Номер провадження: 33/813/1219/24
Номер справи місцевого суду: 496/513/24
Головуючий у першій інстанції Трушина О. І.
Доповідач Толкаченко О. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Толкаченко О.О., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 07 березня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

зазначеною постановою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2; ч.1 ст.130 КУпАП та, на підставі ст.36 КУпАП, на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції

Постановою суду першої інстанції встановлено, що 05 січня 2024 року о 20 годині 40 хвилин на автодорозі Київ-Одеса 452 км Одеського району Одеської області Заяць С.В., в порушення п.п. 2.4, 2,9а, 8.9а Правил дорожнього руху, керував транспортним засобом Scania Р400 р.н. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу ALCOTEST 7510/ARLM-0431.

При цьому ОСОБА_2 не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу.

Своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.1ст.122-2; ч.1 ст.130 КУпАП.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною постановою ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити йому строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову та закрити провадження по справі на підставі п.1) ст.247 КУпАП.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2 зазначив, що про існування постанови він дізнався 04 квітня 2024 року з Єдиного державного реєстру судових рішень. Копія постанови засобами поштового зв`язку на його адресу не надсилалась.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що матеріали справи не містять доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень.

Поліцейськими використовувався алкотестер, який призначений для ринку держави агресора рф, що є неприпустимим.

Крім того, поліцейськими були порушені вимоги ст.266 КУпАП, а саме не було роз`яснено ОСОБА_1 його право пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Також, під час складання протоколу поліцейськими не було забезпечено право ОСОБА_1 користуватись правовою допомогою адвоката.

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначив, що матеріали справи не містять будь-яких доказів його винуватості за ст.122-2 КУпАП.

Щодо винуватості за ст.130 КУпАП наголосив про те, що відомості, які містяться в акті огляду про те, що у ОСОБА_1 було виявлено 2,99 ‰ проміле алкоголю не відповідають дійсності.

Крім того на відеозаписі доданому до протоколу у ОСОБА_1 відсутні будь-які ознаки сп`яніння.

ОСОБА_2 двічі не з`явився в судові засідання апеляційного суду призначені на 10 годину 14 травня 2024 року та на 11 годину 15 хвилин 14 червня 2024 року.

При цьому ОСОБА_2 жодного разу не повідомив апеляційний суд про причини своїх неявок.

03 червня 2024 року ОСОБА_2 надіслав доповнення до апеляційної скарги, в яких він, в тому числі просив, направити йому постанову за результатами апеляційного розгляду в строк, встановлений ст.285 КУпАП.

Викладене на переконання апеляційного суду свідчить про те, що ОСОБА_2 не мав наміру прибувати в судове засідання Одеського апеляційного суду.

Крім того, ОСОБА_2 не скористався своїм правом звернутись до апеляційного суду з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

За таких обставин апеляційний суд вважав за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_2 без його участі.

При цьому апеляційний суд враховує, що положеннями ч.2 ст.268 КУпАП не передбачена обов`язкова участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Щодо питання про поновлення строку на апеляційне оскарження

Порядок звернення до суду за судовим захистом у справах про адміністративні правопорушення врегульований чинним Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Так, згідно з вимогами ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Аналогічні положення висвітлені і у ч.2 ст.294 КУпАП відповідно до якої постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до норм діючого законодавства, строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

З мотивувальної частини оскаржуваної постанови убачається, шо особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 не був присутнім в судовому засіданні під час розгляду його справи в суді першої інстанції.

В матеріалах справи міститься копія супровідного листа про те, що копія постанови направлялась судом першої інстанції на адресу за місцем проживання ОСОБА_1 (а.с.42), однак відсутні будь-які відомості про те, коли сама копія постанови була ним отримана.

Викладені обставини не спростовують доводів ОСОБА_1 про те, що про існування оскарженої постанови він дізнався 04 квітня 2024 року з Єдиного державного реєстру судових рішень і вже на наступний день 05 квітня 2024 року засобами поштового зв`язку він направив апеляційну скаргу до суду першої інстанції.

За таких обставин, з метою забезпечення права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на доступ до суду, яке випливає з п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, і є невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови Біляївського районного суду Одеської області від 07 березня 2024 року підлягає поновленню.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Частиною 7 ст.294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду...., а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Доводи ОСОБА_1 про те, що матеріали справи не містять будь-яких доказів його винуватості за ч.1 ст.122-2 КУпАП апеляційний суд визнає неспроможними.

Так, в матеріалах справи на аркуші 1 міститься протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №733996, з фабули якого убачається, що 05 січня 2024 року о 20 годині 40 хвилин ОСОБА_2 , на автодорозі Київ-Одеса 452 км Одеського району Одеської області, керуючи автомобілем Scania Р400 р.н. НОМЕР_1 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги пунктів 2,4; 8,9а Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122-2 КУпАП.

Вказаний протокол був власноруч підписаний ОСОБА_1 .

При цьому в графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_2 зазначив: - «Не бачив». За таких обставин він вказав у протоколі, що не бачив поліцейського. Такими поясненнями ОСОБА_2 підтвердив фактичні обставини викладені в протоколі, а отже він погодився з тим, що він вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.122-2 КУпАП через власну неуважність.

Апеляційний суд зазначає, що досліджений протокол про адміністративне правопорушення повністю відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а тому визнає його допустимим доказом, який підтверджує винуватість ОСОБА_1 за ч.1 ст.122-2 КУпАП.

В свою чергу винуватість ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №733997, складеним за фактом порушення водієм ОСОБА_1 п.2.9а) Правил дорожнього руху України, а саме тими обставинами, що останній, що 05 січня 2024 року о 20 годині 40 хвилин, на автодорозі Київ-Одеса 452 км Одеського району Одеської області, в порушення п.п. 2.4, 2,9а, 8.9а Правил дорожнього руху, керував транспортним засобом Scania Р400 р.н. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу ALCOTEST 7510/ARLM-0431.

Вказаний протокол також був власноруч підписаний ОСОБА_1 .

При цьому в графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_2 будь-яких зауважень або заперечень щодо обставин, викладених у фабулі протоколу не навів, чим фактично погодився з тим, що він вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП при обставинах, викладених у протоколі.

В протоколі зазначено, що ОСОБА_1 були роз`ясненні його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Апеляційний суд зазначає, що в цілому вказаний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а тому визнає його допустимим доказом.

Крім того, винуватість ОСОБА_1 підтверджується актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого результат огляду на стан сп`яніння водія ОСОБА_1 був позитивним та складав 2,99 ‰ проміле (а.с.17).

Зазначений акт також був підписаний водієм ОСОБА_1 в графі «З результатом згоден», без будь-яких зауважень або заперечень.

Відповідно до роздруківки алкотестеру «Drager» доданої до протоколу про адміністративне правопорушення огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою приладу «Drager» Alcotest 7510» прилад №ARBL 0431, результат якого виявився позитивним та склав 2,99 ‰ проміле (а.с.16).

Крім того, в матеріалах справи міститься відеозапис з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції, який приймали участь в оформленні розглядаємого правопорушення, на якому зафіксований факт проходження водієм ОСОБА_1 процедури огляду на стан сп`яніння за допомогою алкотестеру «Drager», результат якого виявився позитивним та склав 2,99 ‰.

За таких обставин за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції дав належну оцінку наявним у справі доказам, вірно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2 та ч.1 ст.130 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Апеляційний суд вважає зібрані у справі докази повністю узгоджуються між собою, є достовірними, належними, допустимими, достатніми та в своїй сукупності поза розумним сумнівом доводять наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2 та ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Положеннями ст.33 КУпАП передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 33, 36 КУпАП в межах санкції встановленої за більш тяжке правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи викладене апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова судді районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Відповідно до п.1) ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання ОСОБА_1 та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Біляївського районного суду Одеської області від 07 березня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 07 березня 2024 року, якою

ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2; ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.О. Толкаченко