ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Галущенко Ю.А.,з участю особи,яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,його захисника адвоката Нємної Т.І.,потерпілого ОСОБА_2 ,розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,пенсіонера

про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП,-

встановила:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД № 407810,складеного 28.05.2024 р.відносно ОСОБА_1 ,в цей день приблизно о 13.50 год.він,керуючи автомобілем ВАЗ 111740 р.н. НОМЕР_1 по вул.Чарівній 153 в м.Запоріжжі,під час випередження транспортного засобу Volkswagen р.н. НОМЕР_2 ,не врахував дорожньої обстановки,не дотримався безпечного інтервалу,що призвело до зіткнення автомобілів,завдано матеріальні збитки,чим порушив вимоги п.13.3 ПДР,за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.

При розгляді справи в суді ОСОБА_1 не визнав себе винуватим у скоєнні інкримінованого порушення ПДР за п.13.3,пояснив,що за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення обставин він маневрів обгону або випередження транспортного засобу Volkswagen р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 не виконував,рухався без зміни смуги або напрямку руху,саме водій автомобіля Volkswagen р.н. НОМЕР_2 намагався його обігнати,під час цього маневру пошкодив автомобіль ОСОБА_1 з лівого боку.

ОСОБА_2 ,пояснюючи обставини ДТП зазначав,що за вказаних вище обставин він керував автомобілем Volkswagen р.н. НОМЕР_2 ,в районі вул.Чарівній 153 дійсно вирішив обігнати автомобіль ВАЗ 111740 р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 ,для цього ввімкнув сигнал повороту,додатково подав звуковий сигнал, виїхав на смугу зустрічного руху,а коли порівнявся з автомобілем ВАЗ,водій останнього почав перешкоджати обгону,зміщувався на проїзній частині лівіше,притиснув автомобіль Volkswagen до бордюру зустрічного напрямку,доторкане зіткнення між автомобілями відбулося на зустрічній смузі саме з вини ОСОБА_1 .

Адвокат Нємна Т.І.зазначала,що за згадуваних вище обставин ОСОБА_1 ,можливо,перешкоджав обгону,який виконував ОСОБА_2 ,однак сам не вчиняв ані обгону,ані випередження,тому у його діях відсутнє порушення вимог п.13.3 ПДР,який ставиться йому у провину,а провадження у справі за таких обставин підлягає закриттю з підстав,передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Перевіривши фактичні обставини справи наданими доказами, з урахуванням пояснень водіїв учасників ДТП,суддя встановив, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.13.3 КУпАП свого підтвердження за стандартом доказування «поза розумним сумнівом» не знайшла з огляду на наступне .

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об?єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її точної відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП,адміністративним правопорушенням(проступком)визнається протиправна,винна (умисна,необережна) дія чи бездіяльність,яка посягає на громадський порядок,власність,права і свободи громадян,на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з диспозицією ст.124 КпАП України особа несе відповідальність при вчиненні нею як учасником дорожнього руху порушення Правил дорожнього руху,що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до п. 13.3 Правил дорожнього руху, під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного проїзду водієві необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні порушення п.13.3 ПДР уповноваженою особою було складено протокол ,в якому зазначено,що саме ОСОБА_1 вчиняв випередження іншого транспортного засобу,однак ці обставини нічим об`єктивно непідтверджені,спростовані поясненнями водіїв-учасників ДТП,за змістом яких ОСОБА_1 перед ДТП маневрів не здійснював, а ОСОБА_2 виконував обгін,якому ОСОБА_1 перешкоджав.

На користь такого висновку судді свідчить складена схема ДТП,яка є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення,з якої вбачається,що зіткнення згадуваних вище автомобілів відбулося на смузі зустрічного для них руху,куди для здійснення обгону виїхав автомобіль під керуванням ОСОБА_2 ,задля перешкоди цьому маневру автомобіль під керуванням ОСОБА_1 також змістився у смугу зустрічного руху на 1.4 м.

Тобто,з огляду на наведені у протоколі обставини, ОСОБА_1 порушені ПДР,згідно яких водієві транспортного засобу,який обганяють,забороняється перешкоджати обгону у спосіб підвищення швидкості або іншим чином,в тому числі ,намаганням виїхати на смугу обгону та виконанням інших маневрів,що ускладнюють обгін ,що є ознакою об`єктивної сторони складу порушення п.14.3 ПДР ,однак відносно ОСОБА_1 такий протокол не складався,порушення п.14.3 ПДР як підстава для притягнення до відповідальності за ст.124КУпАП йому не інкриміновано.

Фактично,дії ОСОБА_1 працівником поліції розцінені як склад порушення п.13 .3 ПДР ,однак під час розгляду справи жодних даних,які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій,не пов`язаних з перешкоджанням обгону,який виконував інший учасник ДТП,з матеріалів адміністративної справи не вбачається.

Відповідно до ст.61 Конституції України,юридична відповідальність має індивідуальний характер.

Правопорушення,за яке ОСОБА_1 притягується до відповідальності (ст. 124 КУпАП) ,з урахуванням практики Європейського суду з прав людини («тест Енгеля») є видом відповідальності,який відповідно до цілей Конвенції вважається кримінальним.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст.9 Конституції України,ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод.(далі - Конвенція).

Таким чином, з моменту ратифікації Конвенції Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.

З наведеного витікає,що рішення суду буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою,суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання) «поза розумним сумнівом»,який означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду,виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Подібне роз`яснення зазначеного принципу надає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини,зокрема,у п.54 рішення від 06.12.2007 р.у справі «Козинець проти України».

Аналізуючи вищевказані норми права, суддя дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 склад порушення п.13.3 ПДР відсутній,суддя розглядає справу виключно в межах інкримінованого особі обвинувачення,тому провадження по справі про адміністративне правопорушення необхідно закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення щодо ОСОБА_1 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 124, 247 КУпАП України, суддя, -

постановила:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ознаками порушення п.13.3 ПДР та ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови,а щодо постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі,протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи,щодо якої винесено постанову,може бути поновлено органом(посадовою особою),правомочним розглядати скаргу.

Суддя Ю.А.Галущенко