КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2024 року

м. Київ

провадження № 33/824/3190/2024

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Євграфової Є. П.,

за участі ОСОБА_1 та захисника - адвоката Шкірбія В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Миронівського районного суду Київської області в складі судді Поліщук А. С.

від 14 травня 2024 року,

у справі №371/573/24 Миронівського районного суду Київської області

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.5 т. 122 КУпАП

громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 25 травня 2019 року, місце проживання: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Миронівського районного суду Київської області від 14 травня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, піддано адміністративному стягненню у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 605,60 грн судового збору з утриманням в дохід держави.

На дану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити постанову суду першої інстанції та призначити йому покарання у вигляді штрафу.

Апелянт вважає, що судом прийнято найсуворіше адміністративне покарання, передбачене ч.5 ст. 122 КУпАП, суд прийшов до невірного висновку про те, що ОСОБА_1 не проявляв ознак розкаяння, оскільки він, ОСОБА_1 , визнав свою вину, сприяв правоохоронним органам та суду у встановлені істині у справі.

Просив не позбавляти його права керування транспортними засобами, так як він працює водієм, а позбавлення права керування автомобілями може привести до втрати роботи, що є єдиним джерелом його існування.

Крім того, просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, посилаючись при цьому на те, що копію постанови суду апелянт отримав лише 23 травня 2024 року,

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлене апелянтом клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 статті 7 та ч.1 статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне заслуговують на увагу і підтверджуються матеріалами справи, а тому суд вважає причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Миронівського районного суду Київської області від 14 травня 2024 року поважними, а клопотання таким, що підлягає задоволенню.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Шкірбій В.В. підтримали подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній, також повідомили, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП було судом закрито з підстав визначених ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Дослідивши матеріали адміністративного провадження та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Накладаючи адміністративне стягнення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП України у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що хоча ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав, проте із характеру пояснень, наданих в судовому засіданні ознак розкаяння не проявляв, це адміністративне правопорушення поєднано із вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, за що 19 квітня 2024 року був притягнутий до адміністративної відповідальності у виді штрафу.

Апеляційний суд не в повній мірі погоджується з таким висновком, з огляду на наступне.

Статтею ст. 122 КУпАП, зокрема частиною п`ятою, передбачено адміністративну відповідальність за порушення, передбачені частинами першою - четвертою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами а строк від шести місяців до одного року.

Відповідно до п. 10.1 Правил дорожнього руху перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде небезпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Судом встановлено, що відносно ОСОБА_1 поліцейським СРПП ВП № 2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області Бабаком В.В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 48398 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП.

У відповідності до протоколу ОСОБА_1 19 квітня 2024 року об 11 годині 40 хвилині на автодорозі Н-01 (м. Київ - м. Знам`янка), 102 км., на круговому русі керував автомобілем Опель Віваро, державний номерний знак НОМЕР_2 , не надав перевагу в русі службовому автомобілю Рено Дастер, 2068, чим спричинив створення аварійної ситуації та змусив службовий автомобіль різко гальмувати та змінив напрямок руху, чим порушив пункти 16.6, 2.3.Д Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП підтверджується письмовими матеріалами справи, а саме: даними, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 48398, складеним 19 квітня 2024 року, підписаним ОСОБА_1 без зауважень, його поясненнями, викладеними в протоколі про вчинення адміністративного правопорушення, які збігаються із його поясненнями наданими під час розгляду справи.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про винність водія ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 122 КУпАП, як такими, що підтверджені матеріалами справи і належними та допустимим доказами, що оспорюються ОСОБА_1 ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Що стосується виду адміністративного покарання за вчинене ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, то доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновку судді місцевого суду в цій частині заслуговують на увагу.

Слід зауважити, що стягнення, визначене судом, повинно бути співрозмірно вчиненому правопорушенню.

За змістом судового рішення суддя місцевого суду, врахувавши характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, відсутність обставин, що обтяжують чи пом`якшуючих відповідальність, вважав, що саме такий вид стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами на один рік ОСОБА_1 , буде необхідним.

Однак, при альтернативній санкції статті закону, за порушення якої ОСОБА_1 притягується до відповідальності, піддавши його такому суворому виду стягнення, суддя місцевого суду своїх висновків в цій частині достатньо не мотивував та залишив поза увагою положення ст. 30 КУпАП, відповідно до яких позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові, зокрема, права керування транспортними засобами, застосовується за грубе або систематичне порушення порядку користування цим правом.

Проте, у справі відсутні відомості щодо притягнення ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності, тобто, про повторне або систематичне порушення Правил дорожнього руху, як і відомості про обставини, які б обтяжували його відповідальність. Притягнення 19 квітня 2024 року ОСОБА_1 до відповідальності у виді штрафу за вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, не є доказом системного порушення правил дорожнього руху, адже стосується тих самих обставин за яких на ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності у межах даної справи.

Отже, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, конкретних обставин справи, особи порушника, за відсутності обставини, які обтяжують його відповідальність, слід дійти висновку про необхідність зміни виду накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення з позбавлення права керування транспортними засобами на штраф в межах санкції ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Керуючись ст.294КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Миронівського районного суду Київської області від 14 травня 2024 року

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Миронівського районного суду Київської області від 14 травня 2024 відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 122 КУпАП, змінити в частині накладеного стягнення, піддавши ОСОБА_1 адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 85 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 445 грн

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Євграфова Є.П.