Справа № 464/5524/24 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О.
Провадження № 33/811/1815/24 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В, за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвоката Лавринів Марії Ярославівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Лавринів Марії Ярославівни на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 6 грудня 2024 року, щодо ОСОБА_1

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 11 серпня 2024 року о 23:36 год., м. Львів, вул. Антоненка-Давидовича, 1, керував автомобілем марки «Opel Vivaro» номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Лавринів М.Я., в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною, не відповідає обставинам справи.

Наголошує, що зазначені у протоколі ознаки алкогольного сп`яніння є недостовірними, а працівники поліції поводили себе упереджено, щодо ОСОБА_1 .

Зазначає, що факт керування транспортним засобом не зафіксовано на відеозаписі, автомобіль ОСОБА_1 , був на подвір`ї із вимкненим двигуном, а особа, яка притягується до адміністративної відповідальності не перебувала у транспортному засобі.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 , не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, виконував всі вказівки лікаря, проте йому безпідставно відмовлено у відборі зразків біологічного середовища, окрім того зазначену інформацію йому заборонили вказати у своїх поясненнях.

Повідомляє, що працівники поліції знаючи, що ОСОБА_2 перебуває з ознаками сп`яніння, запропонували йому перепаркувати автомобіль, у зв`язку із чим спровокували його розпочати рух автомобілем.

Наголошує, що патрульними не залучено свідків для проведення огляду, не складено акту огляду. В медичному закладі йому не надали підтверджуючих даних на вимірювальну техніку. А судом першої інстанції не перевірено кваліфікації лікарів, які проводили огляд водія.

27 грудня 2024 року ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання апеляційного суду не прибув, адвокат Лавринів М.Я. подала заяву про розгляд справи у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, відносно якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.

Частиною 4 ст. 294 КУпАП передбачено, що апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання, заяви адвоката Лавринів М.Я., яка просила проводити розгляд справи у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши виступ захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає, відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Ухвалюючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції на підставі відомостей, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №110952 від 12 серпня 2024 року, висновку, щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відеозапису з нагрудної камери поліцейського, з якого вбачається, як ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції погодився пройти огляд на стан сп`яніння, визнав доведеним те, що останній вчинив правопорушення, яке проявилось у керуванні транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння у час, місці та за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Втім, такий висновок суду зроблений на підставі неповно досліджених доказів та неналежної оцінки, тому апеляційний суд не погоджується з ним.

Відповідно до вимог ст. 254, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом у якому фіксується сутність вчиненого правопорушення і лише який є підставою для подальшого провадження справи у суді. Для протоколу про адміністративне правопорушення передбачена як спеціальна його форма, так і вимоги, які регламентують його зміст, а саме: викладення об`єктивної сторони вчиненого адміністративної правопорушення із зазначенням усіх складових, які утворюють об`єктивну сторону цього правопорушення, в тому числі часу, місця і способу вчинення адміністративного правопорушення; зазначення обставин, які дають можливість характеризувати суб`єктивну сторону правопорушення, із зазначенням усіх її складових, необхідних для розгляду справи даних, зокрема щодо особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків; фіксуються вчинені процесуальні дії, у тому числі і ті, які гарантують забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності. При розгляді справи службові особи, що здійснюють розгляд, повинні керуватися виключно даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення.

Наведене дає підстави стверджувати, що підстави для складення протоколу про адміністративне правопорушення у відповідної службової особи виникають після вчинення адміністративного правопорушення, а також існування даних, які вказують про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення в цілому та його об`єктивної сторони зокрема.

Відповідно до п. 2.9 а Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або відмову від проходження такого огляду.

Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Відповідно до п. 1.10 ПДР водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

У своїй постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у справі №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», правопорушення за ст. 130 КУпАП вважають закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатись.

Водночас, суд першої інстанції під час розгляду справи не звернув увагу на те, що з наявних у матеріалах справи доказів не можна дійти беззаперечного висновку, що автомобіль марки «Opel Vivaro», н.з. НОМЕР_1 , знаходився під керуванням ОСОБА_1 натомість інспектор поліції ініціював притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.

Як встановлено, з відеозапису, долученого до матеріалів справи, автомобіль «Opel Vivaro», н.з. НОМЕР_1 , перебував припаркований поруч із смітниками. Дана інформація підтверджується постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2810684 від 11 серпня 2024 року (а.с. 8) з якої вбачається, що ОСОБА_1 здійснив стоянку транспортного засобу марки «Opel Vivaro», н.з. НОМЕР_1 , ближче 5 метрів до контейнерів побутового сміття, чим порушив п. 15.10 е ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП; та на нього накладено штраф у розмірі 340 гривень.

При цьому з відеозапису нагрудних камер поліцейських не вбачається, що на момент їх прибуття ОСОБА_1 керував транспортним засобом, інших відеозаписів до матеріалів судової справи не долучено. Натомість відеозапис відображає, що на момент прибуття екіпажу поліції автомобіль стояв припаркований, на ньому знаходилося побутове сміття, водія у транспортному засобі не було.

Також з відеозапису вбачається, що працівники поліції зазначають, до проведення огляду, що у водія є ознаки алкогольного сп`яніння та незважаючи на це повідомив йому, що він має переставити автомобіль, після чого відео переривається та розпочинається знову коли ОСОБА_1 виконав вимогу працівників поліції, переставив автомобіль, у зв`язку із чим працівники поліції запропоновано водію пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі, на що він погодився.

Про наявність ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 працівникам поліції було відомо до того, як вони повідомили йому, що він має переставити свій автомобіль.

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

ЄСПЛ під провокацією (поліцейською) розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

При цьому основні вимоги щодо справедливого розгляду справи, визначені в ст. 6 Конвенції, відносяться до всіх видів злочинів, від легких до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.

Статтею 1 КУпАП визначено, що завданням цього Кодексу, серед інших, є запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави.

Згідно з п. 1, 2, 3, 4, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Проте судом першої інстанції не надано належної оцінки тій обставині, що працівники поліції під час складення протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 вказаних вимог закону не дотримались.

Як вже було встановлено апеляційним судом, на долученому до матеріалів справи відеозаписі зафіксовано, що працівники поліції помітивши у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, не відсторонили його від керування транспортним засобом, а навпаки висловили вимогу переставити автомобіль в інше місце. Окрім того, повідомив його, покидають місце події, що він мусить переставити автомобіль, зазначили, що вони повернуться, якщо поступить повідомлення на лінію «102», що він керує транспортним засобом.

При цьому, виявивши у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, поліцейські повинні були вжити заходів щодо недопущення його до можливого керування транспортним засобом. Натомість вони такого не зробили, а фактично спонукали ОСОБА_1 керувати транспортним засобом у стані чи з ознаками алкогольного сп`яніння, після чого склали щодо нього протокол про адміністративне правопорушення серії АПР1 №110952 за керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмову від проходження огляду. Таким чином, фактично саме з вини працівників поліції, які не попередили вчинення адміністративного правопорушення, а посприяли у його вчиненні, ОСОБА_1 було вчинено це правопорушення.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що працівники медичного закладу безпідставно відмовили ОСОБА_1 , у відборі зразків біологічного середовища, чим порушили вимоги ст. 266 КУпАП, та п. 15 розділу III «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.

Даючи оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що дії працівника патрульної поліції, які виразились, зокрема, у тому, що вони надали ОСОБА_1 вказівку здійснити рух (перепаркувати) транспортний засіб, по суті вчинені виключно з метою спонукання ОСОБА_1 до керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або з ознаками такого сп`яніння, зважаючи на те, що до прибуття працівників поліції ОСОБА_1 транспортним засобом не керував і не мав такого наміру, однак, виконуючи вказівку працівника поліції, був змушений це зробити.

Враховуючи конкретні обставини зазначеної справи, є очевидним, що без зазначених дій працівника патрульної поліції, правопорушення не було б вчинено, тобто мала місце провокація та схиляння ОСОБА_1 до керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Наведених обставин суд першої інстанції не врахував, та неправильно застосував положення ч. 1 ст. 130 КУпАП та безпідставно наклав на ОСОБА_2 адміністративне стягнення за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з пунктом 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: ... юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

Відповідно до п. 4.1 вказаного рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

Дослідивши наявні у провадженні докази в їх сукупності, слід визнати, що вони є суперечливими, а тому не можуть бути розцінені як такі, що беззаперечно вказують на доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до сталої практики Європейського суду із прав людини, висловленої у чисельних рішення Суду («Енгель та інші проти Нідерландів», «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Швидка проти України» та інші) провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП повинне проводитись за процедурою, передбаченою для кримінальних правопорушень. Європейський суд із прав людини виключає можливість притягнення особи до відповідальності за вчинення правопорушення, на яке особу підбурили працівники поліції. Так, у рішеннях ЄСПЛ, ухвалених у справах «Тейшейро де Кастро проти Португалії», «Раманаускас проти Литви», «Баннікова проти Російської Федерації» та інших Судом зазначено те, що притягнення особи до відповідальності за правопорушення, вчинене внаслідок підбурювання із сторони поліцейських буде свідчити про порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За наведених вище обставин, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку із недоведеністю його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

За наведених обставин, апеляційна скарга адвоката Лавринів М.Я, подана в інтересах ОСОБА_1 , підлягає задоволенню, постанова Сихівського районного суду м. Львова від 6 грудня 2024 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу адвоката Лавринів Марії Ярославівни задоволити.

Постанову Сихівського районного суду м. Львова від 6 грудня 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя ( Партика І.В.