Справа № 130/1109/24
Провадження № 33/801/673/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Полігаса Володимира Миколайовича на постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 червня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 червня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто в дохід держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

Не погоджуючись із такою постановою суду захисник ОСОБА_1 - адвокат Полігас В. М. 16 липня 2024 року подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

Одночасно захисник заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи поважність його пропуску тим, що з 12 червня 2024 року по 16 липня 2024 року він перебував у відпустці.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд дійшов висновку, що клопотання задоволенню не підлягає із таких підстав.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У рішенні Конституційного Суду України від 31 березня 2015 року №2-рп/2015 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення у взаємозв`язку з положеннями пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України зазначено, що у Кодексі України про адміністративні правопорушення, який має відповідну логічно вибудувану конструкцію, унормовано, зокрема, послідовність процедурних дій щодо розгляду та вирішення питань, пов`язаних із притягненням особи до адміністративної відповідальності; порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, ухваленої по суті; порядок виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.

Частина друга статті 294 КУпАП передбачає, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом 10-ти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також, якщо у поновленні строку відмовлено.

Отже, початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду пов`язаний з моментом прийняття такої постанови.

Оскаржувана постанова суду першої інстанції винесена судом 10 червня 2024 року, відтак останнім днем на подання апеляційної скарги було 20 червня 2024 року.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що адвокат Полігас В. М. був присутній у судовому засіданні при її винесенні, йому було відомо її зміст, строк та порядок оскарження.

Копію повної постанови адвокат Полігас В. М. отримав 24 червня 2024 року, про що свідчить довідка про доставку на його офіційну електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 61), а також долучений ним до апеляційної скарги скріншот з електронної пошти.

До апеляційної скарги захисник долучив копію наказу № 5-к від 07 червня 2024 року про власну відпустку тривалістю 35 календарних днів, починаючи з 12 червня 2024 року по 16 липня 2024 року включно.

Як зазначено вище, що апеляційна скарга подана адвокатом 16 липня 2024 року, жодних інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, окрім перебування у відпустці, скаржник не зазначає.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Апеляційний суд констатує, що звертаючись із апеляційною скаргою поза встановленими законом процесуальними строками, скаржник не надав доказів про наявність перешкод у реалізації права на оскарження постанови суду першої інстанції у встановлений законом строк.

Так, адвокат Полігас В. М. будучи присутнім у судовому засіданні при винесенні оскаржуваної постанови, знав її зміст, строк та порядок оскарження, а також йому заздалегідь було відомо про власну відпустку з 12 червня 2024 року тривалістю 35 календарних днів (наказ від 07 червня 2024 року), а тому він не був позбавлений можливості подати апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції від 10 червня 2024 року без пропущення передбаченого законом строку.

Окрім того, отримавши копію постанови 24 червня 2024 року, захисник також не реалізував право на апеляційне оскарження у межах десятиденного строку.

Перебування адвоката у відпустці не може бути визнано поважною причиною пропуску процесуального строку, оскільки вказані обставини не є об`єктивними та незалежними від волі сторін перешкодами для подачі апеляційної скарги. Будь-яких інших об`єктивних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для оскарження постанови у визначений законом строк, у клопотанні про поновлення строку не зазначено.

Разом з тим апеляційний суд звертає увагу нате, що ОСОБА_1 з метою недопущення пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції був наділений правом подати апеляційну скаргу самостійно або ж звернутися за правовою допомогою до іншого адвоката, проте таким правом не скористався із невідомих суду причин.

Враховуючи викладене, оскільки зазначені у клопотанні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є непереконливими та неповажними, адже скаржником не надано доказів наявності істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне оскарження постанови суду першої інстанції, у поновленні строку на подання апеляційної скарги слід відмовити, а апеляційну скаргу відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП повернути особі, яка її подала.

При цьому скаржник має право на поновлення строку на оскарження постанови суду першої інстанції з інших підстав, якщо такі будуть визнані судом поважними.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, Вінницький апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на подання апеляційної скарги на постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 червня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Полігаса Володимира Миколайовича на постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 червня 2024 року повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Оніщук