровані працівниками поліції після повторного направлення матеріалів справи до суду. Вказані недоліки свідчать про недопустиміть диску з відеозаписами, як доказу факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

При цьому на відеофайлах, які містяться на диску, видно, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, був зупинений працівником поліції. На запитання поліцейського, ОСОБА_1 та його пасажир ствердили, що вони знайомі та пасажир попросила водія підвезти її додому. Будь-яких тверджень з приводу здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності по перевезенню пасажирів з метою отримання прибутку ОСОБА_1 та його пасажир не підтвердили. Однак поліцейський проігнорував пояснення вказаних осіб, не відібрав у ОСОБА_1 та пасажира ОСОБА_2 письмові пояснення з цього приводу для перевірки та фіксації адміністративного правопорушення та склав відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 164 КУпАП, переклавши тягар доказування вини ОСОБА_1 по цій справі на суд, який не має права збирати докази по справі, є незалежним та розглядає справу виключно на підставі поданих матеріалів.

Суд не приймає до уваги рапорт інспектора Відділу БДР УПП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції Н.Нижника від 14.05.2024 року, який доданий до матеріалів справи, оскільки він не може слугувати доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення (відповідне положення міститься у постанові КАС ВС від 20 травня 2020 року у справі № 524/5741/16-а).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Частиною 2 ст. 251 КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до ст. 254 КУпАП основним документом, призначеним для фіксації юридичного факту адміністративного правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, який, в свою чергу, є найважливішим джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення. Протокол це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП.

Суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і до нього висуваються певні вимоги. Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд.

Виходячи з аналізу норм КУпАП, суд зазначає, що при вирішенні питання щодо наявності законних підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, протокол розглядається як доказ у сукупності з іншими доказами (поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, висновків експертів, речовими доказами, фотоматеріалами, т.і.), та не може виступати єдиним доказом скоєння проступку.

Вказані обставини свідчать про недотримання працівником поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення, вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП, а саме обов`язку щодо збирання доказів в справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч. 3 ст. 62).

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» є джерелом національного права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Тобто усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься і в ст. 62 Конституції України.

Рішенням Конституційного суду України від 20.10.2011 року N 12-рп/2011 у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України, яке є обов`язковим до виконання на території України, встановлено, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

З огляду на встановлені обставини, з урахуванням практики ЄСПЛ, відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутності сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд при відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що наявними у справі доказами не доведений факт вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу правопорушення.

Таким чином вважаю, що по даній справі про адміністративне правопорушення за протоколом серії ВАБ № 227885від 14.05.2024 року не доведено поза всяким розумним сумнівом факту порушення 14.05.2024 року ОСОБА_1 вимог ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» ст. 7 п. 24 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», за що передбачено відповідальність ч. 1 ст. 164 КУпАП, а тому суд приходить до висновку про відсутність в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 40-1 КУпАП. Оскільки провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП слід закрити, а судовий збір у провадженні по справі про адміністративнеправопорушення сплачується особою, на яку накладено адміністративне стягнення, то судовий збір слід віднести на рахунок держави.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 221, п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП та керуючись ст.ст. 9, 40-1, 164, 251, 252, 256, 280, 283, 284, 287, 291, 294 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок віднести на рахунок держави.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду на протязі 10 днів з дня винесення постанови через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області.

СуддяУ. Ю. ЛУКОВКІНА