Справа№938/1879/24
Провадження № 3/938/1302/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року селище Верховина

Суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області Джус Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал, який надійшов від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ІНФОРМАЦІЯ_2

про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українця, громадянина України, місце народження: м. Житомир, Житомирська область, місце проживання: АДРЕСА_1 , тимчасово непрацюючого (згідно даних протоколу),

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності

в с т а н о в и в:

згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 10.11.2024 серії ЗхРУ №152596, 10.11.2024 о 12год 10хв. прикордонним нарядом "Прикордонний патруль" на напрямку 443 прикордонного знаку на відстані 20км від лінії державного кордону на території Зеленської ОТГ Верховинського району Івано-Франківської області, в прикордонному контрольованому районі на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " був затриманий гр. України ОСОБА_1 за вчинення злісної непокори законним вимогам військовослужбовця ДПСУ, який провокував, а саме: на неодноразову законну вимогу військовослужбовця ДПСУ припинити рух в бік державного кордону та надати документи, передбачені п. 8 "Положення про прикордонний режим", виконувати відмовився, чим порушив вимоги ст.34 ЗУ "Про державний кордон України", п.12 ст.20ЗУ "Про державну прикордонну службу України", тобто вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.185-10 КУпАП.

Адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 , за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП надійшли до суду 10.12.2024, та відповідно до положень ч.2 ст.277 КУпАП, були призначені до розгляду цього ж дня.

Оскільки особа, яка притягається до відповідальності в судове засідання не з`явилась, з метою забезпечення можливості реалізації нею свого права на захист, розгляд справи було відкладено на 27.12.2024.

В судове засідання 27.12.2024, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Виклик особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання здійснювався, шляхом направлення судової повістки на мобільний номер телефону НОМЕР_1 , який зазначений ним в заяві на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення, які отримані ним 10.12.2024 та 12.12.2024.

Окрім цього, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності було додатково повідомлено про дату та час судового засідання, шляхом розміщення на офіційному Web-сайті Судової Влади України оголошення про його виклик до Верховинського районного суду Івано-Франківської області на 27.12.2024.

Також, суд звертає увагу на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення, зі змістом якого ОСОБА_1 був ознайомлений, особисто, міститься запис про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться у приміщенні Верховинського районного суду.

Суд також приймає до уваги те, що відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У своєму рішенні у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 року, суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно ч.1 ст.268 КУпАП законодавцем закріплено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст.185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є обов`язковою.

З огляду на викладене, оскільки судом з достатньою мірою вжито заходів для надання ОСОБА_1 можливості надати свої аргументи під час слухання справи у суді, однак, він будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання, не з`явився, суд дійшов висновку, про можливість завершення розгляду справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Виходячи зі змісту положень ст.ст.254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та одних із засобів доказування у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст.256 КУпАП. За приписами КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення, у якому викладається суть правопорушення, при доведеності складу якого в діях певної особи, вона може бути піддана заходам кримінально-правового впливу, різновидом якого є стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозицією ч.1 ст.185-10 КУпАП передбачено відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Натомість відповідальність за ч.2 ст.185-10 КУпАП, настає за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене частиною першою цієї статті.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 11.10.2011 № 10-рп/2011 у справі № 1-28/2011, слово «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги, а злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (абзац другий пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.06.1992 № 8 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів»).

Тобто, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею, необхідно встановити у її діях сукупність таких обставин: 1) факт злісної непокори; 2) наявність законного розпорядження чи вимоги працівника Державної прикордонної служби; 3) виконання таким працівником службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, та крім того така особа має бути притягнутою за таке порушення або правопорушення має бути вчинене групою осіб.

Відповідно до ст.34 ЗУ "Про Державний кордон України", державні органи, громадські об`єднання, посадові особи, а також громадяни зобов`язані додержувати режиму державного кордону України, виконувати вимоги прикордонного режиму та режиму в пунктах пропуску через державний кордон України.

Відповідно до положень п.12 ст.20 ЗУ "Про Державну прикордонну службу" органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право, серед іншого: вимагати від фізичних осіб припинення правопорушень і дій, що перешкоджають здійсненню повноважень Державної прикордонної служби України.

Відповідно до п.8 "Положення про прикордонний режим" Громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають у контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або пересуваються в його межах на підставі документів, що посвідчують їх особу. У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років також зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (у паперовій або електронній формі).

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні, передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП адміністративного правопорушення, долучено:

- протокол про адміністративне правопорушення від 10.11.2024 ЗхРУ №152596, згідно з яким, 10.11.2024 о 12год 10хв. прикордонним нарядом "Прикордонний патруль" на напрямку 443 прикордонного знаку на відстані 20км від лінії державного кордону на території Зеленської ОТГ Верховинського району Івано-Франківської області, в прикордонному контрольованому районі на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " був затриманий гр. України ОСОБА_1 за вчинення злісної непокори законним вимогам військовослужбовця ДПСУ, який провокував, а саме: на неодноразову законну вимогу військовослужбовця ДПСУ припинити рух в бік державного кордону та надати документи, передбачені п. 8 "Положення про прикордонний режим", виконувати відмовився, чим порушив вимоги ст.34 ЗУ "Про державний кордон України", п.12 ст.20 ЗУ "Про державну прикордонну службу України";

-протоколом про адміністративне затримання від 10.11.2024, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , було затримано о 12год 10хв. 10.11.2024 прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» в межах контрольованого прикордонного відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на термін до трьох діб з метою з`ясування обставин правопорушення передбаченого ст. 204-1 КУпАП, ч. 1 ст.185-10 КУпАП;

-письмовими поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 наданими ним 10.11.2024 при оформленні матеріалів справи про адміністративне правопорушення, в яких він зазначив, що мав мету перетнути кордон.

Однак, вказані докази не можуть вважатись такими, що беззаперечно доводять вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 10.11.2024 ЗхРУ №152596, особі ставиться в провину вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП, тобто, злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, вчиненої групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене частиною першою цієї статті.

В той же час, згідно фабули правопорушення викладеної у протоколі про адміністративне правопорушення, 10.11.2024 о 12год 10хв. прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку 443 прикордонного знаку на відстані 20км. від лінії державного кордону на території Зеленської ОТГ Верховинського району Івано-Франківської області на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в межах контрольованого прикордонного району, був затриманий один ОСОБА_1 .

Жодних даних про те, що правопорушення було вчинено в складі групи осіб, протокол та інші матеріали справи не містять. Також у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що згідно даних БД (Гарт-5м, ОСОБА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягався.

Протокол про адміністративне правопорушення не містить жодних відомостей про те, якому саме військовослужбовцю Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, особою відносно якої складено протокол було здійснено злісну непокору. До протоколу не долучено документів, які б містили інформацію про склад військовослужбовців, які входили до прикордонного наряду, та обов`язки, пов`язані з охороною державного кордону.

Як вбачається із пояснень ОСОБА_1 , про які вже зазначалось судом, у них йдеться лише про те, що він був виявлений працівниками прикордонної служби, яким надав пояснення з приводу того, що він мав намір перетнути державний кордон. Будь-яких відомостей про те, що він вчинив злісну непокору, яка виразилась у невиконанні будь якого законного розпорядження чи вимоги працівника Державної прикордонної служби, пояснення ОСОБА_1 , не містить. При цьому в письмових поясненнях у графі 9 "Документ, що посвідчує особу" міститься запис, що особу порушника посвідчував паспорт , закордонний паспорт та графі 10 "Військово-обліковий документ" міститься запис номеру військово-облікового документу №32, вказана обставина свідчить про виконання ОСОБА_1 п.8 "Положення про прикордонний режим".

До протоколу не долучено фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі конкретного військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, до протоколу не додано належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а згідно ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 62 Конституції України, яка гарантує дотримання державою принципу презумпції невинуватості особи, передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює на провадження у справах про адміністративні правопорушення стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, тобто - норми кримінального процесуального законодавства. Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

При цьому, відповідно до ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії»), суд не має права самостійно відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

За таких обставин, суд вважає, що матеріали справи, жодним чином не підтверджують та не доводять вчинення ОСОБА_1 злісної непокори вимогам працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, а його звинувачення у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП, ґрунтується виключно на припущеннях.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а не доведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази відносно ОСОБА_1 щодо вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185-10 КУпАП, то провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказаною статтею слід закрити.

Керуючись ст.ст.9, 185-10, 245,247,251,252,280,283,284 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185-10, Кодексу України про адміністративні правопорушення- закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя Роман ДЖУС