ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/1543/23Головуючий у 1-й інстанції Сидорак Г.Б.
Провадження № 33/817/71/24 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2024 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Кузьменко І.О. на постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 12 грудня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 (посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 21 вересня 2023 року, видане ТСЦ 1247) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Згідно цієї постанови суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №004106 від 04 листопада 2023 року в с. Остап`є по вул. Зацерква водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, в якому не працював задній правий стоп-сигнал. При спілкуванні із водієм ОСОБА_1 , в нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме тремтіння рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд проводився на місці зупинки за допомогою приладу «Alcotest6810» Драгер, тест №3772 від 04 листопада 2023 року з позитивним результатом - 1.65 % проміле. З результатом згідний, їхати в медичний заклад відмовився. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9(а) Правил дорожнього руху України. Дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї захисник ОСОБА_1 - адвокат Кузьменко І.О. просить скасувати постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 12 грудня 2023 року. Свої вимоги мотивує тим, що :

суд першої інстанції, всупереч вимогам ч.1 ст.268 КУпАП розглянув справу у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, при умові участі цієї особи в обороні країни, чим порушив право ОСОБА_1 на захист у судовому розгляді;

при розгляді клопотання про повернення справи на дооформлення, суддею було самостійно відредаговано протокол, а саме суд першої інстанції самовільно конкретизував диспозицію статті, за яку притягнуто до відповідальності ОСОБА_1 , хоча у протоколі працівника поліції не було зазначено про керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння;

суд першої інстанції проігнорував зауваження захисника щодо того, що працівником поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП;

матеріалами справи не доведено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, тобто був водієм;

відео з нагрудних камер працівників поліції не можна вважати належним та допустимим доказом по справі, так як відеозапис не є безперервним;

в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис;

ОСОБА_1 як працівниками поліції так і судом були створені умови, завідомо позбавляючі його участі у розгляді адміністративної справи та свого захисту, так як ОСОБА_1 повідомив працівників поліції про те, що він, як військовослужбовець, повинен прибути до військової частини у м.Миколаїв 11 листопада 2023 року, однак судове засідання було призначено на 13 листопада 2023 року;

Заслухавши доводи захисника ОСОБА_1 - адвоката Кузьменко І.О., яка просила розглядати апеляційну скаргу у відсутності ОСОБА_1 , так як останній перебуває на даний час на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 , та задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції в цьому випадку не дотримався вказаних вимог закону і залишив поза увагою, не встановивши обставин, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху і кваліфікації його дій за ч.1 ст.130 КУпАП.

Як на докази винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №004106 від 04 листопада 2023 року; копію постанови серії ААБ №824696 від 04 листопада 2023 року; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; результат тестування; рапорт інспектора СРПП ВП №5 (смт Підволочиськ) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 04 листопада 2023 року; розписку ОСОБА_2 ; свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №П51QM 1130 083 23 чинним до 10 серпня 2024 року; компактдиск з відеозаписом.

Оцінивши зазначені докази, суд першої інстанції зробив висновок, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є повністю доведеною і кваліфікував його дії як керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Вказані докази апеляційний суд не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, виходячи із наступного.

Так, згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за:

1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції,

2) передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого спяніння чи під впливом таких лікарських препаратів,

3) відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зі змісту ст.279 КУпАП вбачається, що справа про адміністративне правопорушення підлягає судовому розгляду в межах обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення. Тому вони, з урахуванням положень ст. 256 КУпАП, мають бути викладені в протоколі конкретно, у спосіб, який унеможливлює їх неоднозначне тлумачення та відповідати диспозиції закону про адміністративну відповідальність за вказане правопорушення.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №004106 від 04 листопада 2023 року щодо суті інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення вказано, що 04 листопада 2023 року в с. Остап`є по вул. Зацерква водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, в якому не працював задній правий стоп-сигнал. При спілкуванні із водієм ОСОБА_1 , в нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме тремтіння рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд проводився на місці зупинки за допомогою приладу «Alcotest6810» Драгер, тест №3772 від 04 листопада 2023 року з позитивним результатом - 1.65 % проміле. З результатом згідний, їхати в медичний заклад відмовився. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9(а) Правил дорожнього руху України. Дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В той же час, відповідно до оскаржуваної постанови, суд першої інстанції зазначив, що оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Судом першої інстанції не враховано, що у протоколі серії ААБ №004106 від 04 листопада 2023 року не зазначена така ознака об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, як наявність у особи, яка керує транспортним засобом, стану сп`яніння.

Суд першої інстанції у своїй постанові самостійно змінив обсяг обставин інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, доповнивши його вказівкою на перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, хоча таке ознака суб`єктивної сторони правопорушення у протоколі не вказана.

Таким чином, суд першої інстанції вийшов за межі викладеного у протоколі обвинувачення і визнав особу винною за тих обставин, які поліцейським не зазначені у протоколі.

За аналогічних обставин ЄСПЛ у справі «Карелін проти росії» («Karelin v. russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) прийшов до висновку, що коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення то це, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Отже, при розгляді справ про адміністративне правопорушення, за яке передбачено адміністративне стягнення яке за тяжкістю відповідає кримінальному, суд не може самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «в стані алкогольного сп`яніння», то суд першої інстанції не мав правових підстав виходити за межі висунутого ОСОБА_1 звинувачення і визнавати доведеною вказану обставину, яка є складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Більше того, з матеріалів справи та доданих до апеляційної скарги матеріалів видно, що на час винесення оскарженої постанови судом першої інстанції та на даний час ОСОБА_1 проходить військову службу в складі Збройних сил України, що свідчить про те, що він з об`єктивних причин не мав можливості взяти участь в судовому засіданні, а суд першої інстанції при розгляді справи вийшов за межі обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , розглянувши справу без його участі.

Враховуючи, що у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі неналежним чином викладено суть адміністративного правопорушення та з огляду на відсутність у суду права уточнювати суть адміністративного правопорушення, із зазначеного протоколу неможливо встановити, яке конкретно порушення з передбачених ч.1 ст.130 КУпАП ставиться ОСОБА_1 у провину, що унеможливлює встановлення у його діях складу того чи іншого адміністративного правопорушення. Інші наявні в матеріалах справи докази не можуть свідчити про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, оскільки такі докази лише доповнюють зміст протоколу про адміністративне правопорушення, з якого неможливо встановити, яке порушення ставиться в провину ОСОБА_3 .

Викладені у в оскарженій постанові висновки суду першої інстанції про відсутністю необхідності дослівного зазначення диспозиції статті у протоколі про адміністративне правопорушення, а його суть працівник поліції має зазначати у довільній формі не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, пунктом 9 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376 (далі Інструкція) визначено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема: у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол).

Крім того, такий висновок суду першої інстанції суперечить принципу, закріпленому у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення. Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79). В рішенні у справі «Ващенко проти України» ЄСПЛ вказав, що обвинувачення для цілей п.1 ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод (далі - Конвенція) може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру». Крім того, ЄСПЛ вказав, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. Надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Автсрії», №42780/98, п. 34). До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Виходячи із наведеної практики ЄСПЛ, а також враховуючи вимоги ст.ст.7, 254, 279 КУпАП суд повинен розглядати справу не інакше, як на підставі та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, а неповнота і неконкретність обвинувачення порушують права обвинуваченого на захист та позбавляє суд першої інстанції можливості проводити судовий розгляд.

Однак, вищевказані вимоги закону і судової практики суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за наведених у постанові обставин, не підтверджується достатніми доказами, виходячи з неконкретності обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення в такому його елементі як відповідність вчиненого діяння диспозиції інкримінованої норми.

На підставі наведеного апеляційний суд вважає, що обставини, які викладені працівником поліції в протоколі про адміністративне правопорушення, всупереч вимогам ст.256 КУпАП не відображають всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за яких цей протокол не можна визнати належним та допустимим доказом, при цьому суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, а тому апеляційний суд вважає за необхідне провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим відповідні доводи апелянта є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Кузьменко І.О. - задовольнити.

Постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 12 грудня 2023 року відносно ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя