Номер провадження: 33/813/1289/24
Номер справи місцевого суду: 523/1239/24
Головуючий у першій інстанції Шкорупеєв Д. А.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Кострицький В.В., за участю: секретаря судового засідання Лупши В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Нікул Ольги Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 07.03.2024 року по адміністративному правопорушенню передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий виклад обставин справи

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн..

Згідно з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД№ 648514 від 07.01.2024 року зазанчено, що 07.01.2024 року о 02 годині ОСОБА_1 рухався по вул. Ак. Сахарова, 24 в м.Одесі керував транспортним засобом «Toyota» н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що було підтверджено добровільним проходженням медичного огляду, про що було складено висновок №000069.

Короткий виклад вимог та доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаною постановою адвокатНікул О.О.подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 07.03.2024 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення .

Разом із апеляційною скаргою подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якої заявляла, що постанову Одеського апеляційного суду від 01.04.2024 року про повернення апеляційної скарги отримала в електронному кабінеті підсистеми Електронний суд 01.04.2024 року та після усунення недоліків 02.04.2024 року звернулась через суд першої інстанції з апеляційною скаргою з виправленими недоліками.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції помилково було прийнято до уваги як належний доказ матеріал відеозапису, так як на даному відеозаписі відсутні факт фіксації керування ОСОБА_1 автомобілю «Toyota» н.з. НОМЕР_1 .

Зазначали, що в матеріалах справи відсутнє направлення водія ОСОБА_1 на медичний огляд на виявлення стану сп`яніння.

Вважали, що працівниками поліції було допущено порушення вимог безперервної відеофіксації обставин даного адміністративного правопорушення, в момент залишення ОСОБА_1 в медичному закладі при складенні відносно останнього висновку №000069.

Також зазначали, що в матеріалах справи відсутній акт огляду ОСОБА_1 , щодо встановлення в останнього ознак алкогольного сп`яніння, а також в протоколі про адміністративне правопорушення поліцейськими ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не зазначено, що суперечить усталеній судовій практиці та вимогам Інструкції.

Вважали, що письмові пояснення свідків наявні в матеріалах справи є недопустимими та недостовірними доказами, так як особи у яких відібрано пояснення мали упереджений характер, так як допомагали поліції виконувати функції правоохоронної діяльності, а покази таких свідків надиктовані працівниками поліції і обидва пояснення написані одним почерком, що викликає сумніви в їх достовірності .

Зазначали, що судом першої інстанції залишено поза увагою докази надані стороною захисту, в обґрунтування характеризуючих даних ОСОБА_1 , який є волонтером і єдиним годувальником родини, в якій батьки дружини є внутрішньо переміщеними особами з тимчасово окупованої території України, а також має на утриманні не повнолітню дитину.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши пояснення адвоката Нікул Ольги Олександрівни, ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Щодо строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Постановою Одеського апеляційного суду від 01.04.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було повернуто скаржнику, яку остання отримала в підсистемі Електронний суд та після виправлення недоліків повторно 02.04.2024 року звернулась через суд першої інстанції з апеляційною скаргою.

Враховуючи, що у межах строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2 поверталася апеляційна скарга з метою усунення недоліків, які 02.04.2024 року було виправлено та з метою забезпечення права учасників справи на доступ до правосуддя та перегляд справи судом вищого рівня, що є складовою права на справедливий суд, апеляційний суд, вважає можливим поновити апелянту строк на апеляційне оскарження .

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пункт 2.9 а Правил дорожнього руху України забороняє водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання пункту 2.9 а Правил дорожнього руху України має наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З огляду на визначену ст. 266 КУпАП процедуру особи, які керують транспортними засобами, тощо і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Такий огляд, за змістом частини другої вказаної норми, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засобі відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Частиною третьої статті 266 КУпАП визначено, що у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, тощо на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разу незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я (ч. 4 ст. 266 КУпАП).

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП зазначено, що керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, -тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно результату висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного,наркотичного, чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 000069 від 07.01.2024 року вбачається, що при перевірці водія ОСОБА_1 було встановлено стан алкогольного сп`яніння.

Вина водія ОСОБА_1 підтверджується зібраними в справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, в якому наведені обставини порушення ОСОБА_1 приписів п.2. «Правил дорожнього руху», за що він притягається до відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП; - довідками про особу правопорушника; - медичним висновком про стан алкогольного сп`яніння; - поясненнями свідків; - відеозаписом з бодікамер поліцейських інспекторів, доданих до матеріалів.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції помилково було прийнято до уваги як належний доказ матеріал відеозапису, так як на даному відеозаписі відсутні факт фіксації керування ОСОБА_1 автомобілю «Toyota» н.з. НОМЕР_1 , не спростовано належними та допустимими доказами, адже на відеозапису присутній ОСОБА_1 біля припаркованого транспортного засобу, в якому на пасажирському передньому сидінні знаходилась його дружина, а на задньому його донька, як зазначала жінка ОСОБА_1 , що вона теж перебуває у стані алкогольного сп`яніння тому не може сісти за кермо для перепаркування їхнього транспортного засобу, також з відеозапису вбачається, що коли працівники поліції просили перепаркувати даний транспортний засіб ОСОБА_1 сів за кермо та мав намір перепаркувати автомобіль, але працівниками поліції йому було роз`яснено, що він не може цього зробити через підозру на його стан сп`яніння. Також свідчення двох свідків, які зупинили автомобіль «Toyota» н.з. НОМЕР_1 під керування ОСОБА_1 повністю узгоджуються з іншими наявними в матерілах справи доказами, які підтверджують факт керування автомобілем ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, тому такі доводи не заслуговують на задоволення.

Щодо відсутності в матеріалах справи направлення водія ОСОБА_1 на медичний огляд на виявлення стану сп`яніння, апеляційний суд зазначає, що в даному випадку таке направлення було адресовано медичному закладу, який проводив медичний огляд водія ОСОБА_1 внаслідок якого було отримано висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного,наркотичного, чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 000069 від 07.01.2024 року, тому такі доводи є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на задоволення.

Доводи апеляційної скарги, що працівниками поліції було допущено порушення вимог безперервної відеофіксації обставин даного адміністративного правопорушення, в момент залишення ОСОБА_1 в медичному закладі при складенні відносно останнього висновку №000069, у встановленому законом порядку до відповідних органів не оскаржено, належними доказами необґрунтовано, тому є припущеннями які задоволенню не підлягають.

Стосовно посилання на практику в постанові ВС КАС у справі №216/5226/16-а від 18.07.2019 року, апеляційний суд зазначає, що дана правова позиція висунута у притягненні особи до відповідальності за ст.122 КУпАП де складовою ознакою доказування є замір від відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду, якого не було зроблено поліцейськими, тому суд висловив думку, що в сукупності зібрані докази разом з відеозаписом не містили доказів правопорушення, але ж за матеріалами даної справи є достатні докази, які в сукупності підтверджують факт вини ОСОБА_1 в інкримінуємому йому правопорушенні, тому на думку суду визначена захистом судова практика ВС не є реливантною виниклий ситуації по справі.

Доводи апеляційної скарги, що в матеріалах справи відсутній акт огляду ОСОБА_1 , щодо встановлення в останнього ознак алкогольного сп`яніння, а також в протоколі про адміністративне правопорушення поліцейськими ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не зазначено, що суперечить усталеній судовій практиці у постанові Подільського районного суду м. Києва від 04 листопада 2022 року у справі №758/7659/22 та вимогам Інструкції, не є слушними та релівантними так як обставини справи різняться зі своєю суттю, у наведеній практиці водій відмовився від проходження процедури освідування, а в даному випадку ОСОБА_1 отримав на місці зупинки позитивний результат тесту Драгер, що перевищував норму стану алкогольного сп`яніння виявив бажання пройти огляд в медичній установі, де його було оглянуто лікарем, пройдено повторно тест драгер, та відібрано сечу та за сукупністю всіх досліджень підтверджено стан алкогольного сп`яніння, тому такі доводи не заслуговують на задоволення.

Стосовно доводів, що письмові пояснення свідків наявні в матеріалах справи є недопустимими та недостовірними доказами, так як особи у яких відібрано пояснення мали упереджений характер, так як допомагали поліції виконувати функції правоохоронної діяльності, а покази таких свідків надиктовані працівниками поліції і обидва пояснення написані одним почерком, що викликає сумніви в їх достовірності, не є слушними, через те, що не спростовані належними доказами. Апеляційний суд зазначає, що жодних клопотань про судові експеризи, витребування інформації з приводу таких пояснень ні в суді першої інстанції ні під час апеляційного перегляду на заявлялись.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції залишено поза увагою докази надані стороною захисту, в обґрунтування характеризуючих даних ОСОБА_1 , який є волонтером і єдиним годувальником родини, в якій батьки дружини є внутрішньо переміщеними особами з тимчасово окупованої території України, а також має на утриманні не повнолітню дитину, не можуть бути підставою для звільнення від відповідальності ОСОБА_1 , так як вчинене ним адміністративне правопорушення є суспільно небезпечним, а доводи ОСОБА_1 що він є волонтореном необґрунтовані належними доказами .

Отже, по справі не встановлено таких обставин, які б стали підставою для скасування судового рішення.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови суду при її перегляді, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на вищенаведене, підстав для зміни постанови суду з наведених в апеляції мотивів апеляційний суд не вбачає, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 07.03.2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 07.03.2024 року - залишити без змін. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 22 травня 2024 року.

Суддя

Одеського апеляційного суду В.В. Кострицький