Дзержинський міський суд Донецької області
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

Єдиний унікальний номер 225/1935/23

Номер провадження 3/225/8/2024

07 лютого 2024 року

приміщення суду за адресою: вул. Дружби, 4, м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Геря О.Г., за участі секретаря судового засідання Андрієвої Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Маріуполь, голова правління приватного акціонерного товариства «Торецький хлібокомбінат», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

за ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

З 09.10.2023 в провадженні судді Дзержинського міського суду Донецької області Мигалевича В.В. перебувала справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.185 КУпАП. 18.01.2024 року у зв`язку перебуванням судді Мигалевича В.В. у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, розпорядженням керівника апарату Дзержинського міського суду Донецької області №43 «Щодо повторного авторозподілу справи» головуючим суддею з розгляду справи визначено суддю Геря О.Г.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, 26.09.2023 о 13.15 год. біля будинку №32 по вул.Дружби м.Торецька ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законним вимогами поліцейського ОСОБА_2 , при виконанні ним службових обов`язків, а саме: перешкоджав обов`язковій евакуації ОСОБА_3 , шляхом штовхання поліцейського, хватаючи його за формений одяг, голосно кричав на поліцейських, провокував конфлікт, на неодноразові зауваження не реагував. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ст.185 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вину вчиненні правопорушення не визнав та суду пояснив наступне. 26.09.2023 приблизно о 12.00 год. йому подзвонила продавець ОСОБА_3 , яка працює в магазині по вул.Нова та повідомила, що її силоміць забрали з магазину працівники поліції, посадили в мікроавтобус та увезли до відділу поліції, просила допомоги. Він одразу зреагував на її повідомлення та поїхав до відділу поліції дізнатись в чому справа. Чекав на ОСОБА_4 біля відділу поліції близько двох годин і коли вона вийшла то одразу сіла до нього в машину, це було приблизно 14.00 год. В машині вона розплакалась та розповіла, що її забрали з магазину, для того щоб з`ясувати причину по якій вона досі не евакуювалась з міста, також повідомила, що працівники поліції наполегливо вимагали щоб вона виїхала, тріпали її та штовхали і сказала, що вона більше такого не витримає і що буде виїжджати. Він їй сказав, що раз так вийшло, то їй треба віддати ключі від магазину бухгалтеру, оскільки майже півдня магазин знаходиться без догляду. Коли вони вийшли з машини, він побачив позаду мікроавтобус білого кольору. Звідти вийшли працівники поліції і почали задавати питання з приводу того, чому він забрав ОСОБА_4 . Він їм пояснював, що їй треба було віддати ключі від магазину іншій особі і, що взагалі у неї ще робочий день, через годину робочий день у неї скінчиться і вона буде вже вдома. Поліцейські наполягали на тому, щоб ОСОБА_4 повернулась, але не зрозуміло для чого, оскільки вона і так у відділку просиділа майже весь день, про що він їй і сказав. Після чого, вони різко направились у його бік, заламали йому руки, порвали сорочку, тобто застосовували до нього фізичну силу без будь-яких пояснень. Він не зволікаючи подзвонив на «102» та викликав поліцейських і коли слідчо-оперативна група приїхали то вони одразу поїхали. Слідчо-оперативній групі він надав пояснення з приводу того що сталося, але ніякого реагування з їх боку не було. Про те, що відносно нього склали протокол про адміністративне правопорушення він дізнався згодом. Незрозумілим до нього лишається те, що він не розуміє, що саме порушив, в чому полягали його протиправні дії, яким чином він перешкоджав евакуації ОСОБА_4 , якщо на той момент не було навіть відомо коли ця евакуація відбудеться та як він міг напасти на трьох озброєних поліцейських. Також зазначив, що навіть не підозрював, що йому загрожує небезпека. На його думку складення відносно протоколу, це відповідь на його дії по виклику поліції того дня. Ніяких вимог, розпоряджень, прохань, тощо з боку працівників поліції до нього не було, ніякій евакуації він не перешкоджав, ОСОБА_4 необхідно було просто віддати ключ від магазину.

В судовому засіданні захисник Саєнко О.М. просив провадження у справі закрити, посилаючись на наступне. Зміст статті 185 КУпАП обов`язково передбачає наявність законної вимоги поліцейського. Така вимога поліцейського, повинна бути виражена у категоричній формі та має бути законодавчо обґрунтованою. Ретельно вивчивши матеріали справи, в тому числі відеозапис, на думку захисника, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, виходячи з наступного. У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законним вимогам поліцейського ОСОБА_2 при виконанні ним службових обов`язків, а саме: перешкоджав обов`язковій евакуації ОСОБА_3 , шляхом штовхання поліцейського, хватання його за формений одяг, голосно кричав на поліцейських, провокував конфлікт, на неодноразові зауваження не реагував. Доказів агресивної та/чи зухвалої поведінки ОСОБА_5 в бік працівників поліції, які би могли свідчити про наявність в діях особи правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, не надано. Чисельні рапорти працівників поліції, які долучені до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не є достатнім та переконливим доказами винності особи без інших доказів. Будь-які інші, належні та переконливі докази вчинення адміністративного правопорушення з боку ОСОБА_1 , передбаченого ст. 185 КУпАП в матеріалах справи відсутні. Що стосується відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який міститься в матеріалах справи, варто звернути увагу, що будь яких дій, чи невиконання вимог поліцейського, ОСОБА_6 не здійснюється. Натомість з відеозапису можна встановити, що до ОСОБА_1 було застосовано заходи фізичного впливу, завдано шкоду майну, тощо Зазначене лише очевидно свідчить, що інформація, яка викладена ОСОБА_1 в його письмових поясненнях є правдивою та такою, що відповідає фактичним обставинам, які мали місце 26.09.2023 року. Таким чином, обставини викладені у протоколі не відповідають складу правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП та не підтверджуються доказами наявними в справі. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП. Нехтуючи цим обов`язком, працівники поліції не надають суду повний відеозапис. Можливо, це спричинено тим, що на відеозаписі були зафіксовані події, які повністю спростовують відомості, викладені в рапортах працівників поліції. Натомість, підтверджують обставини, які зазначені ОСОБА_6 при зверненні на лінію 102, а саме, щодо застосування до нього заходів фізичного впливу. Не можна залишити без уваги обставину реєстрації повідомлення від ОСОБА_7 на лінію 102, щодо нібито вчинення ОСОБА_1 злісної непокори. Так, зазначене повідомлення працівник поліції ОСОБА_8 зробив близько 19.00 год. 26.09.2023 року. Так, незрозумілим є, чому працівник поліції все ж таки вирішив, що при спілкуванні з ОСОБА_1 вбачались ознаки правопорушення, передбаченого ст.. 185 КУпАП майже через 6 годин після здійснення повідомлення ОСОБА_1 на лінію 102 щодо застосування до нього заходів фізичного впливу. На думку захисника, при наявності обставин, що викладені в рапортах працівників поліції, адміністративний протокол відносно ОСОБА_1 повинен був бути складений невідкладно. Що стосується пояснень ОСОБА_9 , які нею надані працівнику поліції 27.09.2023 року, захисник зазначив наступне: Так, з відеозапису можна встановити, що в ході «профілактичної бесіди» з ОСОБА_9 на 4 хвилині 38 секунда відеозапису, остання зазначає, що й «трепали». Припускаючи, можна стверджувати, що в ході отримання пояснень від ОСОБА_9 , які складені 27.09.2023 року, на неї здійснювався, як мінімум психологічний тиск. Зазначене підтверджується відео файлом, записаним 27.09.2023 року після подій 26.09.2023 року. На зазначеному файлі ОСОБА_9 підтверджує обставини здійснення заходів фізичного впливу на ОСОБА_1 (зазначений файл буде долучений до матеріалів справи в ході й розгляду). На надання непослідовних пояснень з боку особи, відносно родини якої здійснювалася примусова евакуація могли впливати безліч обставин: втома, психоемоційний стан під час довготривалого спілкування з працівниками поліції, страх за своє здоров`я, важка безпекової ситуація в громаді у зв`язку з проведенням активних бойових дій, тощо. Так, на думку сторони захисту, особами, уповноваженими на складання протоколу про адміністративне правопорушення не було вжито заходів для доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини правопорушника.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , пояснив наступне. 26.09.2023 він набирав воду біля «Восходу» і до нього підійшов ОСОБА_11 та попросив поїхати разом з ним до відділу поліції. По приїзду до відділку вони біля нього чекали ще близько двох годин. Після чого з відділу поліції вийшла жінка заплакана і вона скаржилась, що їй погрожували, тріпали, штовхали, вона весь час плакала та повідомляла, що більше так не може. Далі вони приїхали до офісу біля «Восходу». ОСОБА_11 вийшов з машини і слідом під`їхав білий мікроавтобус, звідки вийшли троє поліцейських. Розмова між ними йшла про жінку, ОСОБА_11 їм повідомляв, що жінка віддасть ключи від магазину і після цього буде вільна. Після цього два поліцейських накинулись на ОСОБА_12 , порвали йому червону футболку, він вирвався від них та викликав працівників поліції. Коли вони приїхали то інші поліцейські на мікроавтобусі одразу поїхали. Він весь час був там і все бачив, працівники поліції ніяких вимог Рибаку не висували.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, дійшов наступного.

Положеннями ч.2 ст.7 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Відповідно до ч.7 ст.38 КУпАП у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Не зважаючи на те, що строки для притягнення ОСОБА_1 на час розгляду справи закінчились, зазначене не позбавляє суд можливості для встановлення фактичних обставин справи.

Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №976775 від 28.09.2023, 26.09.2023 о 13.15 год. біля будинку №32 по вул.Дружби м.Торецька ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законним вимогами поліцейського ОСОБА_2 , при виконанні ним службових обов`язків, а саме: перешкоджав обов`язковій евакуації ОСОБА_3 , шляхом штовхання поліцейського, хватаючи його за формений одяг, голосно кричав на поліцейських, провокував конфлікт, на неодноразові зауваження не реагував. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ст.185 КУпАП.

На підтвердження обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення особою, яка склала протокол до матеріалів справи долучено: довідка про результати проведення перевірки за фактом повідомлення ОСОБА_13 , рапорт старшого інспектора чергового ВП №1 Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області, рапорт інспектора ЧЧ СМ Бахмутського ВРП ГУНП в Донецькій області, рапорт поліцейського ВРПП Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області, рапорт інспектора СЮП ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області, письмові пояснення ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Так, главою 15, якою охоплюється ст. 185 КУпАП, регламентовано правовідносини у сфері встановленого порядку управління.

Статтею 185 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, також у сфері державного управління, а об`єктивна сторона адміністративного правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків.

Кваліфікуючою ознакою цього адміністративного правопорушення є спосіб його вчинення злісність непокори, що є відмовою від виконання наполегливих, неодноразово повторених і в той же час законних вимог чи розпоряджень поліцейського під час виконання ним службових обов`язків або відмова, виражена в зухвалій формі, яка свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

У протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ставиться в провину злісна непокора законним вимогам поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, перешкоджання обов`язковій евакуації ОСОБА_3 , шляхом штовхання поліцейського, хватаючи його за формений одяг, голосно кричав на поліцейських, провокував конфлікт, на неодноразові зауваження не реагував.

Разом з цим, «злісною непокорою» є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (абзац 2 п. 7постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 червня 1992 року № 8 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів»).

Із таким тлумаченням терміну «злісна непокора» погодився Конституційний Суд України в абз.2 п.5 рішення від 11.10.2011 року № 10-рп/2011 у справі № 1-28/2011 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст.263 КУпАП та п.5 ч.1 ст.11 Закону України «Про міліцію» (справа про строки адміністративного затримання).

Згідно з п.5 розділу II «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).

За змістом підпунктів 1) та 2) п.1 розділу VII Інструкції №1026 поліцейським забороняються самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу, а також примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб.

Так, зазначені норми направлені на забезпечення об`єктивного і неупередженого виявлення та фіксування правопорушень у тому числі і з метою подальшого використання зафіксованої інформації у якості доказів у суді.

Зазначене вбачається із положень п.2 розділу І Інструкції №1026, відповідно до якого застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється, в тому числі, з метою попередження, виявлення або фіксування адміністративного правопорушення.

Аналіз цієї норми дає підстави стверджувати те, що за допомогою відореєстратора (бодікамери) повинна фіксуватись вся процедура виявлення та фіксації адміністративного правопорушення.

Проте, доданий до матеріалів справи відеозапис з бодікамери поліцейського, який відтворений в судовому засіданні не несе будь-якої інформації, яка б підтверджувала фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та доводила б вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення за ст.185 КУпАП.

При цьому, аналізуючи наданий суду відеозапис, однозначно констатувати факт наявності в діях ОСОБА_1 ознак злісної непокори законному розпорядженню або вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, не виявляється за можливе. Адже, будь-яких дій зі сторони ОСОБА_1 в частині здійснення злісної непокори будь-яким вимогам, законним розпорядженням працівників поліції, не вбачається.

Доказів агресивної поведінки ОСОБА_1 у бік працівників поліції та факту пред`явлення до нього неодноразових вимог поліцейських, які б могли свідчити про наявність в діях особи правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, наданий суду відеозапис також не містить.

З наданих в судовому засіданні пояснень як самого ОСОБА_1 так і свідка ОСОБА_10 , які повністю узгоджуються між собою, є послідовними та не викликають сумнів у їх правдивості, констатувати факт злісної непокори з боку ОСОБА_1 будь-якому законному розпорядженню або вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, також не виявляється за можливе. Натомість встановлено, що ініціатором конфлікту в даній ситуації були працівники поліції, які безпідставно застосували до ОСОБА_1 фізичну силу, тим самим перевищили свої службові повноваження.

За клопотанням сторони захисту, судом було витребувано інформацію з ВП №1 Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області про наслідки розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.09.2023 року: чи внесено відомості в ЄРДР за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.09.2023 року? Чи проводилась/проводиться службова перевірка за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 .?

Як слідує з наданої начальником ВП №1 Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області відповіді, звернення ОСОБА_1 про неправомірні дії працівників поліції зареєстровані № 4320 та 4323 від 26.09.2023 в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події в відділенні поліції №1 Бахмутського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області й уважно розглянуті. За даним фактом розпочато службову перевірку Бахмутським РВП ГУНП в Донецькій області.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі Салабіаку проти Франції від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

В рекомендації №R(91)1 Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку .

Згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У рішенні у справі Карелін проти Росії ( Karelin v. Russia , заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Практика Європейського Суду вказує на те, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного розумного сумніву в цьому, тоді як наявність такого розумного сумніву у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно з п.4 ст.129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України.

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи, що начальником СП ВП №1 Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області не доведено склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, який ставиться в провину ОСОБА_18 , а саме не доведено об`єктивну сторону цього адміністративного правопорушення, відтак суд не вбачає в діях ОСОБА_19 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, а тому провадження по справі слід закрити, з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст.185, 247, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області протягом 10 (днів) з моменту винесення постанови.

С у д д я: О.Г.Геря