Єдиний унікальний номер судової справи 945/654/24
Номер провадження 33/812/351/24 Головуючий у місцевому суді: Шаронова Н.О.
Категорія: ст.124 КУпАП Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за участю:

потерпілого ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Пірог С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвоката Мандич Леоніда Леонідовича на постанову судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07 червня 2024 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №560684, який надійшов на розгляд до Миколаївського районного суду Миколаївської області і був складений 15 березня 2024 року, встановлено, що ОСОБА_2 15 березня 2024 року близько 11 год. 57 хв. на Автодорозі М-14 біля естакади села Весняне, керуючи транспортним засобом автомобілем Mercedes Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони міста Миколаєва в напрямку міста Одеса, здійснив виїзд на зустрічну смугу для руху, не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної дистанції та здійснив зіткнення з транспортним засобом автомобілем Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався попереду на зустрічній смузі для руху. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. Такими діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.п.«б» п.2.3, п.13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.

Постановою судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07 червня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Не погодившись із судовим рішенням, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвокат Мандич Л.Л., подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07 червня 2024 року та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення не відповідає обставинам справи.

Зазначено, що ОСОБА_2 не було забезпечено реалізацію його права на захист, відповідно і права надання заперечень щодо неправильно вказаних відомостей про обставини ДТП, які викладені в протоколі та схемі ДТП, які він підписав лише формально.

Вказано, що транспортні засоби автомобіль марки і моделі Mercedes Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль, маки і моделі Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не рухались в одній смузі для руху, оскільки водій останнього транспортного засобу здійснював поворот з правої смуги для руху, а ОСОБА_2 рухався по лівій смузі для руху, об`їжджаючи важку техніку, а тому ОСОБА_2 не міг порушити вимоги п.13.1 ПДР щодо дотримання безпечної дистанції.

Також, суд першої інстанції не надав оцінку тому, що під час дослідження відеозапису стало відомо, що праворуч по смузі руху на брущатці біля дорожньої огорожі містяться сліди автомобіля Mercedes Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій якого, здійснюючи маневр праворуч із зустрічної смуги руху намагався запобігти зіткненню з автомобілем Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Наявність вказаних слідів підтвердив поліцейський, але з невідомих причин не вніс в схему місця ДТП. Вказане потягнуло за собою неправильне зазначення місця зіткнення транспортних засобів.

Крім того, поліцейським у схемі місця ДТП не зазначено розташування дорожніх знаків, які були у наявності, а також помилково вказано, що у автомобіля Mercedes Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкоджена права частина та фара справа, в той час як з відеозапису вбачається, що у вказаного транспортного засобу була пошкоджена саме ліва частина та ліва фара.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, вважає, що саме водій ОСОБА_1 порушивши вимоги п.10.1 ПДР, спричинив дану ДТП.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції інший учасник ДТП ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Пірог С.В., доводи, викладені в апеляційній скарзі, не визнали та просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

В судове засідання апеляційного суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , та його захисник адвокат Мандич Л.Л. не з`явились, хоча в установленому законом порядку повідомлялися про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги.

10 липня 2024 року адвокат Мандич Л.Л. надіслав до апеляційного суду заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що він хворіє, а ОСОБА_2 бажає особисто приймати участь у судовому розгляді, під час якого користуватися правовою допомогою захисника.

При вирішенні вказаного клопотання апеляційний суд виходить з того, що суд відкладає розгляд справи лише в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про належне його повідомлення, або коли повідомленні суду причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її захисник самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії). При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

До того ж, апеляційний суд звертає увагу на те, що в заяві про відкладення розгляду справи захисником не зазначено для встановлення яких обставин потрібно відкласти розгляд справи та яке істотне значення ці обставини мають для вирішення справи, враховуючи, що судове рішення переглядається саме за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, апеляційний суд виходить з того, що якщо особисто особа не з`явилася у судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення (постанови), не відкладаючи розгляд справи, то він може вирішити таку справу. При цьому, основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності чи її захисника, а можливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні.

Додані до заяви про відкладення розгляду справи електронні направлення, апеляційний суд не приймає до уваги, як докази поважності неявки в судове засідання, оскільки вони не є такими доказами, що підтверджують факт перебування захисника на лікуванні в медичному закладі, а також неможливість явки до суду в день судового засідання.

Таким чином, приймаючи до уваги розумний строк розгляду апеляційної скарги на постанову районного суду, відсутність обґрунтованого підтвердження необхідності відкладення розгляду справи, апеляційний суд вважає, що є підстави для розгляду даної справи за відсутності учасників справи, які не з`явились, з врахуванням їх обізнаності про судове засідання.

Також, апеляційний суд зауважує, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисник, мали процесуальне право заявити клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, а також мали можливість подати до суду апеляційної інстанції письмові пояснення, проте такими правами не скористалися.

Враховуючи положення ч.6 ст.294 КУпАП та відсутності у законі застережень щодо обов`язків заслуховування думки учасників справи за обставинами справи, апеляційний суд вважає, що можливо провести розгляд справи і без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

За змістом ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч.3 ст.7 КУпАП).

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами (ч.4 ст.7 КУпАП).

Згідно положень ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Стаття 124 КУпАП (в редакції, яка діяла на час вчинення ДТП) передбачає відповідальність учасника дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

При цьому, диспозиція ст.124 КУпАП не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші норми законодавчих актів, у даному конкретному випадку на п.п.«б» п.2.3, п.13.1 ПДР. Тому, розглядаючи дану справу, суд має вирішити питання щодо винуватості особи у межах порушення вимог п.п.«б» п.2.3, п.13.1 ПДР, які зазначені в протоколі працівником поліції.

Відповідно до Закону України «Про дорожній рух» та п.1.1 ПДР єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється названими Правилами.

Зокрема, ч.3 ст.41 Закону України «Про дорожній рух» передбачає, що порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Так, пп.«б» п.2.3 ПДР встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі.

Пунктом 13.1 ПДР передбачено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. За положеннями вказаної статті, протокол про адміністративне правопорушення та пояснення свідків є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №560684, який надійшов на розгляд до Миколаївського районного суду Миколаївської області і був складений 15 березня 2024 року, встановлено, що водій ОСОБА_2 15 березня 2024 року близько 11 год. 57 хв. по Автодорозі М-14 біля естакади села Весняне, керуючи транспортним засобом автомобілем Mercedes Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони міста Миколаєва в напрямку міста Одеса, здійснив виїзд на зустрічну смугу для руху, не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної дистанції та здійснив зіткнення з транспортним засобом - автомобілем Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався попереду на зустрічній смузі для руху. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки.

Такими діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.п.«б» п.2.3, п.13.1 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_2 поліцейським кваліфіковані за ст.124 КУпАП, порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Зі змісту протоколу встановлено, що в ньому зазначено місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Також, протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вищевказаний протокол ОСОБА_2 підписав без зауважень.

Разом з тим, з наявних у справі матеріалів слідує, що водії вищезазначених транспортних засобів, що зіткнулись, по-різному пояснювали причини дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 15 березня 2024 року.

З письмових пояснень водія ОСОБА_2 убачається, що 15 березня 2024 року близько о 12 год. 03 хв. він, керуючи транспортним засобом автомобілем Mercedes Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі сторони міста Миколаєва в напрямку міста Одеси. Об`їжджав важку техніку та в цей час транспортний засіб автомобіль Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_2 , почав здійснювати поворот ліворуч через суцільну лінію, перегороджуючи йому дорогу. Намагаючись уникнути зіткнення здійснив об`їзд з правої сторони, але здійснив зіткнення зі вказаним транспортним засобом.

З письмових пояснень водія ОСОБА_1 убачається, що 15 березня 2024 року він керуючи транспортним засобом автомобілем Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_2 , увімкнув лівий покажчик повороту та повертав ліворуч. Попереду транспортних засобів не було. Під час здійснення маневру повороту ліворуч відчув удар в задню праву частину його транспортного засобу, який допустив транспортний засіб, що рухався позаду та який не обрав безпечного інтервалу.

До протоколу про адміністративне правопорушення додана схема дорожньо-транспортної події. За даними схеми місця ДТП, зображена ділянка дороги, на якій сталась ДТП та зафіксовані дані, які лише дають можливість визначити розташування транспортних засобів після ДТП.

Також, в схемі зазначено, що внаслідок ДТП автомобіль марки і моделі Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зазнав механічних пошкоджень, а саме: пошкоджено задню праву частину, бампер, багажник, стоп ліхтар. Також, автомобіль марки і моделі Mercedes Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зазнав механічних пошкоджень, а саме: пошкоджено праву передню частину, бампер, праву фару, капот. Дана схема місця ДТП підписана водіями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 без зауважень.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що схема місця ДТП не містить достатньо відомостей для правильного встановлення механізму ДТП, а графічно позначені в ній транспортні засоби в кінцевому положенні після зіткнення та описані механічні пошкодження транспортних засобів в місцях їх локалізації, переконливо не свідчать про те, що в даній дорожній ситуації саме порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.13.1 ПДР перебуває у прямому причинному зв`язку з наслідками ДТП.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що сам по собі факт зіткнення транспортних засобів без аналізу інших обставин не може бути достатньою підставою для обвинувачення водія у невиконанні вимог пп.«б» п.2.3 та п.13.1 ПДР та є порушенням презумпції невинуватості.

На переконання суду відповідальність ОСОБА_2 за недотримання пп.«б» п.2.3, п.13.1 ПДР може вважатись підставною та обґрунтованою лише у разі доведеності, що саме він своїми діями порушив вимоги пп.«б» п.2.3, п.13.1 ПДР та створив аварійну ситуацію.

Як зазначено вище п.13.1 ПДР передбачений обов`язок водія дотримуватись безпечної дистанції.

Відповідно до п.1.10 ПДР безпечна дистанція - це відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру. Аналіз указаної правової норми дає підстави стверджувати те, що безпечна дистанція повинна запобігати зіткненню із транспортним засобом, який рухається попереду по тій самій смузі руху виключно у випадку раптового гальмування або зупинки цього (автомобіля, що рухається попереду) транспортного засобу. Відповідно водій транспортного засобу повинен нести відповідальність за порушення безпечної дистанції руху у випадку, коли відбулося зіткнення транспортних засобів внаслідок раптового гальмування чи зупинки транспортного засобу, який рухався попереду.

На вибір безпечної дистанції впливають швидкість руху транспортних засобів, дорожні умови, стан гальмівної системи транспортного засобу, знос шин і психофізіологічні властивості водія. Водночас, водій зобов`язаний вибирати безпечну швидкість і дистанцію виходячи з конкретної дорожньо-транспортної ситуації і стану дорожнього покриття. При цьому обрані швидкість і дистанція повинні забезпечити можливість безпечної зупинки транспортного засобу навіть у випадку, якщо водій переднього транспортного засобу застосував екстрене гальмування, і на такій відстані, щоб водій транспортного засобу, який зупинився попереду, міг безпечно розпочати рух.

Безпечна швидкість - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах.

Аналіз зазначених термінів свідчить про те, що безпечна дистанція застосовується за обставин, які не пов`язані зі здійсненням маневру, пов`язаному зі зміною напрямку руху.

Проаналізувавши матеріали справи та відеозапис події убачається, що водій ОСОБА_2 здійснивши обгін важкої техніки та перебуваючи на смузі зустрічного руху, розпочав маневр руху свого транспортного засобу праворуч, щоб уникнути зіткнення з автомобілем, марки і моделі Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухаючись попереду здійснював маневр, а саме поворот ліворуч, але не встиг, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів, які отримали механічні пошкодження.

Отже, фактично встановлено: по перше, зіткнення вищевказаних транспортних засобів сталося не внаслідок раптового гальмування чи зупинки транспортного засобу автомобіля марки і моделі Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; по- друге, вищевказаний автомобіль безпосередньо перед ДТП не рухався попереду автомобіля марки і моделі Mercedes Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 в його смузі руху, а фактично пересікав його траєкторію руху, тому інкримінування ОСОБА_2 порушення вимог п.13.1 ПДП є безпідставним.

Тобто дорожньо-транспортна пригода відбулася за участю автомобілів, під керуванням водія ОСОБА_2 та водія ОСОБА_1 , але за іншими обставинами, які складають іншу об`єктивну сторону, яка може утворити склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

При цьому, суд зауважує, що справа розглядається судом виключно в межах протоколу про адміністративне правопорушення, без можливості зміни об`єктивної сторони адміністративного правопорушення та встановлення наявності вини в діях усіх учасників дорожньо-транспортної пригоди. Суд враховує, що ст.124 КУпАП має матеріальний склад, внаслідок чого порушення ПДР повинно відбуватися не апріорі, а бути таким, що безпосередньо має причино-наслідковий зв`язок між об`єктивною стороною, діями водія, що порушив ПДР та наслідками, які настали, у вигляді пошкодження транспортних засобів. До того ж, суд обмежений обставинами, кваліфікацією, що визначені уповноваженими органами в складеному ним протоколі.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що докази, які надані до суду органом, уповноваженим на складання протоколу про адміністративне правопорушення, не можуть забезпечити такий рівень доказування, який би не залишав жодних розумних сумнівів доведеності вини водія в порушенні вимог пп.«б» п.2.3, п.13.1 ПДР.

Між тим, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.ст.251,255 КУпАП, особи, які уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення, та збір доказів, мають довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, за встановленими обставинами якого відносно неї складено протокол.

В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні цього правопорушення.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надав орган, який склав протокол про адміністративне правопорушення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

За таких обставин, проаналізувавши надані докази, які містяться в матеріалах адміністративної справи в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що вина водія ОСОБА_2 у справі щодо порушення ним вимог пп.«б» п.2.3, п.13.1 ПДР, і як наслідок- зіткнення з автомобілем, яким керував інший учасник ДТП, не доведена поза розумним сумнівом, оскільки відсутні беззаперечні, належні та допустимі докази на підтримку такої версії.

Таким чином, у ході дослідження доказів, виникли обґрунтовані сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_2 за обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, суд усвідомлює суспільну небезпеку правопорушень, пов`язаних із забезпеченням безпеки дорожнього руху, необхідність невідворотності покарання порушників та створення умов, які би перешкоджали розповсюдженню таких дії.

Проте, необхідність дотримання вимог ст.62 Конституції України (неможливість обґрунтовувати обвинувачення припущеннями, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь), вимог ст.6 Конвенції (щодо забезпечення прав обвинувачених) та застосування основних принципів та європейських стандартів щодо рівня доказового забезпечення («поза розумних сумнівів»), дає апеляційному суду підстави для висновку про недоведеність достатніми та неспростованими доказами факту порушення водієм ОСОБА_2 у конкретній дорожній обстановці вимог пп.«б» п.2.3, п.13.1 ПДР та вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Недоведеність цих обставини свідчить про відсутність в діях водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття адміністративного провадження.

При цьому, наявність чи відсутність в діях іншого учасника ДТП - водія ОСОБА_1 порушень ПДР, не є предметом розгляду даної справи, оскільки відповідно до вимог діючого законодавства, суд першої інстанції розглядає справу в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який складений саме про порушення ПДР водієм ОСОБА_2 , а суд апеляційної інстанції - в межах апеляційної скарги за результатами прийнятого судом першої інстанції рішення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвоката Мандич Леоніда Леонідовича задовольнити.

Постанову судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07 червня 2024 року, якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. скасувати та прийняти у справі нове судове рішення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Серебрякова