Номер провадження: 33/813/1797/24
Номер справи місцевого суду: 523/7036/24
Головуючий у першій інстанції Мурманова І.М.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Кострицький В.В., за участю: секретаря судового засідання Пухи А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Гаврилович Інни Петрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 05.06.2024 року по адміністративному правопорушенню передбаченому ст. 188-57 КУпАП стосовно ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий виклад обставин справи

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-57 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн. 00 коп. в дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп..

Згідно з протоколу про адміністративне правопорушення серії № ПП001060 складеного 06.04.2024 року, за обставинами того, що 06.04.2024 року близько 00год. 45хв. ОСОБА_1 по вул. Семена Палія, 70 в м. Одесі керував транспортним засобом «RENAULT» реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом «FLIEGL» реєстраційний номер НОМЕР_2 , вчинив адміністративне правопорушення, а саме: не виконав законні вимоги посадових осіб Укртраспбезпеки, що полягає у відмові від проходження габаритно-вагового контролю в зоні габаритно-вагового контролю на трасі М-14 «Одеса-Мелітополь 21 км + 434 м», передбаченого ст.6 ЗУ «Про автомобільний транспорт», тому його дії було кваліфіковано за ст.188-57 КУпАП.

Короткий виклад вимог та доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаною постановою адвокатГаврилович І.П.подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 05.06.2024 року та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 та складу адміністративного правопорушення.

Разом з апеляційною скаргою надали клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження відповідно до якого зазначали, що оскаржувана постанова надійшла на електронні адреси адвоката та підзахисного лише 14 червня 2024 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що посадовими особами, які здійснювали перевірку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 не представились, не надали своє посвідчення, не повідомили причину зупинки та не підтвердження про підстави для перевірки транспортного засобу.

Зазначали, що з відеозапису, доданого в якості доказу, не вбачається, що б уповноваженою особою було повідомлено, що автотранспортний засіб має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів та те, що зупинку транспортного засобу з метою перевірки габаритно-вагового контролю, без наявних підстав, було здійснено у відповідному місці, а вбачається, що уповноваженою особою було запропоновано водієві проїхати до пункту зважування але не вказано де саме знаходиться такий пункт та причини.

Також зазначали, що судом першої інстанції не надано належної процесуальної оцінки запереченню на протокол, в якому було акцентовано увагу суду на ту обставину, що відповідно до офіційної мапи розташування габаритно-вагових комплексів в Одеській області, яку розміщено в мережі Інтернет на офіційному сайті «Департаменту морегосподарського комплексу, транспортної інфраструктури та зв?язку», пункт габаритно-вагового контролю а/д М14 Одеса-Мелітополь ки 21, знаходиться в Одеському (колишній Лиманський) районі Одеської області між торгівельним центром «Нова Лінія», що знаходиться на 21 км Старокиївської дороги та Пам?ятнику захисникам Одеси, що теж знаходиться на Старокиївській дорозі 21 км в районі блокпосту, а транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , було зупинено на АДРЕСА_1 , що не є зоною габаритно-вагового контролю і вимоги до водія уповноваженої особи Укртрансбезпеки проїхати до пункту зважування без наявних на те підстав, які мали б бути повідомлені водієві, тому як би водій транспортного засобу, на вимогу уповноваженої особи Укртрасбезпеки, відмовився проходити габаритно-ваговий контроль транспортного засобу саме в зоні габаритно-вагового контролю, яку відмічено спеціальними тимчасовими дорожніми знаками 5.96.1 та 5.96.2, то лише в цьому випадку настає відповідальність за порушення ст. 188-57 КУпАП, цю обставину також не було взято судом до уваги.

Вважали, що в протоколі про адміністративне правопорушення окрім ст 188-57 КУпАП немає посилань на порушення ОСОБА_1 інших нормативно-правових актів так як таке формулювання суті вчиненого ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення є некоректним, оскільки позбавляє його права здійснювати предметний захист, порушує його процесуальні права, в тому числі право на захист.

Також вважали, що ОСОБА_1 було зупинено не у встановленій зоні габаритно-вагового контролю, як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, місце зупинки транспротного засобу було за адресою АДРЕСА_1 , а адреса пункту знаходиться в іншому місці на ділянці а/д Одеса- Мелітополь км 21км+434м, тому на переконання сторони захисту це є порушенням, яке призвело до помилкових висновків суду першої інстанції.

Зазначали, що товаро-транспортна накладна не може бути доказом у даній справі, адже містить правомірність перевезення вантажу.

Вважали, що рішення про супроводження транспортного засобу не може слугувати доказом винуватості ОСОБА_1 , так як обов?язковою для виконання водієм письмової вимоги посадової особи щодо слідування транспортного засобу, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю і за невиконання якої, посадова особа повинна була б скласти акт про блокування автомобільного транспортного засобу згідно з додатком 2 шляхом установлення на колесо транспортного засобу блокуючого номерного пристрою (блокіратора), але ж в матеріалах справи відсутні докази, щодо проведення вказаної процедури, натомість відносно водія складено вказаний протокол і надано можливість продовжити рух далі.

Позиція апеляційного суду

Адвокат Гаврилович І.П., та ОСОБА_1 належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду до суду не зявились, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надали, що не заважає слуханню справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Щодо строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Оскаржувана постанова Суворовського районного суду м. Одеси була ухвалена 05 червня 2024 року. Матеріали справи не містять відомостей про направлення ОСОБА_1 та його представнику копії постанови. Про існування постанови стороні захисту стало відомо лише 14 червня 2024 року, за допомогою підсистеми Електронний суд, про що надали відповідну копію у вигляді скріншоту екрану електронного пристрою (а.с.56). З апеляційною скаргою звернувся за допомогою сервісу Нова пошта 18 червня 2024, що підтверджується штрих-кодом на конверті (а.с.57).

Враховуючи, що у межах строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 та його захиснику не була направлена копія постанови, з метою забезпечення права учасників справи на доступ до правосуддя та перегляд справи судом вищого рівня, що є складовою права на справедливий суд, апеляційний суд, вважає можливим поновити апелянту строк на апеляційне оскарження постанови від 05.06.2024 стосовно ОСОБА_1 ..

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 188-57 КУпАП передбачена відповідальність за невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, щодо перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, усунення порушень законодавства з безпеки на автомобільному транспорті або створення перешкод для виконання покладених на них обов`язків, завдань та тягне за собою накладення штрафу в розмірі від п`ятдесяти до ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 (зі змінами), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Відповідно до підпункту 46 пункту 5 цього Положення, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за забезпеченням безпеки руху трамвайних вагонів і тролейбусів, здійснює державний контроль за технічним станом об`єктів міського електричного транспорту та забезпечення безпеки його руху.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-57 КУпАП, суд вважав доведеною його вину зібраними в справі доказами, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії № ПП001060 складеного 06.04.2024 року;

- копією акта №017471 про відмову від проходження габаритно-вагового контролю (а.с. 2);

- копією рішення про супроводження автомобільного транспортного засобу(а.с.3).

- доповідною запискою старшого державного інспектора відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті Івана Партем від 08.04.2024 р.,

-товарно-транспортною накладною № 823866 від 05.04.2024 р.;

-відео з нагрудних камер наданий працівниками щодо обставин події на якому зафіксовано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у комендантську годину, на прохання посадових осіб Укртраспбезпеки надати посвідчення водія відмовився. В подальшому викликали працівників поліції яким ОСОБА_1 повідомив, що надавав документи посадовим особам Укртраспбезпеки, хоча на відео цього не зафіксовано. Працівники поліції запропонували ОСОБА_1 надати документи і проїхати на проходження габаритно-вагового контролю, але він сказав, що «документи в руки не дам, і що не по путі, солярки не вистачить».

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-57 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Апеляційним судом перевіряючи мотиви з яких виходив суд першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суд зробив вірний висновок про доведеність вчинення останнім інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з яким погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії № ПП001060 складеного 06.04.2024 року, за обставинами того, що 06.04.2024 року близько 00год. 45хв. ОСОБА_1 по вул. Семена Палія, 70 в м. Одесі керував транспортним засобом «RENAULT» реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом «FLIEGL» реєстраційний номер НОМЕР_2 , вчинив адміністративне правопорушення, а саме: не виконав законні вимоги посадових осіб Укртраспбезпеки, що полягає у відмові від проходження габаритно-вагового контролю в зоні габаритно-вагового контролю на трасі М-14 «Одеса-Мелітополь 21 км + 434 м», передбаченого ст.6 ЗУ «Про автомобільний транспорт», тому його дії було кваліфіковано за ст.188-57 КУпАП ,

- копією акта №017471 про відмову від проходження габаритно-вагового контролю;

- копією рішення про супроводження автомобільного транспортного засобу(а.с.3);

- доповідною запискою старшого державного інспектора відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті Івана Партем від 08.04.2024 р.,

-товарно-транспортною накладною № 823866 від 05.04.2024 р.;

-відео з нагрудних камер наданий працівниками щодо обставин події на якому зафіксовано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у комендантську годину, на прохання посадових осіб Укртрансбезпеки надати посвідчення водія відмовився. В подальшому викликали працівників поліції яким ОСОБА_1 повідомив, що надавав документи посадовим особам Укртрансбезпеки, хоча на відео цього не зафіксовано. Працівники поліції запропонували ОСОБА_1 надати документи і проїхати на проходження габаритно-вагового контролю, але він сказав, що «документи в руки не дам, і що не по путі, солярки не вистачить».

Сукупність вищевказаних доказів підтверджують те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «RENAULT» реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом «FLIEGL» реєстраційний номер НОМЕР_2 , не виконав законні вимоги посадових осіб Укртрансбезпеки, що полягає у відмові від проходження габаритно-вагового контролю в зоні габаритно-вагового контролю на трасі М-14 «Одеса-Мелітополь 21 км + 434 м», передбаченого ст.6 ЗУ «Про автомобільний транспорт», тому вчинив адміністративне правопорушення за ст.188-57 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, що посадовими особами, які здійснювали перевірку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 не представились, не надали своє посвідчення, не повідомили причину зупинки та не підтвердження про підстави для перевірки транспортного засобу,апеляційний суд вважає не слушними, адже дії уповноважених осіб Укртрансбезпеки не були оскаржені у встановленому законі порядку.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що з відеозапису, доданого в якості доказу, не вбачається, що б уповноваженою особою було повідомлено, що автотранспортний засіб має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів та те, що зупинку транспортного засобу з метою перевірки габаритно-вагового контролю, без наявних підстав, було здійснено у відповідному місці, а вбачається, що уповноваженою особою було запропоновано водієві проїхати до пункту зважування але не вказано де саме знаходиться такий пункт та причини, також апеляційний суд вважає не слушними, так як відповідно наявних доказів у справі, наявні всі підстави вважати, що відмова ОСОБА_1 він не оспорював на місці та у встановленому порядку таких дій уповноважених осіб Укртрансбезпеки, ухилявся від запропонованої йому процедури зваження, без надання жодних доказів, на протязі оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення та під час судового розгляду як в суді першої інстанції так і в апеляційній.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не надано належної процесуальної оцінки запереченню на протокол, в якому було акцентовано увагу суду на ту обставину, розташування найближчого габаритно-вагового комплексу знаходиться в Одеському (колишній Лиманський) районі Одеської області між торгівельним центром «Нова Лінія», що знаходиться на 21 км Старокиївської дороги та Пам?ятнику захисникам Одеси, що теж знаходиться на Старокиївській дорозі 21 км в районі блокпосту, а транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , було зупинено на АДРЕСА_1 , що не є зоною габаритно-вагового контролю, не є слушними так як відповідно відеозапису наявному в матеріалах ОСОБА_1 пропонувалось проїхати в зазначене місце розташування габаритно-вагового комплекс, але ж останній відмовлявся проходити вказану процедуру, за що настає відповідна відповідальність, інших доказів, клопотань, в обґрунтування зазначеного доводу не надавалось, тому апеляційний суд вважає такі доводи залиши без задоволення.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що в протоколі про адміністративне правопорушення окрім ст 188-57 КУпАП немає посилань на порушення ОСОБА_1 інших нормативно-правових актів так як таке формулювання суті вчиненого ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення є некоректним, оскільки позбавляє його права здійснювати предметний захист, порушує його процесуальні права, в тому числі право на захист, апеляційний суд вважає такі доводи не слушними, такими, що суперечать наявним матеріалам справи та жодними доказами не спростовуються.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 було зупинено не у встановленій зоні габаритно-вагового контролю, як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, місце зупинки транспротного засобу було за адресою АДРЕСА_1 , а адреса пункту знаходиться в іншому місці на ділянці а/д Одеса- Мелітополь км 21км+434м, тому на переконання сторони захисту це є порушенням, яке призвело до помилкових висновків суду першої інстанції не заслуговують на задоволення, адже жодними доказми протиправної дії ОСОБА_1 не спростовують.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що товаро-транспортна накладна не може бути доказом у даній справі, адже містить правомірність перевезення вантажу, є суперечливим судженням сторони захисту, адже для категорії даних справ це є також допустимим доказом в сукупності з іншими на підтвердження вини ОСОБА_1 ..

Щодо доводів апеляційної скарги, що рішення про супроводження транспортного засобу не може слугувати доказом винуватості ОСОБА_1 , а повино було скласти акт блокування транспортного засобу задля проведення зваження автомобілю, натомість відносно водія складено вказаний протокол і надано можливість продовжити рух далі, не є слушним, адже дії уповноважених працівників Укртрансбезпеки не були оскаржені у встановленому законом порядку.

Досліджені та перевірені судом обставини, поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-57 КУпАП та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, SeriesA заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими (п. 1.3 ПДР).

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати).

Отже, суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-57 КУпАП, яке підтверджується доказами дослідженими в їх сукупності та з точки зору їх достатності під час розгляду матеріалів адміністративної справи.

Доводи ж апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди ОСОБА_1 зі складенням щодо нього протоколу та ухваленням постанови судом.

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду при її перегляді, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови суду і закриття провадження по справі з наведених в апеляції мотивів апеляційний суд не вбачає, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 05.06.2024 року.

Апеляційну скаргу Гаврилович Інни Петрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 05.06.2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 15 липня 2024 року.

Суддя

Одеського апеляційного суду В.В. Кострицький