Справа № 166/460/24 Провадження №33/802/391/24 Головуючий у 1 інстанції:Свистун О. М.
Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

секретаря судового засідання Хомік В.О.,

захисника Кравчуна Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Кравчуна Д.В. на постанову судді Ратнівського районного суду Волинської області від 29 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КпАП України закрито на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Визначено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп судового збору.

Згідно постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 15 березня 2024 року о 18 год. 58 хв. на вул. Стадіонній в смт Заболоття Ковельського району Волинської області керував автомобілем "Honda", д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив порушення п. 2.9а Правил дорожнього руху України, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі ПДР), за яке передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Не погоджуючись з вказаною постановою, захисник ОСОБА_1 адвокат Кравчун Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України. Апеляційні вимоги мотивує тим, що матеріали справи не містять достатньої кількості належних доказів, які би вказували на доведеність вини його підзахисного у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 , отже він має особливий правовий статус і щодо нього не поширюються положення Інструкції №1452/735 та Порядку №1103. З огляду на наведене, на думку захисника, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведений не уповноваженою особою, з порушенням вимог ст. 266-1 КпАП України, а отже є недійсним. Крім того, до матеріалів справи доданий відеозапис який не є безперервним, що стало наслідком неповного та необ`єктивного встановлення судом фактичних обставин справи.

Від захисника надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

За приписами ч. 6 ст. 294 КпАП України неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

У судове засідання апеляційної інстанції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду. За наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 у судовому засіданні та за участю його захисника.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши думку захисника ОСОБА_2 , доходжу наступного висновку.

Відповідно до положень ст.ст. 245, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказаних вимог закону при розгляді справи суд першої інстанції дотримався.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Провадження у справі стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 КпАп України закрито та апелянтом не оскаржується, а тому в силу ч. 7 ст. 294 КпАП України перегляду в апеляційному порядку в цій частині не підлягає.

Однак, за змістом апеляційної скарги, захисник оскаржує постанову Ратнівського районного суду Волинської області від 29 квітня 2024 року в частині доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Проте, такі доводи захисника на увагу суду не заслуговують з огляду на наступне.

Судом вжито всіх заходів, передбачених КпАП України для з`ясування питання, зокрема, про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, а тому висновок суду про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні згаданого вище адміністративного правопорушення є правильним і повністю відповідає вимогам ст. 280 КпАП України.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КпАП України настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, ні ОСОБА_1 під час документування правопорушення, ні захисник в апеляційній скарзі не заперечують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння. Захисник покликається на порушення під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.

Однак, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України за обставин зазначених в протоколі та оскарженій постанові судді, підтверджується зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 571607 від 15.03.2024; роздруківкою тесту на алкоголь за допомогою газоаналізатора "Drager Alcotest 6810" № 533 від 15.03.2024, згідно з якою в організмі ОСОБА_1 виявлено 1,73 проміле алкоголю; актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15.03.2024 згідно з яким ОСОБА_1 , маючи ознаки алкогольного сп`яніння, відмовився від огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в КНП "Ратнівська ЦРЛ"; безперервним відеозаписом з нагрудної камери поліцейського із фіксацією фактів керування ОСОБА_1 транспортним засобом та визнання ним факту вживання алкогольних напоїв у день керування транспортним засобом, а також процедура огляду ОСОБА_1 на визначення стану алкогольного сп`яніння (результат огляду 1,73 проміле).

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вказаних вище матеріалів, ні ОСОБА_1 , ні його захисником не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 , є військовослужбовцем, а тому з порушенням вимог ст. 266-1 КпАП України його огляд на стан алкогольного сп`яніння проведений не уповноваженою особою працівником поліції та внаслідок вказаного складений протокол вважається недійсним, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, виходячи з такого.

Положеннями вказаної ст. 266-1 КпАП України визначений порядок огляду, зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях.

Тобто, зазначена норма стосується військовослужбовців під час проходження ними військової служби та виконання своїх обов`язків. Тоді як ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції поза межами території будь-якої військової частини. В процесі спілкування з поліцейськими водій повідомив, що рухається у магазин та не надав будь-яких документів, які б підтверджували те, що він виконує обов`язки військової служби., що стверджується відеозаписом з боді камери працівників поліції.

Крім того, наявний у матеріалах справи відеозапис підтверджує обставини викладені в протоколі про адміністративне порушення та встановленні під час судового розгляду.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за наведених обставин ОСОБА_1 при вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, повинен нести адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Твердження апеляційної скарги захисника, що відеозапис не є безперервним, не відповідають дійсності, оскільки після перегляду відеозапису апеляційним судом, встановлено, що він хоча й складається з трьох файлів, однак події відображені у хронологічній послідовності. Отож сумнівів у безперервності відеозапису та належності його як доказу немає.

Не знаходить апеляційний суд підстав і для зупинення провадження у справі, оскільки положення чинного КпАП України не регулюють порядок зупинення провадження у справі, за виключенням справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією.

Водночас, як уже зазначалося, положення ст. 268 КпАП України не забороняють проводити розгляд справ за ч. 1 ст. 130, ст. 172-20 КпАП України, у відсутності порушника; при цьому інтереси ОСОБА_1 в апеляційному суді представляє адвокат Кравчун Д.В., який ст. 271 КпАП України наділений тими ж правами, що й порушник.

Інші доводи апеляційної скарги не містять покликання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Таким чином, усі доводи сторони захисту, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду справи щодо незаконності судового рішення в частині, що стосується адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення шляхом закриття провадження у справі в цій частині.

З огляду на наведене, апеляційний суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання захисника про зупинення провадження у справі до моменту звільнення ОСОБА_1 з військової служби та залишенні апеляційної скарги без задоволення, а оскарженої постанови суду - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КпАП України,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Кравчуна Дмитра Вікторовича залишити без задоволення, а постанову судді Ратнівського районного суду Волинської області від 29 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В. В. Гапончук