ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куценко О.В.,

за участю секретаря Пшеняк М.В.

захисника Беспалова О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Беспалова О.С., що діє в інтересах особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.06.2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №222252 від 11.04.2024, 11.04.2024, біля 07.20 год. в м. Миколаєві по вул. Херсонське шосе, в районі буд. 100, ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність, а саме: перевозив пасажирів автобусом "MERCEDES BENZ SPRINTER 412D", д.н.з. НОМЕР_1 , за маршрутом "Херсон-Миколаїв", без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до п. 24 ст. 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" та ст. 9 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Постановою судді ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду захисник Беспалов О.С., що діє в інтересах особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді.

На думку апелянта, постанова суду є незаконною та необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Зазначає, що докази зібрані у справі є недопустимими, оскільки поліцейськими був зупинений транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 без законних підстав, службове посвідчення поліцейськими не надавалось, не зрозуміло хто складав протокол, відеозапис при складанні протоколу був відсутній, водієві не було роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

На думку апелянта, за таких обставин провадження у справі має бути закрите з підстав відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Також апелянт заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови, оскільки пропустив його з поважних причин.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів провадження та пояснень наданих в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 та його захисник не були присутні в судовому засіданні під час винесення постанови. Матеріали провадження містять супровідні листи, відповідно до яких, судом було направлено копії постанови ОСОБА_1 та його захиснику 28.06.2024р.

Зазначене підтверджує доводи апелянта стосовно того, що він отримав копію постанови тільки 28.06.2024 року і в строк, передбачений ст. 294 КУпАП подав апеляційну скаргу.

Враховуючи наведене, з метою недопущення порушення права на доступ до правосуддя, вважаю, що строк на подачу апеляційної скарги по чинній справі про адміністративне правопорушення пропущений з причин які можливо визнати поважними, а тому строк має бути поновленим.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя суду першої інстанції має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом першої інстанції зазначені вимоги закону при розгляді справи стосовно ОСОБА_1 виконані в повному обсязі.

Так, диспозиція ч.1 ст.164 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності, як перевезення пасажирів.

ч. 3 ст. 9 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів в тому числі на такий вид робіт як надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі.

Стаття 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначає, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Відповідно до ч.1 ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Державна реєстрація суб`єктів підприємницької діяльності здійснюється відповідно до Закону «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань». Даний Закон поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців.

За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення, судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, яким суд першої інстанції надав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП.

Зокрема, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП, підтверджується фактичними відомостями, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення ВАБ №222252 від 11.04.2024 року, який містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про події правопорушення та особу, яка його вчинила, а також іншими доказами дослідженими судом першої інстанції, а саме: відеозаписом з нагрудного реєстратора поліцейського.

Твердження апелянта щодо недопустимості, як доказу, протоколу про адміністративне правопорушення ВАБ №222252 від 11.04.2024 року, не є слушними з огляду на наступне.

З`ясовуючи обставини справи, суд повинен виходити з положень статті 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №222252 від 11.04.2024 відповідає зазначеним вимогам ст. 256 КУпАП.

Зазначене апелянтом, що протокол не може бути допустимим доказом, так як не зрозуміло ким він був складений, не береться судом до уваги. Як вбачається з протоколу серії ВАБ №222252 від 11.04.2024 року, в графі «посада, найменування органу поліції, звання, прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка склала протокол» зазначено, що протокол склав ст. інспектор УПП в Миколаївській області капітан поліції Тамара С.П.

З дослідженого судом першої інстанції відеозапису з нагрудного реєстратора поліцейського вбачається, що зупинивши транспортний засіб працівник поліції підійшов та привітатися, чітко й зрозуміло назвав свою посаду, звання та прізвище, повідомив про причину зупинки транспортного засобу, тобто діяв в межах своїх повноважень.

Твердження захисника, щодо того, що працівник поліції безпідставно не пред`явив своє службове посвідчення безпосередньо ОСОБА_1 також не є прийнятним, оскільки службове посвідчення пред`являється тільки на вимогу водія, а ОСОБА_1 таких вимог не ставив.

Також з відеозапису вбачається, що за вказаних у протоколі обставин, ОСОБА_1 здійснював оплатне перевезення пасажирів на автобусі, рухаючись за маршрутом «Херсон-Миколаїв», про що він сам зазначив на відео. Це також підтвердили пасажири автобусу, які знаходилися в салоні керованого ОСОБА_1 автобусу в кількості не менше семи осіб, які вказали, що водій їх перевозить від автовокзалу міста Херсона до м. Миколаєва платно за ціною 250 грн за проїзд за одну особу. На вимогу поліцейського надати документи щодо державної реєстрації, а також ліцензію на право перевезення пасажирів, водій ОСОБА_1 вказав, що такі документи відсутні.

Таким чином, всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 , визнаються судом апеляційної інстанції належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній постанові, і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.164 КУпАП, при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

При цьому суд першої інстанції у достатній мірі врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, обставини справи, особу правопорушника, та обґрунтовано застосував до нього адміністративне стягнення, згідно зі ст. ст. 33 - 36 КУпАП.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про порушення прав ОСОБА_1 на захист, то слід зазначити наступне.

Судом апеляційної інстанції поновлено права ОСОБА_1 , передбачені ст. 268 КУпАП, а саме бути присутнім йому та його захиснику в судовому засіданні, подавати докази, заявляти клопотання, а тому постанова суду першої інстанції з цих підстав не може бути скасована, так як їх відсутність в суді першої інстанції або ж їх присутність в суді апеляційної інстанції не вплинула на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

За наведеного, підстав для скасування оскаржуваної постанови судді, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника Беспалова О.С., що діє в інтересах особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 -задовольнити.

Поновити захиснику Беспалову О.С. строк на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.06.2024 року, щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу захисника Беспалова О.С., що діє в інтересах особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.06.2024 року, якою ОСОБА_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Куценко О.В.