Справа № 502/787/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2024 року м. Кілія

Суддя Кілійського районного суду Одеської області Балан М.В.

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Відділення поліції №1 Ізмаїльського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовець ДПСУ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

05.04.2024 року до Кілійського районного суду Одеської області з Відділення поліції №1 Ізмаїльського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області, надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 096960 від 01.04.2024 року з доданими до нього матеріалами відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП .

З протоколу серії ОБ № 096960 складеного 01.04.2024 року, вбачається, що 01.04.2024 року о 19 годині 38 хвилин в м. Кілія по вул.. Миру кут вул.. Портової, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом - мопедом марки «Сузукі», в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку зі згоди водія ОСОБА_1 проводився із застосуванням приладу «Драгер», результат якого 4,52%о. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в найближчому медичному закладі водій відмовився.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП, та відповідно складено протокол про адміністративне правопорушення ОБ№ 096960, так як правопорушення вчинено повторно протягом року.

ОСОБА_1 , будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання не з`являвся, хоча про складання зазначеного протоколу відносно нього був обізнаний. До адміністративного протоколу була долучена заява ОСОБА_1 в якій він просив розглянути справу за його відсутності, свою вину у вчиненні правопорушення визнав.

Права, передбачені ст. 268 КУпАП ОСОБА_1 роз`яснені в момент складання протоколу, про що свідчить його підпис у відповідній графі.

Справу може бути розглянуто під час відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (ч. 1 ст. 268 КУпАП).

Європейській суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно положень ч. 2 ст. 268 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, у судовому засіданні не є обов`язковою, враховуючи неявку в судове засідання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наявність даних про своєчасне сповіщення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про місце і час розгляду справи, відсутність клопотання про відкладення розгляду справи, зважаючи на те, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про складений відносно нього протокол про адміністративне правопорушення та маючи право на отримання професійної правничої допомоги, цим правом за значний проміжок часу не скористався, з метою запобігання затягування розгляду справи, суддя, вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

На підставі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху України, передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п. 1.9 Правил дорожнього руху України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння закріплено у ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкції), а також «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ 17.12.2008 року № 1103.

Відповідно до п. 2 Порядку №1103, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з п. 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння. Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я (п.6 Порядку №1103). Ознаки алкогольного сп`яніння визначені п. 3 розділу I Інструкції №1452/735.

Ознайомившись з матеріалами адміністративної справи, письмовими та електронними доказами, а саме:

-протоколом серії ОБ№ 096960 від 01.04.2024 року про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП;

-результатами тесту № 188 на алкоголь відносно ОСОБА_1 за допомогою приладу Драгер ALCOTEST 6810 №ARCD-0458 від 01.04.2024 року результат 4,58 %о;

-актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 01.04.2024 року, відповідно до якого стан сп`яніння ОСОБА_1 склав 4,58 %о, з результатом якого ОСОБА_1 погодився під власний підпис;

-направленням на огляд водія транспортного засобу, а саме ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 01.04.2024 року від якого ОСОБА_1 відмовився;

-письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 01.04.2024 року;

-постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №901144 від 01.04.204 року винесеної відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення;

-довідками інспектора САП Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області капітана поліції Боканча Т. від 02.04.2024 року, відповідно до яких вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно облікових даних підсистеми «Адмінпрактика» ІПНП 07.12.2023 року притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП чілійським районним судом Одеської області справа №502/2083/23;

-постановою Кілійського районного суду Одеської області від 07.12.2023 року по справі №502/2083/23 відповідно до якої, ОСОБА_1 а визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Дослідивши повно та всебічно матеріали справи, суддя дійшов висновку що факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 підтверджується зібраними доказами по справі та вважає вину ОСОБА_1 повністю доведеною, кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 130 КУпАП, - вірною

Обставин що пом`якшують або обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення відповідно до ст. ст. 34, 35 КУпАП судом не виявлено.

Таким чином, дії ОСОБА_1 кваліфікуються за ч. 2 ст. 130 КУпАП тобто, повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою статті 130 КУпАП, в даному випадку повторне протягом року керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, відомостей про те, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія, матеріали справи не містять.

Щодо застосування до ОСОБА_1 стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, слід зазначити наступне.

КУпАП не містить норми, що визначають правила накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на осіб, які вже позбавлені такого права або взагалі його не мали, тому в даному випадку слід застосувати аналогію права.

У зв`язку з цим, суддя вважає за можливим застосувати правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 04.09.2023 року у справі №702/301/20, згідно якої норми Загальної частиниКК, ні статті286,286-1 ККне містять жодних застережень чи умов застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, у тому числі, зумовлених відсутністю у винного посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340, передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства (п. 20).

Виходячи із системного аналізу зазначених норм, об`єднана палата вважає, що правова природа додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини статей 286, 286-1 КК, і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого покарання, передбаченій ч. 2 ст. 50 КК. У контексті розглядуваного питання особливої уваги набуває досягнення мети покарання щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.

Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортустворюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випадку є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у видіпозбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

Каральна мета такого додаткового покарання досягається як безпосередньою забороною керувати транспортними засобами (позбавлення суб`єктивного права), так і покладенням на особу у зв`язку з цим уповноваженим органом з питань пробації певних обов`язків, а також роз`яснення особі наслідків невиконання покладених обов`язків та ухилення від відбування додаткового покарання.

Підхід щодо неможливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.

Враховуючи зазначене, виходячи із аналізу положень статей 1, 50, 55, 65, 286, 286-1 КК, особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення суддя враховує характер вчиненого правопорушення, зокрема, що об`єктом правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху на транспорті, суб`єктивну сторону, яка виявилась у формі прямого умислу.

Згідно ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Керуючись положеннями ч. 2 ст. 130 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника, яка повторно протягом року вчинила адміністративне правопорушення передбачене ст. 130 КУпАП, тобто він не бажає ставати на шлях виправлення і продовжує скоювати адміністративні правопорушення пов`язані з безпекою руху, суддя вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Зважаючи на ту обставину, що надані суду матеріали не містять доказів належності ОСОБА_1 керованого ним транспортного засобу мопеду марки «Сузукі» на праві власності, суддя вважає, що правові підстави для застосування такого виду стягнення як оплатне вилучення транспортного засобу відсутні.

Відповідно до статті 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 23, 33-35, 40-1, 130, 221, 283, 284 КУпАП, суд,-

П О С ТА Н О В И В :

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 виданий 11.09.2017 року органом ДМС 5133, РНОКПП: НОМЕР_2 , у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки, без оплатного вилученням транспортного засобу.

Реквізити для сплати штрафу: Адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху; Отримувач ГУК в Од.обл./Одеська обл./21081300; Код отримувача (ЄДРПОУ) 37607526; Банк отримувача Казначейство України (ЕАП); Код БК 21081300; Номер рахунку (стандарт IBAN) UA0015001.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 виданий 11.09.2017 року органом ДМС 5133, РНОКПП: НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

Реквізити для сплати судового збору: Отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783; Банк отримувача Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача UA0026001; Код класифікації доходів бюджету 22030106; Призначення платежу*;101; (код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб, РНОКПП або серія та номер паспорта); Судовий збір стягнутий з ОСОБА_1 (ПІБ чи назва установи, з якої стягується судовий збір) на користь держави, за постановою суду по справі №502/787/24.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом 3 місяців з дня винесення.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан