Справа № 346/2704/24
Провадження № 33/4808/715/24
Категорія ч. 3 ст.172-20 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника адвоката Дикун І.В.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Дикун І.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малинівка Чугуївського району Харківської області, жителя АДРЕСА_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , техніка радіолокаційної системи посадки літаків роти зв`язку та радіотехнічного забезпечення батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , штаб-сержанта, громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.172-20 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень та стягнуто судовий збір в сумі 605 гривень 60 копійок у дохід держави, -

встановив:

Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.172-20 КУпАП.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 19.05.2024 року, будучи військовослужбовцем вказаної військової частини, перебував на території вказаної військової частини з ознаками алкогольного сп`яніння, та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, в умовах особливого періоду.

В апеляційній скарзі захисник адвокат Дикун І.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати постанову та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних доводів посилається на те, що постанова суду винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, внаслідок чого прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Вважає, що суд першої інстанції не надав належну оцінки доказам, які свідчать про невинуватість ОСОБА_1 та посилається на відеозапис події, який повністю узгоджуються із показаннями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та показаннями свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які під час судового засідання підтвердили, що ОСОБА_1 відмовився проходити медичне освідування на вміст алкоголю тільки за допомогою спеціального медичного приладу, оскільки хотів пройти такий огляд за допомогою здачі біологічних зразків крові та сечі. Однак, працівникам медичного закладу Коломийської ЦРЛ йому в цьому було відмовлено. Ввказує, що протокол про адміністративне правопорушення оформлений з грубими порушеннями, оскільки в ньому фактично сформовані два склади адміністративного правопорушення, а саме: перебування в стані алкогольного сп`яніння та відмова від огляду на стан алкогольного сп`яніння.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Дикун І.В. повністю підтримав доводи апеляційної скарги та стверджував, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння та вимагав, щоб працівники медичного закладу взяли в нього біологічні зразки крові та сечі, оскільки він в категоричній формі відмовляються від проходження огляду за допомогою спеціального технічного приладу.

Вказував, що ОСОБА_1 не мав будь-яких ознак алкогольного сп`яніння та своєю поведінкою демонстрував готовність пройти огляд на стан сп`яніння за умови відібрання в нього відповідних біологічних зразків.

Звертав увагу, що зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи в медичному закладі дійсно відмовлявся від проходження огляду за допомогою спеціальної технічного засобу та наполягав на тому, щоб працівники медичного закладу відібрали в нього біологічні зразки крові та сечі.

Просив скасувати постанову та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України").

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Так, судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник адвокат Дикун І.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилається на те, що в матеріалах провадження відсутні належні та достатні докази на підтвердження винуватості у вчиненні правопорушення.

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, а оцінка доказів, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.172-20 КУпАП.

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.172-20 КУпАП, доводиться даними, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, зокрема: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії А4104 №12 від 20.05.2024 року; даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів («Алкофор») №3, згідно з яким він від проходження огляду відмовився (із відміткою «незгоден» ( а.с. 9 )); результатами довідки (аналізу) № 69 від 19.05.2024 року, виданої структурним підрозділом Стаціонар КНП Коломийська ЦРЛ, згідно з якою ОСОБА_1 від проведення огляду відмовився (проведення тестування видихуваного повітря методом електрохімічного вимірювання приладом Alcotest 230 , Алконт 01 еу. відмовився), поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Під час перегляду справи в апеляційній інстанції судом, з метою перевірки доводів захисника, у повному обсязі було повторно досліджено докази, які містяться в матеріалах справи та відеозаписи, які долучено до протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії А4104 №12 від 20.05.2024 року, ОСОБА_1 звинувачується в тому, що перебуваючи на території військової частини в стані алкогольного сп`яніння, відмовився від перевірки спеціальним технічним засобом Аалкофор для виявлення ступеню алкогольного сп`яніння та був направлений медичним пунктом військової частини до КНП «Коломийськоїй ЦРЛ» де повторно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. (а.с.3-8).

Вказаний протокол складений уповноваженою особою з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний уповноваженою на те особою та ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 був ознайомлений з процесуальними правами та обов`язками, які передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, змістом протоколу про адміністративне правопорушення та отримав його копію, що підтверджується його власноручним підписом.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, звинувачується в тому, що, будучи військовослужбовцем, перебуваючи у стані сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу, що зазначення у протоколі факту перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння не свідчить про неконкретність обвинувачення, однак фактично визнано судом обставиною, яку не було доведено під час судового розгляду справи.

Апеляційний суд звертає увагу, що законодавець передбачив однакову адміністративну відповідальність стосовно військовослужбовців, які перебувають у стані сп`яніння, так і стосовно військовослужбовців, які відмовились від проходження огляду на стан сп`яніння. Вищевказана норма закону передбачена саме з метою забезпечення неможливості ухилитись від проходження такого огляду військовослужбовцями, які підозрюються у тому, що перебувають у стані сп`яніння.

На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статей 254, 255, 256 КУпАП і не містить недоліків, які б свідчили про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, чи будь-яких інших процесуальних порушень.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що згідно з п.3, 8 Порядку направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2024 року № 32 огляду підлягають військовослужбовці/військовозобов`язані, щодо яких є підстави вважати, що вони виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин (установ, закладів) у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд військовослужбовців/військовозобов`язаних проводиться посадовою особою, уповноваженою на його проведення начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу) Збройних Сил, іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення (далі уповноважена посадова особа), з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Військовослужбовець/військовозобов`язаний, який відмовився від проведення огляду уповноваженою посадовою особою з використанням спеціального технічного засобу і тесту або не висловив згоду з його результатами, направляється відповідним командиром (начальником) для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Уповноважена посадова особа забезпечує проведення огляду військовослужбовця/військовозобов`язаного у закладі охорони здоров`я. У разі відмови військовослужбовця/військовозобов`язаного від проведення огляду в закладі охорони здоров`я уповноважена посадова особа із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу, що зі змісту сукупності досліджених судом доказів дійсно вбачається доведеним, що військовослужбовець ОСОБА_1 , в категоричній формі відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу та вимагав відібрати в нього біологічні зразки крові та сечі.

Зокрема, вищевказані обставини підтверджуються сукупністю доказів, які були досліджені судом першої інстанції : даними відеозапису, показаннями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та іншими доказами по справі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані обставини не оспорюються стороною захисту, яка стверджує, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння та вимагав, щоб працівники медичного закладу взяли в нього біологічні зразки крові та сечі, оскільки він в категоричній формі не погоджувався пройти огляд за допомогою спеціального технічного приладу.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що згода пройти огляд на стан сп`яніння під умовою виконання працівниками медичного закладу певних вимог та застосування певних методів дослідження, повинна розглядатися судом як фактична відмова від проходження такого огляду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що військовослужбовець , який підозрюється в тому, що перебуває у стані сп`яніння, повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а своєю поведінкою забезпечити реальну можливість проведення такого огляду і не створювати перешкоди для проведення такого огляду, висуваючи безпідставні умови, які значно ускладнюють або взагалі унеможливлюють проведення такого огляду.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови військовослужбовця від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення військовослужбовця, який підозрюється у перебуванні у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан сп`янінням.

Апеляційний суд неодноразово звертав у своїх рішеннях увагу на те, що лікар медичного закладу самостійно, проводить медичний огляд обстежуваної особи та застосовує різні методи дослідження з метою виявлення стану алкогольного або наркотичного сп`яніння і на підставі сукупності отриманих даних, оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, як особа яка має спеціальні знання та кваліфікацію і несе правову відповідальність за правильність свого висновку.

Особа, яка проходить обстеження повинна виконувати всі вимоги лікаря медичного закладу та забезпечити своєю поведінкою можливість проведення такого огляду .

Разом з тим, відмова виконувати вимоги лікаря медичного закладу, намагання втручатись в процес огляду на стан сп`яніння та керувати ним, надавити лікарю вказівки та висувати певні умови щодо способів та методів, які повинні бути застосовані під час проведення огляду на стан сп`яніння, необхідно вважати діями, які свідчать про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Такими чином, перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що в матеріалах провадження достатньо належних та допустимих доказів, які поза всяким розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_1 у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння, в умовах особливого періоду.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

З огляду на наведене, підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Дикун І.В. залишити без задоволення.

Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст.172-20 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв