Справа № 953/5769/24
Провадження № 3/953/1903/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року м. Харків

Суддя Київського районного суду м. Харкова Юрлагіна Т.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Мелітопольським МВ в Запорізькій області від 29.12.2005, РНОКПП НОМЕР_2 ,

за ст.124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

за участю :

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

24 травня 2024 року о 20 годині 06 хвилин у м. Харкові по вул. Пушкінська, 2-А, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом BUICK LACROSSE, державний номерний знак НОМЕР_3 , перед початком руху не впевнився в безпеці та допустив наїзд на камери фіксації номерних знаків, внаслідок чого отримані механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 10.1 ПДР України.

Крім того, згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 902917 від 17.06.2024, 24 травня 2024 року о 20 годині 06 хвилин у м. Харкові по вул. Пушкінська, 2-А, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом BUICK LACROSSE, державний номерний знак НОМЕР_3 , став учасником дорожньо-транспортної пригоди та покинув місце події, чим порушив вимоги п. 2.10а ПДР України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що він виїжджав із парковки, поряд був паркувальник, який не попередив його про те, що є камера, також був відсутній знак, який попереджав про наявність камери, він почав рух та при повороті праворуч зачепив камеру і проїхав. Після пригоди відразу зупинився. Під час спілкування з працівниками парковки, камеру встановили перевірили її працездатність, вона працювала, він залишив номер власного мобільного телефону про всяк випадок та поїхав. Місце дорожньо-транспортної пригоди не покидав. Проте йому в подальшому було зазначено про необхідність сплати вартості камери, однак розрахунок про вартість, відомості, що це саме та камера йому надано не було. Зазначив, що вину не визнає, оскільки були відсутні попереджувальні знаки про те, що мається камера, долучені відео файли не можуть бути доказами, оскільки відсутнє попередження, що ведеться відеофіксація. Не оспорює, що під час керування транспортним засобом відбувся наїзд на камери фіксації номерних знаків, внаслідок чого отримано механічні ушкодження.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суддя дійшла до таких висновків.

Як випливає зі змісту ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог, передбачених ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З наведених положень законодавства випливає, що підставою для притягнення до адміністративної відповідальності може бути лише вчинення особою адміністративного правопорушення.Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність учасника дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Основною умовою настання адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП є наявний причинний зв`язок між порушеннями правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді майнової шкоди.

Також основною умовою настання адміністративної відповідальності за ст.122-4 КУпАП є залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Отже, диспозиції статті 124, статті 122-4 КУпАП не встановлюють певних правил поведінки, а посилається на інші норми законодавчих актів, у даному конкретному випадку п. 10.1 та п.2.10 «а» ПДР України, як зазначено в протоколах.

Тому розглядаючи дану справу, суддя вирішує питання щодо винуватості ОСОБА_1 у межах порушення зазначених вимог ПДР України.

В правилах дорожнього руху в п.10.1 зазначено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

В правилах дорожнього руху в п.2.10 а зазначено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.1 КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні КСУ поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України», рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України, рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України», враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною складовою принципу верховенства права та який знайшов своє закріплення у рішеннях КСУ, прецедентних рішеннях ЄСПЛ.

На підставі зазначеного суд приходить до висновку, що на зазначену справу про адміністративне правопорушення, поширюються стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження.

Згідно ч.2 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а згідно з частиною третьою цієї статті обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Пунктом 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Факт вчинення адміністративного правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №902916 від 17 червня 2024 року, схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 24 травня 2024 року, письмовими поясненнями адміністратора ТРЦ «Нікольський» ОСОБА_2 , в яких остання зазначила, що було виявлено факт пошкодження камери фіксації номерів на виїзді з паркінгу з ТРЦ «Нікольський» за адресою: м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 2А, знайшовши та переглянувши запис з відеокамер, виявилось, що ДТП скоїв автомобіль BUICK LACROSSE, державний номерний знак НОМЕР_3 , 24.05.2024 о 20:06. Факт ДТП побачив оператор паркінгу та передав інформацію старшому зміни та адміністратору. Під час спілкування директора ТРЦ та водія авто, водій представився ОСОБА_1 , надав свій контактний номер телефону та повідомив, що готовий відшкодувати збитки. Так як на час ДТП ціну ремонту було невідомо, тому була домовленість, що 03.06.2024 буде відома вартість ремонту та директор зв`яжеться з ОСОБА_1 . Під час телефонного дзвінка ОСОБА_1 , почувши суму ремонту відмовився відшкодувати збитки ТРЦ Нікольський, після цього було викликано наряд поліції за вказаним фактом; відеозаписом з камери спостереження, дослідженим у судовому засіданні, на якому зафіксовано факт ДТП, рапортом інспектора взводу №2 роти №6 батальйону №2 УПП в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Кощея Д.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він не порушував п.10.1 ПДР України, так як посилання щодо наїзду на камеру фіксації номерних знаків в якості учасника дорожнього руху є незаконним та абсурдним, враховуючи дефініцію «учасник дорожнього руху», суд не приймає до уваги, оскільки об`єктом правопорушення за ст.124 КУпАП є суспільні відносини в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Проте, оскільки об`єктивна сторона даного правопорушення передбачає обов`язкове спричинення пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, то додатковим обов`язковим об`єктом даного виду правопорушення є також суспільні відносини у сфері власності.

Таким чином, особа несе відповідальність за ст.124 КУпАП не за будь-яке порушення правил дорожнього руху, а лише коли таке порушення посягнуло на суспільні відносини у сфері власності.

За змістом протоколу, ОСОБА_1 допустив наїзд на камеру фіксації номерних знаків, внаслідок чого були отримані механічні пошкодження з матеріальними збитками. Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив факт наїзду на вказану камеру фіксації.

Посилання ОСОБА_1 на те, що запис з відеокамери є неналежним та недопустимим доказом, оскільки невідомо з якої саме камери надано відео та чи містить ця камера поряд з собою табличку з попередженням, що здійснюється відео нагляд, суд також не приймає до уваги, оскільки відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, детально проаналізувавши всі встановлені обставини цієї справи в їх сукупності та надавши оцінку зібраним у справі доказам з точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупності доказів - їх достатності для прийняття рішення, суд дійшов висновку, що вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, доведено поза будь-яким розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні цього правопорушення.

Суд вважає, що виявлені факти і зафіксовані в протоколі відображають об`єкт суспільних відносин в сфері правопорушень на транспорті, в галузі шляхового господарства і зв`язку, оскільки об`єктивна сторона таких правопорушень полягає у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, і об`єктивна сторона такого діяння полягає в активних діях в порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху.

Складений працівником поліції стосовно ОСОБА_1 протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила.

Водночас, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Дослідивши докази, оцінивши їх у відповідності до ст.252 КУпАП, суддя приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 не вбачається порушення п.2.10 «а» ПДР України, за що він підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ст.122-4 КУпАП.

Диспозицією ст. 122-4 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у залишенні місця дорожньо- транспортної пригоди особами, до якої вони причетні.

Обов`язковою ознакою складу даного правопорушення є суб`єктивна сторона, яка визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Так, згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення серії ААД № 902917 від 17.06.2024, 24 травня 2024 року о 20 годині 06 хвилин у м. Харкові по вул. Пушкінська, 2-А, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом BUICK LACROSSE, державний номерний знак НОМЕР_3 , став учасником дорожньо-транспортної пригоди та покинув місце події, чим порушив вимоги п. 2.10а ПДР України.

Як вбачається з письмових пояснень адміністратора ТРЦ «Нікольський» ОСОБА_2 , остання зазначила, що під час спілкування директора ТРЦ та водія авто, водій представився ОСОБА_1 , надав свій контактний номер телефону та повідомив, що готовий відшкодувати збитки. Так як на час ДТП ціну ремонту було невідомо, тому була домовленість, що 03.06.2024 буде відома вартість ремонту та директор зв`яжеться з ОСОБА_1 . Під час телефонного дзвінка ОСОБА_1 , почувши суму ремонту відмовився відшкодувати збитки ТРЦ Нікольський.

Крім того, згідно із даними добового зведення служби охорони ТРЦ «Нікольський», вбачається, що після ДТП директор ТРЦ та адміністратор підійшли до винуватця та перевіряли самостійно камеру, після чого директор ТРЦ сказав винуватцю, що завтра (25.05) будуть перевіряти працездатність вказаної камери, зі сторони він спостерігав, що вони обмінялись номерами телефонів, після чого відпустили винуватця та пішли.

В процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282. Відтак, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь. Аналогічні положення закріплено у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи (Cправа «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146).

Зважаючи на викладене, суддя приходить до висновку, що ОСОБА_1 залишався на місці події, у останнього був відсутній умисел на залишення місця дорожньо-транспортної пригоди і в його діях відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, яка має утворювати його склад у сукупності з іншими обставинами.

Тому аналізуючи матеріали справи вважаю, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції ст. 122-4 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.122-4 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

У відповідності зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її відповідно до закону.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП не встановлено.

З урахуванням обставин вчиненого правопорушення, особи правопорушника, суд вважає необхідним та достатнім для виховання ОСОБА_1 та запобігання вчиненню ним нових правопорушень накласти адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Cтаттею 40-1 КУпАП встановлено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.ст.33-35, 40-1, 247, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок (отримувач: ГУК у Харківській області 21081300, код отримувача 37874947, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), р/р UA0020001, призначення платежу: «штраф по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху»).

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. (отримувач ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, кодкласифікації доходів бюджету: 22030106, призначення платежу: «судовий збір при ухваленні судом постанови про накладення адміністративного стягнення»).

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 122-4 КУпАП, закрити в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Роз`яснити, що у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців.

Суддя Т.В. Юрлагіна