Миколаївський апеляційний суд
Справа № 33/812/370/24 Головуючий суду І інстанції
Категорія: ч. 1 ст. 173-2 КУпАП суддя Федорченко А.А.
Суддя апеляційного суду
Чебанова-Губарєва Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року м. Миколаїв

Суддя судової палати у кримінальних справах Миколаївського апеляційного суду Чебанова-Губарєва Н.В., розглянула апеляційну скаргу особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13 червня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає в АДРЕСА_1 ,

звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП на підставі ст. 22 КУпАП з оголошенням усного зауваження, провадження у справі закрито.

За постановою судді, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ВАВ № 746923 від 14.04.2024 р., того ж дня, близько 10.30 год., ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру ображав нецензурною лайкою та погрожував, чим завдав їй психологічних страждань, внаслідок чого могло бути завдано шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

Врахувавши, що потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, але через канцелярію суду надала заяву, в якій просила не притягувати ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у зв`язку з примиренням, суддя дійшов висновку про малозначність вчиненого останнім правопорушення і вважав за можливе звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, звільнена від адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На його думку постанова судді підлягає скасуванню, оскільки суддею порушені норми КУпАП, і, висновок судді про його винуватість, не підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні та не відповідає фактичним обставинам, що мають значення для правильного вирішення справи.

Посилаючись на вимоги ст. ст. 245, 280 КУпАП, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вважає, що справа не містить доказів вчинення ним такої форми домашнього насильства, як завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої особи. Долучені до протоколу його письмові пояснення та письмові пояснення його дружини, відеозапис свідчать про наявність конфлікту, обумовленого ненадання ним коштів. Більш того, у заяві до суду від 13.06.2024 р., його дружина ОСОБА_2 підтвердила відсутність психологічного насильства та наявність лише конфлікту, між тим суд, у постанові, невірно вказав про примирення.

Отже, на думку апелянта, сам лише факт наявності між ним та дружиною конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення ним психологічного насильства в розумінні вимог ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Апеляційна скарга ОСОБА_1 містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Мотивуючи клопотання про поновлення строку, апелянт зазначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядалась без його участі, копії постанови він не отримував, зі змістом рішення ознайомився в Єдиному державному реєстрі судових рішень 24.06.2024 р., коли воно було оприлюднене. І оскільки апеляційна скарга подана в межах десятиденного строку з моменту ознайомлення з постановою, вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

За вимогами ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Вирішуючи питання про поновлення строку, суд виходить з того, що поняття поважності причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Як вбачається із матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не приймав участі в суді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, копія прийнятого рішення йому не направлялась, в Єдиному державному реєстрі судових рішень надання загального доступу до рішення забезпечено 24.06.2024 р.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає причину пропуску ОСОБА_1 поважною, а тому, за можливе поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови.

З урахуванням заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розгляд справи у їх відсутність, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне дослідження всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За змістом ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні. До таких даних відносять: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також інші документи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд повинен перевірити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи.

Постанова суду, згідно ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, на достатніх і незаперечних доказах.

Правовими приписами ч.1 ст.173-2 КУпАП встановлена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Як вбачається з п.14 ч.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII від 07.12.2017, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Зміст постанови судді звівся до зазначення про надходження до суду:

протоколу ВАВ № 746923 від 14.04.2024 р., в якому зазначено про те, що того ж дня, близько о 10.30 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру ображав нецензурною лайкою та погрожував, чим завдав їй психологічних страждань, внаслідок чого могло бути завдано шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 ;

заяви ОСОБА_2 в якій вона просила не притягувати ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у зв`язку з примиренням.

Дійшовши висновку про малозначність вчиненого адміністративного правопорушення і за можливе звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, суддя всупереч вимогам ст.ст. 7, 245, 252, 280 КУпАП, належним чином не з`ясував обставини справи, не навів доказів на обґрунтування такого висновку, не оцінив сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення про його винуватість у вчиненні правопорушення, що потягло передчасний висновок про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення.

Таке судове рішення апеляційний суд вважає як необґрунтованим, оскільки в ньому відсутня оцінка доказів, на підставі яких судом були встановлені ті чи інші обставини, так і невмотивованим, оскільки в ньому не наведені належні та достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Відповідно Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського суду з прав людини.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У рішенні від 21.07.2011 р. у справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Суд першої інстанції в порушення вимог, зазначених вище норм національного законодавства та міжнародного права, формально віднісся до розгляду провадження, належним чином не дослідив всіх обставин провадження, не навів переконливих та достатніх мотивів прийнятого рішення, а тому апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 є необґрунтованою та прийнятою з істотними порушеннями вимог КУпАП, в зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у випадку встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13 червня 2024 року, якою ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП на підставі ст. 22 КУпАП з оголошенням усного зауваження, провадження у справі закрито - скасувати.

Постановити нову постанову, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Н.В. Чебанова-Губарєва