Номер провадження: 33/813/1790/24
Номер справи місцевого суду: 517/588/24
Головуючий у першій інстанції Меєчко О.М.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Кострицького В.В., за участю: секретаря судового засідання Пухи А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Кушнеренка Ігоря Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Фрунзівського районного суду Одеської області від 24 травня 2024 року по адміністративному правопорушенню передбаченому ч. 2 ст. 204-1КУпАП стосовно ОСОБА_1 ,-

встановив

Короткий виклад обставин справи

Постановою Фрунзівського районного суду Одеської області від 24 травня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на підставі санкції цієї статті та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 10200 (десять тисяч двісті) гривень. Стягнуто судовий збір у розмірі 605,6 грн..

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини: 04 травня 2024 року біля 10 год 20 хв., поблизу с. Майорське Роздільнянського району Одеської області, на відстані до 12000 метрів від лінії державного кордону, було виявлено ОСОБА_1 , який в групі осіб, а саме з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , намагався перетнути державний кордон на вихід з України до Р.Молдова на напрямку с. Майорське (Україна) с. Караманове (РМ) поза пунктом пропуску, в пішому порядку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України» та вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. .

04 травня 2024 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення був складений адміністративний протокол серії ПдРУ № 255881.

Короткий виклад вимог та доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаною постановою адвокат Кушнеренко І.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Фрунзівського районного суду Одеської області від 24 травня 2024 року скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначали, що позиція суду першої інстанції на те, що протокол про адміністративне правопорушення є беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 є необгрунтованою. При цьому, за висновками суду першої інстанції інформація, яку викладено в протоколі підтверджується рапортом та схемою місцевості виявлення правопорушення. По своїй суті всі ці три документи, а саме: протокол, рапорт та схема складені однією особою військовослужбовцем ДПС України і по своїй суті частково дублюються (тобто у них викладається тотожна за своєю суттю інформація). Вважаю, що вказані документи можна вважати належними та допустимими доказами лише у тому випадку, якщо викладена у них інформація, підтверджується іншими доказами, які не викликають жодних сумнівів. Тобто достовірність інформації, яка в них викладена також має бути перевірена. В даному ж випадку в схемі місцевості виявлення правопорушення взагалі не вказано ПІБ та інших даних осіб, яких ніби-то було виявлено. Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно було виявлено саме у тому місці, яке відображено на вказаній схемі.

Зазначали, що в матеріалах справи відсутні підтвердження того, що відстань від вказаної точки дійсно складає 12000 м (тобто відсутня інформація про те, яким чином відбувалось замірювання, які прилади для цього використовувались). Жоден із доказів у справі не підтверджує напрямок та спосіб руху вказаних осіб, їх конкретне місце виявлення. При цьому, на вказаній схемі відсутній підпис ОСОБА_1 чи інших осіб, з якими він ніби-то вчинив правопорушення. Тобто відсутнє підтвердження того, що він ознайомився та погодився з такою схемою. При цьому, вказана схема датована 05.05.2024 року, тобто на добу пізніше ніж складено протокол про адміністративне правопорушення.

Що стосується рапорту, то в ньому, як і в вищеописаній схемі, не зазначено ПІБ та інші дані осіб, які ніби-то вчинили правопорушення. Вказаний рапорт як і вищевказана схема датований 05.05.2024 року. Не зважаючи на те, що рапорт складено на ім`я начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на ньому відсутні будь-які резолюції вказаного начальника, на вказаному рапорті відсутні відмітки про його реєстрацію у внутрішніх журналах відділу прикордонної служби. Таким чином, чи стосується вказаний рапорт та схема взагалі ОСОБА_1 встановити з них не представляється можливим. За поясненнями особи, яка складала вказану схему та рапорт він допустив помилки у вказаних документах через своєю завантаженість на службі. Не зважаючи на те, що всі сумніви мають трактуватись на користь особи, відносно якої розглядається справа, суд надав необґрунтовану перевагу поясненням посадової особи, яка допустила вказані «помилки».

Зазначали, що витяг з бази даних «ризик» також має розбіжність у даті його створення. При детальному аналізі вказаного витягу можна встановити, що посадовою особою умисно внесено недостовірну інформацію у дату його формування. Так, у вказаному витягу зазначено, що його складено 04.05.2024 року, а перевірку за базою даних проведено по 07.05.2024 року (що було неможливим станом на 04.05.2024 року). Таким чином, вважав, що вказана схема та рапорт не є повноцінним процесуальними документами, які б можна було вважати належними та допустимим доказами вини особи, відносно якої розглядається справа.

Вважали, що у своєму рішенні суд першої інстанції помилково вважав, що сторона захисту «не довела причину перебування ОСОБА_4 » на території прикордонного району, доводи сторони захисту не приймаються судом, оскільки суд вважає їх «створеною лінією захисту». По-перше, жодна діюча норма законодавства не зобов`язує особу, яка звинувачується у вчиненні правопорушення, доводити свою невинуватість. На сьогоднішній день, нібито діє принцип невинуватості. Тобто, факт вчинення правопорушення має бути доведений саме посадовою особою, яка формує таке обвинувачення. При цьому, поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що за твердженнями сторони захисту, які підтверджено в судовому засіданні особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, на момент виявлення ОСОБА_1 та доставлення до віпс «Павлівка» військовослужбовці ДПС України були озброєні. В матеріалах справи відсутнє підтвердження добровільного прибуття ОСОБА_1 до віпс «Павлівка», натомість наявна доповідна записка, у якій вказано, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були затримані, доставлені до віпс «Павлівка», проведено особистий огляд речей, та потім їх передано до РТЦК та СП. Тобто, вважали, що відбулось адміністративне затримання ОСОБА_1 , огляд його речей. При цьому, в матеріалах справи відсутній протокол затримання та протокол такого огляду. В матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що про таке затримання повідомлено родичам затриманої особи та центр з БВПД або відмова від такого повідомлення. Суд першої інстанції взагалі не надав оцінку вказаній доповідній записці, порушенням, які допущено військовослужбовцями ДПС України. Хоча вказаний письмовий документ, який створено посадовою особою прикордонної служби і є основним підтвердженням доводів сторони захисту, про те, що з боку посадових осіб прикордонної служби відносно нього допущено ряд порушень, у т.ч. незаконне затримання та примус до підписання протоколу про адміністративне правопорушення, написання письмових пояснень та заяви до суду.

Вважали, що з боку працівників прикордонної служби та ТЦК СП було обмежено право на захист ОСОБА_1 .

Зазначали, що стосовно незаконних дій військовослужбовців прикордонної служби батько ОСОБА_1 подав заяву про кримінальне правопорушення до територіального підрозділу ДБР, проте інформацію про результати розгляду такої заяви ним наразі не отримано.

Також зазначали, що на сьогоднішній день набрало законної сили й рішення Фрунзівського районного суду Одеської області у справі №517/590/24 за фактом вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП. В рамках вказаної справи досліджувались обставини вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, 04.05.2024 року о 10.20 годині у групі з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . За результатами розгляду вказаної справи винесено постанову про закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутності в діях ОСОБА_2 події та складу правопорушення. Тобто судом досліджено обставини спільного вчинення правопорушення ОСОБА_2 з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та встановлено, що в діях ОСОБА_2 відсутня подія та склад правопорушення. При цьому, позиція захисту під час розгляду справи відносно ОСОБА_2 є аналогічною як і у справі відносно ОСОБА_1 , у т.ч. щодо мети пересування вказаних осіб по прикордонному районі, обставини їх затримання та примусу до визнання вини.

Вважали, що суд першої інстанції досить вибірково оцінював дослідженні докази. Так, суд вирішив не помічати того, що відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 за домовленістю з куратором ОСОБА_1 мав пересуватись не пішим ходом (як то зазначено в протоколі), а на авто, також вказує, що дійсно пересувався на автомобілі (таксі) та автомобіль був зупинений військовослужбовцями прикордонної служби. Тобто, як мінімум в даному випадку зміст протоколу не відповідає суті наданих пояснень.

Судом першої інстанції проігноровано й твердження сторони захисту стосовно того, що заяви на адресу суду від імені ОСОБА_1 ним особисто або його представником до суду не подавались, інформація про реєстрацію їх в канцелярії суду, відсутня. Тобто, вказані заяви відібрано у ОСОБА_4 військовослужбовцями прикордонної служби.

Вважали, що оскаржувана постанова серед іншого зачіпає права та інтереси інших осіб, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Так, суд першої інстанції опосередковано зробив висновок й про причетність вказаних двох осіб до вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП за вищевикладених обставин.

Явка в судове засідання

Розгляд справи проведено в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів поза приміщенням суду .

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді, осіб, що брали участь у розгляд справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 204-1 КУпАП відповідальність настає у разі перетинання або спроби перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Згідно з частиною 2 цієї статті відповідальність настає за вчинення тих саме дій, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Аналіз змісту диспозиції ч. 1, 2 статті 204-1 КУпАп дає підстави дійти висновку про те, що вказані норми за своєю властивістю є бланкетними, тобто з метою їх застосування та врегулювання суспільних відносин, виникає необхідність звернення до нормативно-правових актів, які детально регламентують зазначені правила.

Визнаючи винним правопорушника ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, суд вважав доведеною його вину матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 255881 від 04 травня 2024 року, з якого вбачаються дані про його особу, дату, час, місце та обставини скоєного ним правопорушення, який останній підписав без будь-яких зауважень щодо його змісту (а.с. 1); рапортом начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ОСОБА_5 , згідно якого він 04 травня 2024 року біля 10 год 20 хв. будучи в прикордонному наряді «ГрР» на напрямку с. Майорське (Україна) с. Караманове (РМ) на відстані до 12000 м від лінії державного кордону України виявив 3 громадян України, які намагалися здійснити незаконний перетин державного кордону України з Республікою Молдова на вихід з України поза пунктом пропуску, в пішому порядку (а.с. 2); схемою місцевості виявлення правопорушення, з якої встановлено, що 04 травня 2024 року о 10 год 20 хв. три чоловіки призовного віку, були виявлені в близькості від лінії державного кордону України з Республікою Молдова. Напрямок руху виявленої групи з с. Майорське (Україна) в напрямку с. Караманове (Р.Молдова) на вихід з України, в обхід встановлених пунктів пропуску через державний кордон України (а.с. 3); письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 04 травня 2024 року, згідно яких він власноручно вказав, що йому зателефонував товариш та повідомив, що є можливість виїхати за кордон. На вказану пропозицію він погодився та приїхав до м. Одеса, де вони зустрілись. Ознайомившись з умовами виїзду він вирішив їхати. Координатором була особа на ім`я ОСОБА_6 , який повідомив, що їх забере водій та доставить до місця перетину кордону. Організатор сказав, що його послуги будуть коштувати 80000 гривень. Надалі в ході реалізації вказівок організатора, коли вони проїхали с. Майорське Роздільнянського району Одеської області, то їх було зупинено працівниками прикордонної служби. Свою вину визнав повністю та зобов`язався в подальшому не порушувати закон (а.с. 4). .

Апеляційний суд, переглядаючи вказане судове рішення за доводами апеляційної скарги, вважає висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, помилковим, оскільки вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані не в повному обсязі.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ № 255881 від 04 травня 2024 року, з якого вбачаються дані про його особу, дату, час, місце та обставини скоєного ним правопорушення, який останній підписав без будь-яких зауважень щодо його змісту (а.с. 1); рапортом начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ОСОБА_5 , згідно якого він 04 травня 2024 року біля 10 год 20 хв. будучи в прикордонному наряді «ГрР» на напрямку с. Майорське (Україна) с. Караманове (РМ) на відстані до 12000 м від лінії державного кордону України виявив 3 громадян України, які намагалися здійснити незаконний перетин державного кордону України з Республікою Молдова на вихід з України поза пунктом пропуску, в пішому порядку (а.с. 2).

Наведені вище відомості також відображені у схемі місцевості виявлення правопорушення, з якої встановлено, що 04 травня 2024 року о 10 год 20 хв. три чоловіки призовного віку, були виявлені в близькості від лінії державного кордону України з Республікою Молдова. Напрямок руху виявленої групи з с. Майорське (Україна) в напрямку с. Караманове (Р.Молдова) на вихід з України, в обхід встановлених пунктів пропуску через державний кордон України (а.с. 3); письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 04 травня 2024.

Положеннями ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» (далі Закон) передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

Відповідно до ст. 35 Закону особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.

Правила, які визначають порядок та умови перетинання громадянами України державного кордону, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року №724).

Відповідно до положень п. 2 Правил перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже тягар доказування на предмет доведеності достатності доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення покладено на особу, що складала протокол про адміністративне правопорушення.

Обов`язок органу (особи), який склав протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 було затримано на напряму дороги с. Майорське (Укр) у бік с. Карманово (РМ), тобто у межах адміністративно-територіальної одиниці вказаного населеного пункту, яке, як зазначено у протоколі, знаходиться на відстані до 12000 метрів від лінії державного кордону України.

Апеляційний суд звертає увагу, що між с. Майорське, на околицях якого було затримано ОСОБА_1 та лінією державного кордону з Республікою Молдова, знаходиться ще два населені пункти, а саме с. Унтилівка, с. Парканівка, відстань між с. Майорським та державним кордоном (згідно загальнодоступній інформації, відображеної в мережі Інтернет (Google Maps) становить орієнтовно 12,0 км, тобто є значною.

Крім того, відповідно до зазначеного вище джерела інформації вбачається, що адміністративно-територіальні межі с. Майорське не знаходяться у безпосередній близькості до лінії державного кордону, а їх відмежовує ряд населених пунктів, а саме: с. Унтилівка, с. Парканівка .

Матеріли справи не містять відомостей на підтвердження того, що дії ОСОБА_1 були спрямовані на безпосереднє перетинання державного кордону України поза межами пунктами пропуску, тобто у спосіб, заборонений законом.

Сама по собі той факт, що ОСОБА_1 перебував у межах території, на якій установлено контрольований прикордонний район, за умови відсутності об`єктивних доказів, які б свідчили про його намір перетнути державний кордон поза межами пункту пропуску, не є підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 мав при собі документи, що посвідчують його особу, що відповідає вимогам пункту 8 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою КМУ № 1147 від 27 липня 1998 року громадяни України, відповідно до якого іноземці та особи без громадянства в`їжджають у контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або пересуваються в його межах на підставі документів, що посвідчують їх особу.

Крім того, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апелянта, що судом не було доведено існування такої кваліфікуючої ознаки як вчинення дій групою осіб, що виключає відповідальність за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

У вказаній справі ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення групою осіб, проте матеріали справи взагалі не містять дані щодо притягнення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Натомість постановою Фрунзенського районного суду Одеської області від 05 липня 2024 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч.2 ст. 204-1 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Так само і щодо ОСОБА_2 постановою Фрунзенського районного суду Одеської області від 15 травня 2024 року постанову Кодимського районного суду Одеської області від 15 березня 2024 року скасовано та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст. 204-1 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, оскільки справи щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були закриті за відсутністю у їх діях складу адміністративного правопорушення, то в діях ОСОБА_1 виключається така кваліфікуюча ознака, як вчинення адміністративного правопорушення, вчинене групою осіб, що виключає склад адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Самостійно апеляційний суд не може змінювати кваліфікацію дій особи, що інкримінувалася йому відповідними органами, уповноваженими на складення протоколу про адміністративне правопорушення.

З огляду на оцінку наведених вище обставин, не може бути беззаперечним доказом винуватості ОСОБА_1 і написана ним 04 травня 2024 року заява про визнання своєї провини у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, оскільки така зароблена в один день зі складенням протоколу, за відсутності захисника та адресована наперед суду, в провадженні якого справа ще не перебувала.

Отже, всупереч ст. 251 КУпАП до матеріалів справи не долучено доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 умислу на перетин кордону, фото- чи відеоматеріалів фіксації факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення та рапорт, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні вказаного вище адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції щодо наявності у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення, є помилковими, необґрунтованими і не відповідають фактичним обставинам цієї справи.

Жоден з доказів, покладених судом в основу оскаржуваної постанови не підтверджує факту вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення, та наявності у нього умислу на перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно приписів ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Отже апеляційний суд доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративної правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, тому вказані вище висновки судді першої інстанції є передчасними та помилковими

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову Фрунзівського районного суду Одеської області від 24 травня 2024 року скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Постанову Фрунзівського районного суду Одеської області від 24 травня 2024 року року скасувати.

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 15 липня 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду В.В. Кострицький