Справа№ 953/3607/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2024 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Бородіна Н.М., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові матеріали, які надійшли з Харківського районного управління поліції №1 ГУ НП в Харківській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 093300 від 19.04.2024, складеного у відношенні ОСОБА_2 , 14.04.2024 р. о 21.30 год., за адресою: АДРЕСА_2 , остання вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно свекрові ОСОБА_3 , 1957р.н., а саме: плювала в обличчя, ображала нецензурною лайкою, заподіяла під час конфлікту синці, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психологічному та фізичному здоров`ю.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 095586 від 19.04.2024, складеного у відношенні ОСОБА_2 , 14.04.2024 р. приблизно о 21.30 год., за адресою: АДРЕСА_2 , остання вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно свекрові ОСОБА_3 , а саме: ображала нецензурною лайкою та заподіяла забій рук у присутності малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психологічному здоров`ю.

ОСОБА_1 до судового засідання з`явилась, 04.06.2024 її захисник адвокат Савченко В.А. через канцелярію суду подав письмові заперечення в яких зазначив, що на його думку підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відсутні, а тому справа підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. У справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності особи), а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі (або існувала реальна можливість їх настання). Разом з тим, жодних відомостей про те, в чому саме виразилось психологічне насильство та які наслідки воно спричинило у протоколах не наведено, а лише мається констатація абстрактного факту вчиненні домашнього насильства. Втім, встановлення та зазначення таких даних є прямим обов`язком органу, який склав протокол відповідно до вимог ч.1 ст. 256 КУпАП, так як правова норма ст. 173-2 КУпАП є банкетною. Такий формальний та спрощений підхід при складанні протоколу є абсолютно неприпустимим, а обвинувачення слід визнавати неконкретним та таким, що порушує право особи на захист. Крім того, саме по собі висловлення образ на адресу осіб, із числа передбачених ст. 3 Закону №2229-VIII, автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, окрім як ці дії неминуче мають потягнути за собою наслідки, а саме: завдання чи можливість завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Проте, у даному випадку наявність наслідків дій ОСОБА_1 у виді спричинення шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_3 , хоча й відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, втім, їх зміст не розкрито, а тим більше не доведено за стандартом поза розумним сумнівом, а відтак, ці доводи ґрунтуються на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України. Отже, з протоколу про адміністративне правопорушення не простежується факт того, що конфліктна ситуація викликала у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдала шкоди фізичному та психічному здоров`ю особи. Матеріали справи не містять жодного факту того в чому саме полягало психологічне насильство з боку ОСОБА_1 , оскільки словесні образи необхідно оцінювати індивідуально, виходячи з кожної конкретної ситуації, та не встановлено, які наслідки воно спричинило, констатувавши лише, що потерпілій було спричинено шкоду психологічному здоров`ю, при цьому не зазначено у чому саме вона полягає. Рапорт інспектора не може бути визнаний доказом, так як за своєю правовою формою є документом, який містить певну інформацію, яка підлягає перевірці. Так інспектором в рапорті від 19.04.2024 зазначається, що ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, а саме виражалася нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, штовхала та все це відбувалося в присутності малолітньої дитини. Однак, вказані факти є надуманими та не відповідають дійсності. Інспектор поліції не був безпосереднім свідком описаних подій, жодного доказу на підставі яких останній прийшов до таких висновків не наведено, твердження про безпосередню присутність дитини є абсурдним та не підтверджено жодним доказом. Навпаки, мати дитини намагається всіляко вберегти дитину від негативного впливу суспільства , сварок, турбується про всебічний розвиток дитини, її реабілітації та нормалізації взаємодії з оточуючим середовищем та світом. Звинувачення та вислови інспектора в рапорті є принизливим за своєю суттю в адресу ОСОБА_1 , яка опікується дитиною інвалідом. Більш того, рапорт інспектора суперечить іншим документам у справі. Так, з пояснень ОСОБА_3 та протоколів про адміністративне правопорушення не вбачається здійснення фізичного насильства, ОСОБА_3 у своїх поясненнях не зазначає, що її штовхали. Заява та письмові пояснення ОСОБА_3 також не можуть бути беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 , оскільки містять виключно її бачення ситуації, яка сталася 14.04.2024. Разом з тим, з письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що вона не визнає факту вчинення домашнього насильства та пояснює, що 14.04.2024 саме ОСОБА_3 вчинила конфлікт, сварку, нецензурною лайкою висловлювалась в бік ОСОБА_1 , замахувалась на неї руками, оскільки вважала, що ОСОБА_1 безпідставно викликала поліцію з приводу вчинення домашнього насильства її чоловіком, сином ОСОБА_3 . Таким чином, працівниками поліції було допущено неповноту збору доказів, оскільки не було встановлено негативних наслідків для потерпілої внаслідок події. Висвітлення події 14.04.2024 ґрунтується на домислах та припущеннях працівників поліції.

Суд, дослідивши письмові матеріали, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 28 Конституції декларує право кожного на повагу до його гідності. В цій нормі також зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

За змістом диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КпАП України сімейне насилля полягає у вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Домашнє насильство - це один з різновидів насильства. Воно відрізняється від інших проявів (на вулиці, під час військових дій, під час конфлікту, в колективах тощо) тим, що коїться близькими один до одного людьми (родичами або членами сім`ї), які мають тісні стосунки - кровні, емоційні, шлюбні, інтимні, господарські та які пов`язані між собою. Таким чином, попередження та протидія домашньому насильству, а також надання допомоги постраждалим ускладняються саме тим, що це правопорушення стосується близьких людей.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

У протоколах про адміністративне правопорушення, зазначено, що ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру по відношенню до своєї свекрові ОСОБА_3 , в присутності неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , чим могла завдати шкоди психічному та фізичному здоров`ю.

Відповідно до ст. 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, зокрема, місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Вивченням складених відносно ОСОБА_2 протоколів про адміністративне правопорушення судом встановлено, що у них не конкретизовані наслідки відповідних діянь по відношенню до особи (осіб). Водночас у протоколі міститься лише припущення автора про те, що ОСОБА_1 могла завдати шкоди психологічному та фізичному здоров`ю.

Крім того, в матеріалах даної справи відсутні конкретні правові докази, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 психологічного та фізичного насильства, як це передбачено ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення належить до компетенції та обов`язку уповноваженої посадової особи, яка склала протокол та яка висуває обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

При цьому, суд не може перебирати на себе функції обвинувачення та вчиняти процесуальні дії (збирати докази, доводити вину тощо), обов`язок вчинити які за законом покладено на відповідну уповноважену особу, яка висуває обвинувачення та складає протокол про адміністративне правопорушення.

Достатніх доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суду не надано.

Суд звертає увагу, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого відповідною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Висновки викладені Європейським судом справедливості у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є одним з джерел національного права, а отже є обов`язковими до виконання державною Україна.

Враховуючи наведене, в ході судового розгляду даної справи судом не встановлено в описаних у протоколі діях ОСОБА_1 всіх обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та доказів щодо наявності саме домашнього насильства по відношенню до будь-якої особи, що свідчить про відсутність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу цього правопорушення.

Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Положення ст.7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суддя вважає за необхідне провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 173-2, 247, 283 КУпАП, суддя

постановив :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя Н.М. Бородіна