П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2024 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши адміністративну справу, що надійшла із УПП в Закарпатській області ДПП відносно громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , меш. АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД033793 від 01.12.2023 року вбачається, що 01.12.2023 о 20 год. 28 хв. В м. Ужгород, вул. Станційна, 1, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом DAEWOO нз НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук) від проходження огляду відмовився у мед. закладі 01.12.2023 о 21:52 год. За адресою м. Ужгород, вул. Паризької Комуни, 4, чим порушив п. 2.5 ПДР за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Качайла А.І., до суду надійшли заперечення-клопотання, у яких зазначено що за кермом автомобіля «Дейво-Нубіра» д.н.з. НОМЕР_1 була знайома ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 . 01.12.2023 близько 20 год. 30 хв. їх зупинили працівники поліції, коли вони рухалися за адресою: у м. Ужгород по просп. Свободи. Юлія повідомила що не має посвідчення водія і тому дуже розхвилювалась та попросила ОСОБА_3 відсунути пасажирське крісло назад, і надати їй можливість вийти із правого боку, що він і зробив, вийшов на вулицю і син ОСОБА_4 , сам він залишився в автомобілі. Поліцейський, що наблизився до їх автомобіля з лівого боку та побачивши, що за кермом нікого немає, висунув категоричні припущення, що вказаним транспортним засобом до часу його зупинки керував ОСОБА_1 . Вказане безпідставне твердження поліцейського ОСОБА_1 категорично заперечив, однак вказане полісменом не було прийнято до відому і він безпідставно і бездоказово стверджував, що факт керування автомашиною саме цим водієм ним зафіксовано на відеозапис.

Після вказаного, як причину зупинки їхнього автомобіля, поліцейські висунули ОСОБА_1 звинувачення у тому, що він керуючи транспортним засобом порушив вимоги дорожньої розмітки 1.1 ПДР України, а також те, що він керував автомашиною із ознаками алкогольного сп`яніння.

Не зважаючи на те, що ОСОБА_1 категорично заперечував безпідставно інкриміновані йому правопорушення, поліцейські вжили заходи примусу щодо його затримання і оформлення адміністративних матеріалів передбачених ч.1 ст. 122 та ч.1 .ст. 130 КУпАП.

У запереченнях вказано на те, що з метою оформлення процесуальних матеріалів передбачених ч.1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_5 був доставлений поліцейськими в медичний заклад для його перевірки на стан сп`яніння. Перебуваючи у медичному закладі, у присутності лікаря нарколога та поліцейських, ОСОБА_1 повторно повідомив присутніх, що він транспортним засобом не керував так-як був пасажиром, просив пояснити по якій причині і із яких підстав він підлягає наркологічній перевірці на стан алкогольного сп`яніння. В процесі вищевказаного діалогу ОСОБА_1 від проходження медичного освідчення ніяким чином у передбачений зрозуміло визначений спосіб не відмовлявся однак поліцейськими було самостійно констатовано таку відмову. Не зважаючи на те, що ОСОБА_1 був доставлений у наркологічний диспансер, перебував і клінічно спостерігався лікарем наркологом, поліцейські ніяким чином не забезпечили фіксацію відповідним Актом та передбаченим Висновком надуману ними відмову від проходження вказаним водієм бажаної ними перевірки.

У запереченнях вказано на те, що в подальшому, за штучно створеними поліцейськими фактами, відносно пасажира автомобіля ОСОБА_1 , було безпідставно складено протокол про адміністративне правопорушення п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно до ч. 1 ст. 130 КУ пАП.

Адвокат вказує на те, що із вищезгаданим адміністративним протоколом ОСОБА_1 не погоджується, так-як вважає, що такий складено безпідставно і бездоказово та з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, та зазначає, що не зважаючи на те, що ОСОБА_1 заперечував факт керування ним транспортним засобом, а у поліцейських були відсутні будь-які належні чи допустимі докази цього, у порушення вимог п. 5 Розділу II Інструкції поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу не було залучено двох свідків при проведенні огляду, з метою доведення ними як факту такого керування., а також і засвідчення на місці зупинки автомобіля ознак сп`яніння у вказаного водія та законну підставність його затримання для проведення перевірки на стан сп`яніння.

При цьому у запереченнях зазначено, що з наявних у справі відеоматеріалів випливає, що ОСОБА_1 жодного разу у чітко визначеній і зрозумілій формі від проходження перевірки на стан сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу так і у медичному закладі не відмовлявся. Як на місці зупинки транспортного засобу так і у медичному закладі, реалізуючи своє право, ОСОБА_1 постійно намагався з`ясувати і отримати від поліцейських відповідь про законну підставність його освідчення на стан сп`яніння, однак вказане полісменами було розцінено як відмову від проходження такої перевірки.

Не зважаючи на те, що вищевказані дії ОСОБА_1 поліцейськими були констатовані, як відмова від проходження перевірки на стан сп`яніння у медичному закладі, ними і на цей раз не було залучено свідків до процесуального і доказового закріплення такого факту. Не зважаючи на те, що вищевказана подія відбувалася у медичному закладі у присутності лікаря-нарколога, поліцейськими не було забезпечено належну фіксацію інкримінованого ОСОБА_1 факту правопорушення з процесуальним оформленням відповідного Акту і Висновку медичного закладу, хоча відповідно до п. 11 Розділу II вищевказаної Інструкції оформлення матеріалів огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється згідно з чинним законодавством.

При цьому адвокат зазначає, що вищенаведені очевидні факти свідчать про те, що поліцейським було порушено право ОСОБА_1 на захист під час проведення процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння, що прямо вказує на те, що такий огляд є недійсним, а відповідно і всі складені поліцейським документи, у тому числі і протокол, який не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, є недопустимими доказами у справі.

За твердженням адвоката, зазначене вище свідчить про те, що поліцейськими не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення.

У запереченнях і покликанням на ч.1 ст. 7, ст.ст.245,252 практику Європейського суду ст. 62 Конституційного суду адвокат зазначає, що з точки зору достатності безсумнівних доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за викладених у протоколі обставин, а тому всі сумніви і припущеним стосовно наявності в його діях складу адміністративного правопорушення тлумачаться на його користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Вищенаведене свідчить про те, що твердження працівників поліції про порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 Правил дорожнього руху України, та про наявність у його діях події та складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, так-як такі зібрані з порушенням вимог законодавства, що дає обґрунтовані підстави стверджувати, що приєднані до справи докази породжують сумніви у достовірності викладених у них фактах, та ґрунтуються на припущеннях чи суб`єктивних оціночних судженнях відповідних посадових осіб поліції. Безпідставно інкримінована поліцейськими провина ОСОБА_1 безсумнівно спростовується і показами свідків, що були присутніми на місці затримання.

З огляду на вищенаведене, просить: приєднати заперечення-клопотання і додатки документів до матеріалів справи і розглянути його по суті викладеного, встановити вищенаведені порушення представниками органу ініціатора адміністративного провадження норм матеріального і процесуального права, що не забезпечили законне, повне і всебічне з`ясування обставин у цій справі, з огляду на що постановити рішення про те, що викладені у адміністративному протоколі відомості є сумнівними, необґрунтованими і безпідставними; відповідно до положень п. 1) ст. 247 КУпАП, закрити провадження у справі, за відсутності події і складу незаконно інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

04.04.2024 у судовому засіданні у якості свідка було допитано ОСОБА_6 , яка повідомила, що до неї в гості приїхав друг. Оскільки її друг та син не орієнтуються в місті вона їм сказала, що може сісти за руль. Коли вони їхали по місту (проспект Свободи) за ними їхала патрульна машина, включила маячки, на що вона зупинилася. Оскільки в неї не було прав, вона перелякалась та відсунувши сидіння вийшла з правого боку з пасажирського сидіння. Перелізла через ОСОБА_3 , який сидів на пасажирському сидінні.

Свідок пояснила, що за кермом, коли підійшли поліцейські нікого не було, зазначила що під час складання протоколу стояла осторонь.

04.04.2024 у судовому засіданні у якості свідка було допитано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який пояснив, що з батьком їхали в м. Ужгород, відпочивали. Мали їхали по справам, сіла за кермо ОСОБА_2 , вона працює в Ужгороді, та знала місто. Вказав, що ОСОБА_2 перелізла через сидіння і вийшла. А потім патрульні склали протокол на батька. Свідок стверджував, що батько не був за кермом, на пасажирському сидінні сидів. При цьому, свідок зазначає, що поліцейські не висували претензій Юлії.

19.04.2024 у судовому засіданні було допитано в якості свідка ОСОБА_7 , поліцейського, який повідомив, що рухались біля Ж/Д вокзалу, авто перетнуло суцільну лінію. Зупинили транспортний засіб біля автостанції. Побачили як водій пересів з водійського на пасажирське місце. З пасажирського місця перед цим вийшла жінка. Виходили вони з машини окремо.

Після зупинки роз`яснили ОСОБА_8 причину такої, попросили ОСОБА_9 пройти огляд, він погодився проїхати в мед. заклад, але в мед. закладі відмовився.

Свідок повідомив, що подія була зафіксована на відео реєстраторі, крім того, ОСОБА_10 також бачив, як перелазив водій на пасажирське крісло. Пояснив, що ОСОБА_8 20 хв. не хотів проходити огляд в медичному закладі, і він йому пояснював наслідки відмови від проходження. В послідуючому ними було розцінено такі дії як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

15.05.2024 у судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_10 , поліцейського, який повідомив, що було зафіксовано порушення ПДР водієм на автомобілі. Вони зупинили транспортний засіб, після того як автомобіль зупинився із нього із правого боку, переднього пасажирського сидіння вийшла жінка. При цьому свідок пояснив, що бачив як водій перелізає на пасажирське місце.

Свідок зазначив, що вони зупинились в метрах 10 від автомобіля. Почали виходити зі свого автомобіля і побачили як жінка вийшла з пасажирського місця. Після цього, ОСОБА_8 виходив з пасажирського місця де і жінка вийшла. Поліцейський зазначає, що автомобіль був за тонований, але коли свідок відкривав двері цього транспортного засобу, бачив, як чоловік пересідає з водійського місця, його ліва нога була ще на місці водія. Вважав, що камера зафіксувала, але на відеозапис попала стойка автомобіля. Ще був хлопець на місці події, який казав, що він син ОСОБА_11 .

Свідок зазначає, що ОСОБА_8 затримував час у лікаря. Чітко не казав що хоче чи не хоче проходити огляд.

ОСОБА_1 , у попередніх засіданнях вину свою заперечив, вказав що сидів в машині як пасажир, і в телефон дивився коли поліцейський підходив. Зазначив, що підтримує письмові пояснення захисника. Зазначив, що відмовився від проходження огляду бо він не водій автомобіля.

У судове засідання ОСОБА_1 та його захисник, не з`явилися повторно, про дату та час розгляд справи повідомлені належним чином. Так, електронна судова повістка у вигляді sms повідомлення доставлені на мобільний номер телефону ОСОБА_1 та адвоката КачайлоА.І. Окрім того, інформація щодо дати та часу розгляду справи, була розміщена на офіційному веб-сайті Судова влада України на сторінці Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за посиланням: https://ug.zk.court.gov.ua/sud0712/gromadyanam/.

З огляду на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, не вжив заходів для явки до суду, тому суддя вважає, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи, з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Крім того, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суддя вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зважаючи на викладені обставини, враховуючи, що ОСОБА_1 до суду не з`явився, сповіщався про час і місце розгляду справи належним чином, був обізнаний про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, суд вважає, що подальше відкладення розгляду справи нівелюватиме завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП). Розгляд справи у розумні строки з одного боку забезпечує можливість своєчасного відновлення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у випадку необґрунтованості та безпідставності провадження у справі стосовно неї, а з іншого своєчасне вжиття заходів спрямованих на запобігання іншим правопорушенням, у випадку наявності підстав застосування адміністративного стягнення з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття (стаття 23 КУпАП). У будь-якому випадку відповідні дії мають бути вчинені своєчасно, з метою недопущення негативних наслідків, пов`язаних із тривалим розглядом справи та не вирішенням її по суті.

Стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Таким чином, суддя вважає за можливе розгляд справи здійснювати без участі ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, доходжу висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, її дії кваліфіковані вірно.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Відповідно до статті 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цьогоКодексута інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення статті 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення згідно зі статтею 251 КУпАПє будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»(ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Відповідно до ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється…

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції в повній мірі дотримано процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння, яка визначена Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 р. та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженим постановою КМУ № 1103 від 17 грудня 2008 року.

Так, згідно з п.2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ № 1103 від 17 грудня 2008 року, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, встановленими МОЗ і МВС.

Відповідно до п.п. 6,7 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до п.п.6,7,8 Порядку водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися вспеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам.

Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що такий складено відносно ОСОБА_1 за те, що він

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД від 01.12.2023 року вбачається, що 01.12.2023 о 20 год. 28 хв. В м. Ужгород. Вул. Станційна, 1, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом DAEWOO нз НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук) від проходження огляду відмовився у мед. закладі 01.12.2023 о 21:52 год. за адресою м. Ужгород, вул. Паризької Комуни, 4, чим порушив п. 2.5 ПДР за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери поліцейського, вбачається, поліцейським проведено візуальний огляд водія (21 год. 19 хв.), та ОСОБА_1 , повідомлено що у нього є ознаки алкогольного сп`яніння.

У зв`язку із чим, ОСОБА_1 , запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці або у лікаря нарколога, роз`яснено право відмовитися від прохолодження огляду, та наслідки відмови.

Працівниками патрульної служби ОСОБА_1 , було доставлено до закладу охорони здоров`я для проходження огляду.

Так, під час огляду ОСОБА_1 , на запитання лікаря чи розуміє для чого його доставили до лікаря нарколога, та чи буде він проходити огляд, останній відповідає, що він не розуміє чому він має проходити огляд. На неодноразові зауваження лікаря, про те, що він має надати конкретну відповідь чи буде він проходити огляд чи ні, знову повторював що не розуміє підстав проходження ним огляду. А також на роз`яснення поліцейського про те, що він має пройти огляд, оскільки він є водієм та в нього виявлені ознаки сп`яніння, він заперечує, що був водієм.

При цьому працівником поліції йому роз`яснено, що в разі відмови відносно нього буде складено протокол.

Зі змісту відеозапису він неодноразово повторює, що не розуміє для чого його доставили до лікаря.

На уточнення лікаря чи він відмовляється проходити огляд, ОСОБА_1 , зазначає, що не відмовляється, не розуміє для чого. Хоча ОСОБА_1 і чітко не сформулював відповіді про відмову, але він постійно питає лікаря «навіщо», «я вважаю що якби навіщо», «на основі чого», «не бачу основ» і щоразу коли йому роз`яснюють для чого лікарем та підстави поліцейських, він знову повторює ці ж самі вирази. Після чого така його поведінка була розцінена як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння.

Згідно наявних у матеріалах справи відомостей, ОСОБА_1 , має правовий статус спеціального суб`єкта водія, у нього наявне посвідчення на право керування транспортними засобами.

Згідно з п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Вказаний нормативний акт встановлює презумпцію знання водієм транспортного засобу його положень та однозначного обов`язку їх виконання.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Крім того, з дослідженого відеозапису вбачається, що працівники поліції неодноразово та чітко пояснили ОСОБА_1 , що йому як водію в якого виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, необхідно пройти огляд на ста сп`яніння, та його право у разі із незгодою із діями поліцейських чи лікарів оскаржити їх.

Крім того, поведінка ОСОБА_1 , на відеозаписі вказує, що він не вимагав роз`яснення йому певних прав або особливостей процедури, повністю усвідомлював вимогу поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, здійснював активні, свідомі та вольові дії, розумів ситуацію, у якій опинився, однак своєю поведінкою намагався фактично спотворити адміністративну процедуру та ухилитись від відповідальності.

ОСОБА_1 доставлено до медичного закладу о 21 год. 35 хв. та о 21 год. 52 хв. йому повідомлено що від нього буде складено протокол на що він відповідає «добре».

Суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Щодо аргументів сторони захисту про затримання ОСОБА_1 варто зазначити, що:

Відповідно до ст. 260,261 КУпАП, у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Порядок адміністративного затримання, особистого огляду, огляду речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо вживання лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, з метою, передбаченою цією статтею, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконним застосуванням заходів забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення, проводиться в порядку, встановленому законом.

Про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмовлення затриманого від підписання протоколу в ньому робиться запис про це.

Про місце перебування особи, затриманої за вчинення адміністративного правопорушення, негайно повідомляються її родичі, а на її прохання також власник відповідного підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган .

Органи (посадові особи), правомочні здійснювати адміністративне затримання, про кожний випадок адміністративного затримання осіб інформують у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, крім випадків, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника.

В ході розгляд у справи, судом не встановлено доказів, що свідчили б про те, що 01.12.2023 ОСОБА_1 було затримано. Натомість зі змісту відеозапису вбачається, що йому було запропоновано пройти огляд у лікаря нарколога на встановлення стану сп`яніння та він погодився добровільно проїхати до медичної установи. Жодної сили чи тиску до нього з боку працівників поліції застосовано не було.

Окрім того, під час перебування ОСОБА_1 , у кабінеті він зазначає, що йому сказали їхати і він поїхав. Він не вказує на те, що його примусили чи застосували до нього силу чи що його було затримано.

Суд критично ставиться до доводів особи, яка притягується до відповідальності, та пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судовому засіданні про те, що за кермом автомобіля була ОСОБА_6 , а не ОСОБА_1 та що про дану обставину вони неодноразово повідомляли поліцейським, оскільки зазначені обставини повністю спростовуються відеозаписами дослідженими в судовому засіданні.

Покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_6 як водій перелізла на місце пасажира також не підтверджується жодним доказом.

Згідно дослідженого в судовому засіданні відеозапису із відеореєтратора службового автомобіля, що міститься в матеріалах справи, автомобіль DAEWOO нз НОМЕР_1 зупиняється о 20:34:06, та майже відразу з правого боку відкривається задня дверка авто із нього виходить особа чоловічої статі (як встановлено син ОСОБА_1 ОСОБА_5 ). Через декілька секунд з правого боку із сидіння переднього пасажира виходить жінка (як встановлено ОСОБА_6 ) о 20:29:27, та слідом за нею 20:29:33 і сам ОСОБА_1

З точки зору звичайної розсудливої людини виникає сумнів, що з моменту зупинки за 20 секунд ОСОБА_6 , змогла з переднього водійського сидіння перелізти на пасажирське сидіння і при цьому одночасно вийти першою з транспортного засобу, що фізично не можливо зробити, враховуючи зріст, вагу, комплектацію двох людей та габарити автомобіль DAEWOO. Суд також враховує, що на момент коли авто зупинилося, позаду пасажира із правого водія боку також сидів ОСОБА_12 , що в свою чергу утруднювало відповідне пересунення крісла.

Відповідно, покази свідків є необ`єктивними та викликають сумніви в достовірності, логічності та послідовності.

Крім того, судом береться до уваги також те, що ОСОБА_5 є сином ОСОБА_1 , а свідок ОСОБА_13 є давньою знайомою ОСОБА_1 та мають довірливі відносини, тому суд виходячи з приписів ст. 252 КУпАП, критично оцінює пояснення вказаних свідків та зазначені ним обставини суперечать сукупності інших досліджених судом доказам.

Крім того, як вбачається зі змісту дослідженого в судовому засіданні відеозапису, ОСОБА_13 під час оформлення матеріалів, а саме винесення відносно ОСОБА_1 постанови за порушення ПДР, що стало причиною зупинки стояла осторонь. Проте, ні сам ОСОБА_1 , ані його син не повідомили поліцейського, що за кермом транспортного засобу перебувала саме вона. На відеозаписі бодікамер поліцейського, а саме о 20:39 год. зафіксовано, що інспектор поліції повідомляє ОСОБА_1 про те, що відносно нього буде винесена постанова за ч.1 ст. 122 КУпАП, а саме за перетин прямої суцільної лінії. ОСОБА_1 ознайомлено з його правами відповідно до ст. 268 КУпАП.

Зі змісту постанови вбачається, що така складена відносно ОСОБА_1 , за те, що водій керуючи тз порушив вимогу дорожньої розмітки 1.1 (пряма суцільна лінія) чим порушив п.8.5 ПДР порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки.

ОСОБА_1 , після ознайомлення його із постановою підписав її та подякував, жодних зауважень, зокрема що він не порушував правила дорожнього руху, оскільки не є водієм він не висловлює. Окрім того, він ставить підпис у постанові. Варто зауважити, що у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 оскаржував вказану постанову та така за рішенням суду скасована.

Вина ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП доводиться сукупністю доказів, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази його винності одержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.

Таким чином, в судовому засіданні доведено факт відмови водія який керував транспортним засобом, та у якого виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст.40 ЗУ «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому параметру доріг і будівель автоматичну фото- відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото і відеотехніки, що знаходиться у чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Досліджений в судовому засіданні диск з відеофайлами подій суд визнає належним та допустимим доказом, оскільки останній отриманий в порядку, передбаченому діючим Законодавством України і повністю підтверджує існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню та інших обставин, які мають значення для даної справи, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Таким чином, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності вважає, що вина ОСОБА_1 за ознаками ч.1 ст. 130 КУпАП знайшла своє повне підтвердження в суді, і його дії інспекторами патрульної поліції кваліфіковані правильно, оскільки він, керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився.

Доказів, які б ставили під сумнів кваліфікацію дій правопорушника, суду надано не було. Невизнання своєї провини правопорушником суд визнає як спосіб захисту з метою уникнути відповідальність за вчинене правопорушення, яке є найбільш небезпечним у сфері безпеки дорожнього руху.

З огляду на викладене, протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього докази є належними та допустимим. Протокол про адміністративне правопорушення складений у відповідності до положень ст. 256 КУпАП, оскільки його форма та зміст відповідають вимогам чинного законодавства, складений та підписаний уповноваженою на те особою і особою, яка притягується до адміністративної відповідальності. В протоколі зафіксовано час, місце та обставини вчинення правопорушення. Відтак, викладені у протоколі обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Враховуючи наведене, особу правопорушника, характер вчиненого правопорушення, ступінь вини ОСОБА_1 , у скоєному, беручи до уваги, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов висновку, що з метою виховання правопорушника та запобігання вчинення ним нових правопорушень, необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді штрафу, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, тобто в межах санкції відповідної статті КУпАП.

При призначенні адміністративного стягнення суд виходить із змісту ст.33 КУпАП і враховує характер вчиненого правопорушення, обставини справи та наслідки, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та відповідно до вимог ст. 35 КУпАП обтяжують відповідальність за вчинення адмінправопорушення, а отже суд приходить до висновку про необхідність накладення на гр. ОСОБА_1 , адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та з врахуванням вище перелічених обставин, доцільним буде обрати стягнення у вигляді накладення штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно ч.5 ст. 283 КУпАП постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору. Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. №3674-VI (з наступними змінами та доповненнями) у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3028,00 грн. Таким чином, правопорушнику необхідно сплатити судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. 130, 221, 284, 285, 289, 294 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закон України «Про судовий збір», судя,-

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 коп.).

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення. Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош