Справа №: 148/1524/24
Провадження №: 3/148/732/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2024 року суддя Тульчинського районного суду Вінницької області Ковганич С.В. розглянув матеріали, які надійшли з Тульчинського РВП ГУ НП у Вінницькій області про те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою АДРЕСА_1 , притягується до адміністративної відповідальності за порушення ст.ст. 121 ч.5, 121 ч.6, 126 ч.2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорпушення серії ААД №290727 від 25.06.2024 ОСОБА_1 24.06.2024 о 16:00 в с. Холодівка Тульчинського району керував транспортним засобом Сузукі б/н, не маючи права керування даним видом транспортного засобу, чим порушив вимоги п.2.1а ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 126 ч.2 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорпушення серії ААД №290726 від 25.06.2024 ОСОБА_1 24.06.2024 о 16:00 в с. Холодівка Тульчинського району керував транспортним засобом Сузукі б/н, який незареєстрований та без носерного знака, чим порушив вимоги п.2.9 в ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 121 ч.6 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорпушення серії ААД №290729 від 25.06.2024 ОСОБА_1 24.06.2024 о 16:00 в с. Холодівка Тульчинського району керував транспортним засобом Сузукі б/н, без мотошолому, чим порушив вимоги п.2.3 г ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 121ч.5 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 в присутності законного представника ОСОБА_2 (батько) вину визнав.

Дослідивши матеріали справи, а саме протоколи про вчинення адміністративних правопорушень (а.с.2,14,27), пояснення (а.с.4,16,29), суд встановив, що своїми діями порушник вчинив адміністративне правопорушення передбачене .ст. 121 ч.5, 121 ч.6, 126 ч.2 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення в обов`язковому порядку має бути з`ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують її відповідальність, тощо.

Згідно ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституціїі законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком)

визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.126 ч.2 КУпАП суд зазначає:

Відповідно до п. 2.1 а) ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Порушення вимог даного пункту ПДР України тягне за собою адміністративну відповідальність за ст. 126 ч.2 КУпАП диспозицією якої визначено настання відповідальності саме за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Аналізуючи матеріали справи відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч.2 КУпАП, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи при цьому особу неповнолітнього, суд вбачає в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч.2 КУпАП України, а відтак дійшов висновку, що вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.126 ч.2 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом та підтверджується матеріалами справи.

Окрім того, своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення відповідальність за які предбачена ст. 121 ч.6 КУпАП та ст. 121 ч.5 КУпАП.

Так, диспозиція ст. 121 ч.6 КУпАП передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку.

За п.2.9 в ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака…

Диспозиція ст. 121 ч.5 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Як визначено у п.2.3 г ПДР України водій зобов`язаний під час руху на мотоциклі або мопеді бути в застебнутому мотошоломі й не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів.

Суд встановив, що протиправна та винна поведінка ОСОБА_1 за вчинення правопорушень, передбачених ст. 121 ч.6 КУпАП та ст. 121 ч.5 КУпАП, підтверджується доказами, що містяться у матеріалах справи, доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколах про адміністративне правопорушення та додатках до нього, ОСОБА_1 не спростовано.

За таких обставин суд уважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений як ст. 121 ч.6 КУпАП та ст. 121 ч.5 КУпАП та вина останнього у вчиненні таких адмінстративних правопорушеннях є доведеною поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Так, у п.52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Відповідно до п.2 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів

про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу.

Суд встановив, що поліцейським протоколи про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 складені в установленому законом порядку, відповідають вимогам ст.256 КУпАП, розділам ІІ, ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме ст.ст. 9, 33, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.

Досліджені та оцінені судом докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст. 121 ч.5, 121 ч.6, 126 ч.2 КУпАП є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки відповідно до ст.ст. 251, 252 КУпАП, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, а також є такими, що зібрані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. У суду відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Згідно ст.ст. 34, 35 КУпАП обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено.

При накладенні адміністративного стягнення, враховуючи характер вчинених правопорушень, особу порушника, який є неповнолітньою особою, ступінь його вини, майновий стан, суд уважає за можливе притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.ст. 121 ч.5, 121 ч.6, 126 ч.2 КУпАП.

Згідно зі ст. 13 ч.2 КУпАП, у разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 89, 121-127, 130, статтею 139, частиною третьоюстатті 154, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбаченістаттею 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбаченістаттею 24-1 цього Кодексу.

Отже, вказана норма закріплює право суду, а не обов`язок, застосувати до неповнолітнього заходи впливу передбачені ст. 24-1 КУпАП.

Згідно ст. 1 КУпАП завданням Кодексу, окрім іншого, є зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституціїі законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

ОСОБА_1 перебуває саме у тому віці, коли у особи формується повага до закону, уявлення про відповідальність та невідворотність покарання за скоєні вчинки.

Водночас суд приймає до уваги, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом без посвідчення водія та, зокрема, недотримався також ПДР України, які забороняють керувати транспортним засобом без мотошолому та реєстрації такого транспортного засобу, що свідчить про формування викривленого уявлення про законність та безвідповідального ставлення до небезпеки, що може бути спричинена його діями.

За таких обставин, суд уважає, що жоден із заходів передбачених ст.24-1 КУпАП не буде дієвим запобіжником від вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень в подальшому, а навпаки укріпить переконання у власній безкарності.

Таким чином, підстав для застосування до неповнолітнього ОСОБА_1 заходів впливу, передбачених ст. 24-1 КУпАП, з огляду на характер вчинених правопорушень, не вбачається, тому він підлягає відповідальності на загальних підставах.

Враховуючи викладене, беручи до уваги обставини справи, суд дійшов висновку про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення відповідно до вимог ст. 36 ч.2 КУпАП у межах санкції статті, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме за ст.126 ч.2 КУпАП, у вигляді штрафу.

Відповідно до ст. 4 ч. 5 Закону України "Про судовий збір", у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки з 01.01.2024 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2920,00 грн., тому вважаю за необхідне, що з правопорушника підлягає стягненню 605,60 грн. судового збору в прибуток держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 33, 36, 121, 126, 245, 283, 287, 289 КпАП України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , визнати винним в скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 121 ч.5, 121 ч.6, 126 ч.2 КУпАП та на підставі ст. 36 ч.2 КУпАП застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок, (Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; Код отримувача: (код за ЄДРПОУ): 37993783; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача: UA 0026001; Код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до вимог ст.307,308 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. В разі несплати штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи або за місцем знаходженням майна. Відповідно до вимог ст. 308 ч.2 КУпАП, у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області на протязі десяти днів з дня її винесення.

Суддя: