Номер провадження: 33/813/1370/24
Номер справи місцевого суду: 495/3027/24
Головуючий у першій інстанції Братків І. І.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря Зєйналової А.Ф.к., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 квітня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, -

встановив:

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 квітня 2024 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн. на користь держави. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 605,60 грн.

З вказаної постанови вбачається, що 30.03.2024 року о 16 год 30 хв п/н «Контрольний пост» на автодорозі Одеса-Рені М-16 (48 км. 600 м.) на відстані 3900 м. від лінії державного кордону було виявлено гр. ОСОБА_1 , який не маючи документів, які дають підстави для виїзду за кордон в пунктах пропусках через державний кордон здійснив спробу незаконного поза пунктами пропуску перетину державного кордону з України в Республіку Молдова, який демаркований у відповідності до Положення про демаркацію Державного кордону між Україною та Республікою Молдова. Своїми діями порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про Державний кордон України», за що відповідальність за дане правопорушення передбачена ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

30.03.2024 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення був складений адміністративний протокол серії ПдРУ №307871.

Не погоджуючись з постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 квітня 2024 року представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

1)із змісту протоколу про адміністративне правопорушення не можливо встановити, які саме дії інкриміновані особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, спробу перетину державного кордону України поза пунктом пропуску чи в пункті пропуску без відповідних документів, що є взаємовиключними ознаками об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП;

2)матеріали справи не містять, в оскаржуваній постанові не зазначено жодного беззаперечного доказу на підтвердження факту спроби ОСОБА_1 незаконного перетину державного кордону України 30.03.2024 року о 16:30 год.;

3)відомості в протоколі про те, що ОСОБА_1 відмовився від пояснень не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки вони були проігноровані працівниками прикордонної служби. Жоден з підписів, який міститься в протоколі від імені ОСОБА_1 йому не належить;

4)справу було розглянуто за відсутності особи яка притягається до адміністративної відповідальності;

Посилаючись на такі доводи, представник ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою провадження у справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Одеський апеляційний суд належним чином сповіщав ОСОБА_1 та адвоката Заніздру А.П. про розгляд справи на 05 червня 2024 року на 11:15 год. Адвокат Заніздра А.П. та ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, причин своєї неявки суду не повідомили.

Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП України, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 204-1КУпАП, не входять до переліку справ, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 та адвоката Заніздри А.П.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Суд має обґрунтовувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі презумпції невинуватості, закріпленому у ст. 62 Конституції України.

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення та винуватості конкретної особи в його вчиненні покладається на адміністративний орган, в той час як особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Однак, суд першої інстанції проігнорував вищезазначені норми закону та формально підійшов до розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 з огляду на таке.

Так, свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні поставленого йому у провину адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП суд першої інстанції обґрунтував наступним доказом: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №561964 від 07.06.2023 року

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №307871 від 30.03.2024 року; рапорт помічника старшого зміни прикордонних нарядів старшого прикордонного наряду «Контрольний пост» майора ОСОБА_2 від 30.03.2024 року; схему місця виявлення порушника державного кордону України 30.03.2024 та матеріали справи.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погодитись не може.

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:

-протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ №307871 від 30 березня 2024 року з якого вбачається, що 30.03.2024 року о 16:30 год. патрульним нарядом «Контрольний пост» на автодорозі Одеса-Рені М-16 (48 км. 600 м.) на відстані 3900 м. від лінії державного кордону було виявлено гр. ОСОБА_1 , який не маючи документів, які дають підстави для виїзду за кордон в пунктах пропусках через державний кордон здійснив спробу незаконного поза пунктами пропуску перетину державного кордону з України в Республіку Молдова, який демаркований у відповідності до Положення про демаркацію Державного кордону між Україною та Республікою Молдова. Своїми діями порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про Державний кордон України», за що відповідальність за дане правопорушення передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП;

-паспорт громадянина України для виїзду за кордон, номер паспорта НОМЕР_1 виданий 19 квітня 2018 року;

-рапорт помічника старшого зміни прикордонних нарядів старшого прикордонного наряду «Контрольний пост» з якого вбачається, що 30.03.2024 року виконував свої обов`язки по охороні державного кордону в місці несення служби прикордонного наряду «Контрольний пост» на автодорозі Одеса-Рені в районі Паланка (48.600 км. автодороги). Громадянин ОСОБА_1 документів, що дають право перетинання державного кордону не мав, чим здійснив спробу незаконного поза пунктами пропуску через державний кордон, спробу незаконного перетину державного кордону, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року №1777-ХІІ, Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11 2009 року №1710-VI. Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП;

-схема місця виявлення порушника державного кордону України 30.03.2024 року.

За фабулою протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 інкриміновано порушення ст. 9 Закону України «Про державний кордон України», яке полягає у тому, що: 30.03.2024 року о 16:30 год. прикордонним нарядом «Контрольний пост» на автодорозі Одеса-Рені М-16 (48 км. 600 м.), на відстані 3900 м. від лінії Державного кордону було виявлено гр. ОСОБА_1 , який не маючи документів, які дають підстави для виїзду за кордон в пунктах пропусках через державний кордон здійснив спробу незаконного поза пунктами пропуску перетину державного кордону з України в Республіку Молдова, який демаркований у відповідності до Положення про демаркацію Державного кордону між Україною та Республікою Молдова.

Контролюючим органом кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

Отже, підставою притягнення ОСОБА_1 , як суб`єкта правопорушення, до юридичної відповідальності стала наявність в його діях складу правопорушення, визначеного вказаною статтею.

Склад правопорушення це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Об`єктивна сторона правопорушення це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони правопорушення є наявність діяння (суспільно небезпечного або шкідливого), причинний зв`язок, наслідки (суспільно небезпечні або шкідливі) діяння. Крім того, серед ознак об`єктивної сторони порушення є місце та час його вчинення.

Частиною 1 ст. 204-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Отже, ознаками об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність ч.1 ст. 204-1 КУпАП, є:

- перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України;

- перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів;

- перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

При цьому, визначальною ознакою об`єктивної сторони даного правопорушення є місце його вчинення.

Суб`єктом правопорушення за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП є фізична осудна особа, яка вчинила одне з діянь, визначених серед ознак об`єктивної сторони даного правопорушення.

Диспозиція статті має бланкетний характер, у зв`язку з чим встановлення складу адміністративного правопорушення регулюється спеціальним нормативним актом, що регулює порядок перетинання державного кордону України, яким є Закон України «Про державний кордон України».

Згідно ст. 9 Закону України «Про Державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

В ході розгляду справи, апеляційним судом було встановлено наступне.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у здійсненні незаконної спроби поза пунктами пропуску перетину Державного кордону з України в Республіку Молдова, без документів, які дають підстави для виїзду за кордон в пунктах пропуску.

Однак, жодним чином в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано як саме та яким чином ОСОБА_1 здійснив спробу перетнути державний кордон України. Із долученої до матеріалів справи схеми виявлення порушника державного кордону України від 30.03.2024 року жодним чином не вбачається, яким чином ОСОБА_1 здійснив незаконну спробу поза пунктом пропуску перетин Державного кордону з України в Республіку Молдова, без документів, які дають підстави для виїзду за кордон в пунктах пропуску. Із долученої до матеріалів справи копії першої сторінки паспорту, вбачається, що особу ОСОБА_1 було встановлено саме за паспортом громадянина України для виїзду за кордон.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження винних дій ОСОБА_1 передбачених ч. 1 ст.204-1 КУпАП, а саме відсутня відео та фото фіксація, відсутні свідки, у ОСОБА_1 не було відібрано пояснень по суті інкримінованого йому правопорушення.

Досліджені судом докази в своїй сукупності, доводять посилання ОСОБА_1 про те, що із змісту протоколу про адміністративне правопорушення не можливо встановити, які саме дії інкриміновані особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. , а також те, що матеріали справи не містять, в оскаржуваній постанові не зазначено жодного беззаперечного доказу на підтвердження факту спроби ОСОБА_1 незаконного перетину державного кордону України 30.03.2024 року о 16:30 год.

Отже, об`єктивних доказів того, що ОСОБА_1 намагався незаконно поза пунктами пропуску перетнути Державний кордон з України в Республіку Молдова, без документів, які дають підстави для виїзду за кордон в пунктах пропуску, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні діяння, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

У п. 43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), сформовано висновок згідно якого «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення за результатами розгляду справи, не взяв до уваги наявність сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 , яка не була підтверджена належними і допустимими доказами, чим порушив вимоги норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Виходячи зі змісту ст. 62 Конституції України, принцип презумпції невинуватості особи полягає в тому, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене в своїй сукупності дає підстави апеляційному суду дійти висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 квітня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП скасувати.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, закрити з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова