Справа №582/1341/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції -
Номер провадження 33/816/570/24 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 червня 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., за участю секретаря судового засідання Демченко А. Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 582/1341/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 20.02.2024, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

захисника адвоката Мамая А. С.,

установив:

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити, оскільки суддя самостійно відредагувала викладену в протоколі фабулу та кваліфікувала його дії за ч. 2 ст. 130 КУпАП з власної ініціативи, чим перебрала на себе функцію обвинувачення. Т/з він не керував, а працівник поліції примусив його пройти огляд на місці зупинки т/з, хоч мав скласти протокол за відмову від походження огляду в присутності двох свідків і з`ясувати у нього чи погоджується він з результатом проведеного на місці огляду. Права передбачені Конституцією України та ст. 268 КУпАП йому не роз`яснювались, дані про його особу до протоколу були внесені після його складання.

Постановою судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 20.02.2024 ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 34000 грн із позбавленням права керування т/з строком на три роки без оплатного вилучення т/з. Стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 536,80 грн.

Згідно постанови судді, ОСОБА_4 11.12.2023 о 17:59 в смт. Недригайлів по вул. Сумська керував т/з ВАЗ 21099, р. н. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд з дозволу водія проводився на місці на приладі газоаналізатор Драгер 6810ARDL-0575, проба позитивна 1,97 проміле. Правопорушення вчинив протягом року повторно.

Вислухавши доводи захисника ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а згідно ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, крім іншого, полягає у керуванні особою т/з в стані алкогольного сп`яніння, а диспозиція цієї норми закону кореспондуються з вимогами п. 2.9а ПДР, згідно з яким водієві забороняється керувати т/з у стані алкогольного сп`яніння. За повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність настає ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 007733 від 11.12.2023, суддя суду першої інстанції дійшла висновку, що водій ОСОБА_4 керував т/з в стані алкогольного сп`яніння, повторно протягом року, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

- роздруківкою результатів тестування «Alkotest 6810», згідно якого показники алкоголю у ОСОБА_4 становили 1,97 проміле, яка підписана останнім (а. с. 3);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_4 пройшов огляд на місці зупинки т/з, результат 1,97 проміле, з результатом якого останній погодився, що підтверджується його особистим підписом у відповідній графі (а. с. 4);

- свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (а. с. 6);

- постановою про притягнення ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 126 КУпАП (а. с. 11);

- довідкою від 11.12.2023 поліцейського СППР ВП № 1 (с. Недригайлів), згідно якої 21.02.2023 на ОСОБА_4 накладене стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. с. 12);

- відеозаписами з нагрудних камер поліцейських та встановленого на службовому автомобілі відео реєстратора, якими підтверджуються обставини встановлення особи водія, яким виявився ОСОБА_4 , виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, які стали підставою для початку процедури огляду на стан сп`яніння, проходження такого огляду, наявність позитивного результату 1,97 проміле, з яким ОСОБА_4 погодився, а також складення матеріалів справи та ознайомлення останнього з ними (а. с. 10).

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Необхідно зауважити, що диспозиція ч. 2 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, а сама процедура огляду на стан сп`яніння закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.

Вище наведене підтверджує не лише факт перебування ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння під час керування т/з, а й дотримання працівниками поліції самої процедури огляду, яка була проведена на місці зупинки т/з із відео фіксацією подій, що повністю відповідає вимогами законодавства України про адміністративні правопорушення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що він т/з не керував, на увагу не заслуговують, оскільки вони повністю спростовуються наведеними вище доказами, у тому числі і відеозаписами з нагрудної камери працівників поліції, згідно яких ОСОБА_4 виходить з водійського сидіння т/з, протягом всього часу спілкування та проведення огляду на місці не заперечував, що керував цим т/з.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 про самостійне редагування суддею суду першої інстанції фабули правопорушення, викладеної у протоколі, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.

Зокрема, згідно протоколу ОСОБА_4 11.12.2023 керував т/з в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння з дозволу водія проводився на місці на приладі газоаналізатор Драгер 6810ARDL-0575, проба позитивна 1,97 проміле. Дане правопорушення вчинив протягом року повторно.

Отже, даний протокол є документом, що офіційно засвідчує факт вчинення неправомірних дій і є одним з джерел доказів в силу положень ст. 251 КУпАП.

Згідно роздруківки результатів тестування «Alkotest 6810» результат продуття ОСОБА_4 зазначеного технічного приладу становить 1,97 проміле, в якому ОСОБА_4 поставив свій підпис, як і в акті огляду, що свідчить про згоду з результатом огляду.

Таким чином, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення фактичні обставини правопорушення охоплюються приписами п. 2.9а ПДР та диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V). При цьому «…закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку» (п. 31 рішення ЄСПЛ від 28.10.2003 у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia), заява № 589973/00); п. 109 рішення ЄСПЛ від 13.12.2001 у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99); п. 54 рішення ЄСПЛ від 23.09.1998 у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom).

На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 в справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

З огляду на вимоги ст. 251, 254, 256, 280, 283 КУпАП зазначений в протоколі пункт ПДР, порушення якого ставиться у вину ОСОБА_4 , за встановлених вище фактичних обставин у даній конкретній справі, на думку суду апеляційної інстанції, суттєво не впливає на правову кваліфікацію дій ОСОБА_4 та не порушує принцип правової визначеності, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02).

Вказані вище обставини не тягнуть за собою автоматичне визнання протоколу про адміністративне правопорушення неналежним, недостовірним чи недопустимим доказом, не спотворюють зміст цього протоколу та не створюють ситуацію, за якої цей процесуальний документ є недійсним, а зібрані докази недопустимими, оскільки при вирішенні цього питання необхідно виходити насамперед з істотності порушення прав, законних інтересів і свобод особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тобто ОСОБА_4 , так як не усі порушення процесуального закону, допущені під час оформлення документів та збирання доказів стороною провадження у справі є підставою для визнання цих доказів недопустимими, що узгоджується з усталеною судовою практикою ЄСПЛ. При цьому порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення (ч. 1 ст. 251 КУпАП) може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений у порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. У справі протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще й як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати - ст. 254, 255 КУпАП), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Що стосується випадку, «коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення», то дійсно як суддя суду першої, так і суддя суду апеляційної інстанцій «не мають права самостійно редагувати її, а так само не можуть відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)» (рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення ЄСПЛ від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08).

Разом з тим, вказана вище правова позиція ЄСПЛ стосується випадків, коли уповноважені на розгляд справ про адміністративні правопорушення особи на власний розсуд визначають підпункт пункту чи пункт ПДР або ж у інший спосіб редагують фабулу адміністративного правопорушення, що не має відношення до фактичних обставин даної справи. При цьому як наведено вище, водій чи особа, яка керує т/з, апріорі повинна знати та виконувати ПДР, у тому числі п. 2.9а ПДР, а фабула правопорушення, викладена у складеному відносно ОСОБА_4 протоколі відображає всі істотні ознаки цього складу правопорушення.

Факт роз`яснення працівниками поліції прав ОСОБА_4 підтверджується змістом протоколу про адміністративне правопорушення, згідно якого йому роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а тому його доводи в цій частині не заслуговують на увагу.

Враховуючи наведене, апеляційним судом не встановлено порушень працівниками поліції порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності встановлення суддею суду першої інстанції фактичних обставин справи і його висновків про кваліфікацію дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 130 КУпАП, враховуючи, що останнього 21.02.2023 було притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому ці доводи не є підставою для скасування постанови і закриття провадження за відсутністю складу правопорушення.

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 20.02.2024 відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов