ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2024 Справа №607/12255/24 Провадження №3/607/5448/2024

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Кунцьо С.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українку, громадянку України, непрацюючу, зареєстровану та проживаючу в АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №162326 від 29 травня 2024 року, громадянин ОСОБА_1 28 травня 2024 року близько 08.50 год. перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 ,вчинила відносно свого чоловіка ОСОБА_2 домашнє насильство, тобто умисні дії економічного характеру, в ході чого забрала його особисті документи, банківські картки, медичну картку, мобільний телефон, ключі від квартири, таким чином позбавила можливості користуватися майном, внаслідок чого могла бути завдана шкода його психологічному здоров`ю, чим порушила вимоги п.п. 3, 4 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП не визнала, та суду вказала, що її чоловік ОСОБА_2 знаходився тривалий час на лікуванні у медичному закладі, оскільки був важко хворий, а їй на зберігання останній залишив особисті речі, зокрема: медичну картку, банківські картки, ключі від квартири, що за адресою АДРЕСА_2 . При цьому зазначила, що через складний характер чоловіка між ними дійсно виникають конфлікти, однак зазначених у протоколі дій вона не вчиняла, і речі що перебували у неї на зберігання вона повернула ОСОБА_2 , що підтвердив особисто чоловік у своїх поясненнях. Разом з тим вказує про те, що мобільний телефон про який йдеться у протоколі на зберіганні у неї не перебував, та місце перебування вказаної речі їй не відоме.

Потерпілий ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся за адресою місця проживання, зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення, причини неявки суду невідомі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.278 Кодексу України про адміністративні правопорушення, під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя повинен перевірити чи правильно складений протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУПАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Об`єктивна сторона ст. 173-2 КУпАП полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Так, обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Протиправні дії за статтею 173-2 КУпАП можуть мати характер фізичного, психологічного чи економічного насильства.

Тобто, вчинення насильства в сім`ї, характеризується наміром, коли особа усвідомлює протиправність своїх дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, передбачає порушення охоронюваних законом прав потерпілого наслідком чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, бажає цього або свідомо допускає настання таких наслідків.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №162326 від 29.05.2024 зазначено, що ОСОБА_1 здійснила економічне насильство відносно ОСОБА_2 , оскільки забрала його особисті документи, банківські картки, медичну картку, мобільний телефон, ключі від квартири, таким чином позбавила можливості користуватися майном.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вважаю за необхідне зробити висновок, що наведене вказує на відсутність обов`язкової ознаки об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, адже з усіх проаналізованих матеріалів суд не вбачає прямого умислу ОСОБА_1 на завдання потерпілому дій, які б потягли в подальшому шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Крім того суд, вважає за необхідне зазначити, що на особу уповноважену складати протокол про адміністративне правопорушення, окрім інших, покладається обов`язок довести причинно наслідковий зв`язок між діями, що учинені особою та наслідками, що настали.

У даному випадку наявність наслідків дій ОСОБА_1 , вчинення яких могло завдати шкоди психічному здоров`ю потерпілого, хоча й відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, втім, їх зміст не розкрито, а тим більше не доведено за стандартом поза розумним сумнівом.

Разом з тим у своїх поясненнях наданих у судовому засіданні ОСОБА_1 вказала про те, що особисті речі її чоловік сам передав їй на зберігання, оскільки знаходився на лікуванні у медичному закладі, відтак наміру позбавляти його користування вказаними речами у неї не було, про що вона також зазначила у своїх письмових поясненнях під час складення адміністративних матеріалів.

Крім цього до матеріалів справи на доказ вчинення ОСОБА_1 долучено заяву потерпілого про вчинення порушення останньою, письмові пояснення обох сторін, а також рапорт чергового Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, які в сукупності ніяким чином не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні нею економічного насильства відносно чоловіка. Інших доказів винності ОСОБА_1 суду не надано, при цьому слід зазначити, що суд самостійно не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу. Суд лише має врахувати усі обставини вчинення особою правопорушення з тим, щоб оцінити чи доводять відповідні обставини її вину чи спростовують, чого при розгляді даної справи із зазначених вище причин здійснити не можливо.

Окрім цього в судове засідання викликався потерпілий ОСОБА_2 , для допиту та надання пояснень по обставинах викладених ним у письмовій заяві про вчинення правопорушення ОСОБА_1 . Однак на виклики суду потерпілий не з`явився, а тому суд розцінює даний факт як ігнорування судових викликів. Відтак, суд не бере до уваги письмові пояснення ОСОБА_2 які містяться при матеріалах справи, оскільки такі не є належним доказом правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності, адже останній у судовому засіданні не допитувався. При цьому суд звертає увагу на те, що проаналізувавши письмові пояснення ОСОБА_2 , що містяться при матеріалах справи, вбачається, що речі про які йдеться у його заяві та у протоколі про адміністративне правопорушення йому повернуті.

Слід зазначити, що приймаючи рішення по справі, суд повинен спиратися лише на ті показання, які були отримані безпосередньо в залі суду під час проведення допиту особи, адже показання, потерпілого чи свідка - це одне з найважливіших джерел доказів в адміністративному процесі, з якого суд одержує відомості про наявність чи відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином в даному випадку у даній справі дійсним є лише факт того, що атмосфера взаєморозуміння між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутня. Мають місце конфлікти, про що не заперечує особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, однак економічного насильства зі сторони ОСОБА_1 суд не вбачає.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналізуючи зібрані у цій справі докази, суд вважає, що в матеріалах справи відсутня достатня кількість належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 економічного насильства. Тому усі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, трактуються на її користь.

У відповідності до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому вважає, що провадження в адміністративній справі стосовно неї слід закрити за відсутністю в її діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 173-2, 247, 280, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд.

Головуючий суддяС. В. Кунцьо