Справа № 165/2602/24 Провадження №33/802/502/24 Головуючий у 1 інстанції:Василюк А. В.
Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

за участю

секретаря судового засідання Старенько Л.М.,

особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ,

захисника ОСОБА_1 Явтушенко І.В.,

потерпілої ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 на постанову судді Нововолинського міського суду Волинської області від 14 червня 2024 року щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, за ч.1 ст.173-2 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №972752 від 21.05.2024 року за те, що 21.05.2024 року, близько 21:00 години ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_3 , а саме принижував, висловлювався нецензурною лайкою, тримав за шию та шарпав. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст.173-2 КпАП України (а.с.1).

Постановою судді Нововолинського міського суду Волинської області від 14.06.2024 року закрито провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КпАП України на підставі п.1 ст.247 КпАП України у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Свою постанову суддя мотивував тим, що при складенні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 з ч.1 ст.173-2 КпАП України, працівником поліції не було враховано всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не встановлено вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні даного адміністративного правопорушення та наявність в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення. З копії протоколу (а.с.2) вбачається, що ініціатором звернення на лінію "102" був ОСОБА_1 . З копії термінового заборонного припису стосовно кривдника (а.с.6) неможливо встановити коли, ким, щодо кого він був складений тощо. Копією консультативного висновку спеціаліста (а.с.12), який надав у суді ОСОБА_1 підтверджується об`єктивність пояснень останнього в суді.

Суддя зазначив, що до письмових пояснень ОСОБА_3 (а.с.5) відноситься критично, оскільки вона є заінтересованою особою. Жодних інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України, матеріли справи не містять. Вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України, а тому провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КпАП України (а.с.13).

Не погоджуючись із постановою судді потерпіла ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вона не була залучена судом стороною по справі, хоча є потерпілою в даній справі. Оскільки суд не викликав її у судове засідання, не повідомив її про дату і час, вона не була залучена до участі у даній справі, чим була позбавлена можливості подавати власні докази та пояснення. Вважає, що вона є належним суб`єктом звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою на вищенаведену постанову.

Щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає наступне, що вона з матеріалами справи ознайомилася у повному обсязі 02.07.2024 року. А тому просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду від 14.06.2024 року.

Вказує на те, що вона є бувшою дружиною ОСОБА_1 . Від шлюбу у них двоє малолітніх дітей. На даний час вона з дітьми проживає за адресою її чоловіка ОСОБА_5 , однак, у помешканні ОСОБА_1 залишилися речі її та її дітей, також майно, що вони нажили спільно за час шлюбу. У день виникнення конфлікту вона разом з донькою пішла до помешкання її бувшого чоловіка ОСОБА_1 забрати речі. Її бувший чоловік був у стані алкогольного сп`яніння та з іншою жінкою знаходився у будинку. Побачивши її з дитиною почав її при дитині ображати. Вона попросила зайти у будинок, він дозволив. Почали збирати речі, після цього ОСОБА_1 , не керуючи своїми діями, почав її бити і душити та викидати з будинку. Вона попросила його викликати поліцію, і забрати при них свої речі, що він у подальшому і зробив.

Зазначає, що її бувший чоловік ОСОБА_1 досить часто бив її і раніше, що стало причиною розлучення. Із заявою та наявністю тілесних ушкоджень на наступний день звернулася до поліції.

Вважає, що в даному провадженні вона є потерпілою особою, її пояснення та інші докази мають бути враховані судом при винесенні рішення. Зокрема, вона була позбавлена можливості долучити фото тілесних ушкоджень, які отримала під час конфлікту з ОСОБА_1 , також відповідь від 27.05.2024 року за фактом звернення до поліції. Письмові пояснення, які є в матеріалах адміністративної справи, підтримує в повному обсязі та заявляє, що ОСОБА_1 систематично вчиняв насильство відносно неї.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами по справі, фотодоказами та іншими матеріалами справи.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду від 14.06.2024 року. Постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 (сто сімдесят) гривень (а.с.18-22).

На адресу Волинського апеляційного суду 19.07.2024 року від захисника Явтушенко І.В. в інтересах особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 надійшли заперечення на апеляційну скаргу.

Вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що кваліфікація за ч.1 ст.173-2 КпАП України матеріалами справи не підтверджується, оскільки відсутні відомості, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 правопорушення, за яке він притягується до відповідальності. Таким чином, висновок суду щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України, та закриття справи з підстав п.1 ст.247 КпАП України є правомірним та відповідає встановленим в судовому засіданні обставинам.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову від 14.06.2024 року без змін (а.с.39-41)

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення; заслухавши потерпілу ОСОБА_2 , яка підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; особу, що якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 та його захисника, які заперечили доводи апеляційної скарги та просили постанову суду першої інстанції залишити без змін; приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.294 КпАП України скарга на постанову може бути подана протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин, цей строк може бути поновлено за заявою особи, яка має право оскаржити постанову.

Виходячи з наведених в апеляційній скарзі доводів, суд вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду скаржником пропущено з поважних причин, а тому його слід поновити та прийняти апеляційну скаргу до розгляду.

За змістом ст.245 КпАП України, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ст.280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 статті 173-2 КпАП України передбачає відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КпАП України є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п.14 ч.1 ст.1 вищезазначеного Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до пункту 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року № 2229-VІІІ, під домашнім насильством слід розуміти діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КпАП України, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Апеляційний суд зазначає, що для того щоб відрізнити насильство від конфлікту, необхідно звернути увагу на те, що насильство є результатом свідомих дій людини і характеризується такими основними ознаками: умисність; спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, економічних, чи пов`язаних з вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Натомість насильство у родині, будь-якого характеру, відрізняється тим від конфліктних ситуацій, спорів, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків, що при домашньому насильстві завжди дії того, хто допускає таке насильство, носять навмисний характер, з наміром досягнення бажаного результату, тягнуть спричинення шкоди; відбувається порушення прав і свобод людини; наявна значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство. Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством.

Як вбачається з матеріалів справи шлюб між потерпілою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 24.03.2023 року.

Окрім цього, ОСОБА_4 в будинку за адресою АДРЕСА_1 не проживає, а проживає у свого чоловіка ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 .

Як вбачається з протоколу про адміністративні правопорушення серії ВАВ № 972752 від 21.05.2024 року, ОСОБА_1 21.05.2024 року, близько 21:00 години перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_3 , а саме принижував, висловлювався нецензурною лайкою, тримав за шию та шарпав. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст.173-2 КпАП України (а.с.1).

Під час судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненому правопорушенні не визнав, заперечував проти обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення. Пояснив, що у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить йому на праві приватної власності (придбаний ним ще до укладення шлюбу з ОСОБА_3 ), колишня дружина не проживає понад 6 місяців та на даний час там не зареєстрована. ОСОБА_3 проживає по АДРЕСА_2 з іншим чоловіком, свої речі забрала пів року тому. У день виникнення конфлікту захищався від її нападок, нецензурної лайки не вживав, бувшу дружину не тримав за шию, не шарпав її, а навпаки вона вкусила його за палець. ОСОБА_3 без його згоди забрала його телефон та закрившись у ванній кімнаті будинку копіювала інформацію з нього на свій телефон. Також розбила речі в будинку картину, статуетку, пошкодила ікони. Під час того, як він викликав поліцію, розбила склопакет у вікні ванної кімнати.

Суд першої інстанції до письмових пояснень ОСОБА_6 віднісся критично, мотивуючи це тим, що вона є заінтересованою особою.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що такі пояснення потерпілої могли бути прийняті судом за умови, що вони узгоджуються з іншими доказами, які прямо чи непрямо підтверджували б вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення щодо неї. Однак наявні в матеріалах провадження письмові пояснення як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 , є власною позицією як особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, так і потерпілої, щодо конфлікту, який виник в результаті тривалих неприязнених стосунків між ними, та дій кожного із них під час цього конфлікту, а тому не можуть бути беззаперечним доказом на підтвердження винуватості ОСОБА_1 .

У даному випадку дійсним є лише факт того, що атмосфера взаєморозуміння між колишнім подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутня. Мав місце конфлікт, однак не кожен конфлікт є домашнім насильством у розумінні норм Закону.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що при складенні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 з ч.1 ст.173-2 КпАП України, працівником поліції не було враховано всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не встановлено вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні даного адміністративного правопорушення та наявність в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення. З копії протоколу вбачається, що ініціатором звернення на лінію "102" був ОСОБА_1 . З копії термінового заборонного припису стосовно кривдника неможливо встановити коли, ким, щодо кого він був складений тощо. Копією консультативного висновку спеціаліста, який надав у суді ОСОБА_1 , підтверджується об`єктивність пояснень останнього в суді.

Дослідивши матеріали справи, судом не встановлено достеменних відомостей, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 домашнього насилля. Конфлікт, який виник між ОСОБА_1 . ОСОБА_2 , носить обопільний характер. Стверджувати, що внаслідок сварки, хтось із сторін постраждав більше, ніж інший, чи зазнав шкоди, немає.

При цьому, конфлікт, який склався між ОСОБА_1 . ОСОБА_2 , за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України, оскільки завдання шкоди чи можливості її настання в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Апеляційний суд вважає, що матеріали справи не містять достатніх доказів, які підтверджують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства стосовно потерпілої ОСОБА_2 .

Твердження апелянта про те, що постанова суду не в повній мірі відповідає вимогам закону, матеріалам та обставинам справи, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було.

Що стосується світлин із наявними тілесними ушкодженнями, які долучила ОСОБА_2 , то їх походження не встановлено, водночас нічим не доведено, що вони були завдані саме внаслідок умисних дій ОСОБА_1 21.05.2024 року.

Таким чином, вважаю, що суддя місцевого суду всебічно, повно і об`єктивно з`ясував всі обставини справи та ухвалив законне, обґрунтоване рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви його ухвалення.

Істотних порушень вимог КУпАП, які стосуються процедури розгляду судом справи про адміністративне правопорушення, не встановлено. Заявлений потерпілою стороною відвід судді розглянутий з дотриманням вимог закону, а посилання в апеляційній скарзі на упередженість та необ`єктивність судді ґрунтуються лише на припущеннях.

З урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.294 КпАП України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити потерпілій ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Нововолинського міського суду Волинської області від 14 червня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КпАП України.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Нововолинського міського суду Волинської області від 14 червня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КпАП України залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду Гапончук В.В.