ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/460/24 Номер провадження 33/814/858/24Головуючий у 1-й інстанції Мальцев С. О. Доповідач ап. інст. Томилко В. П.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2024 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Томилко В.П. з секретарем ОСОБА_1 , з участю адвоката Яценко І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Яценко І.В. в інтересах ОСОБА_2 на постанову судді Котелевського районного суду Полтавської області від 04 червня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В :

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Даною постановою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, водія-електрика радіотелефоніста відділення управління штабу дивізіону взводу управління командира дивізіону самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,-

- визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави в розмірі 1 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000.

Згідно з постановою судді, 23.05.2024 року о 15 год 00 хв під час перевірки наявності особового складу взводу управління командира дивізіону самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 в районі населеного пункту АДРЕСА_2 (тимчасове розташування військової частини НОМЕР_1 ) виявлено відсутність солдата призваного по мобілізації ОСОБА_2 25 травня 2024 року о 09 год 30 хв водій-електрик радіотелефоніст відділення управління штабу дивізіону взводу управління командира дивізіону самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 був доставлений співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_2 в пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 . Солдат ОСОБА_2 самовільно залишив тимчасове розташування військової частини НОМЕР_1 (населений пункт АДРЕСА_2 ) та був відсутній на військовій службі без поважних причин з 23.05.2024 року о 15 год 00 хв до 25.05.2024 року о 09 год 00 хв (1 (одну) добу 18 годин 30 хв), чим порушив ч.4 ст.172-11 КУпАП.

Приймаючи рішення по справі суддя, дійшов висновку, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП, вина останнього доведена в судовому засіданні.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись з даним рішенням судді місцевого суду, адвокат Яценко І.В. в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить постанову судді скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутнісю в діях останнього складу адміністративного правопорушення .

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що протокол про адмінправопорушення щодо ОСОБА_2 складено з грубим порушенням вимог закоум щодо його змісту та порядку складання, з явними ознаками підробки підпису ОСОБА_2

ОСОБА_3 не був ознайомлений з даним протоколом та не міг отримати його промірник, оскільки 31.05.2024 р. знаходився поза межами розташування ВЧ у відпустці. Відповідно йому не роз`яснювалися його права.

Судом порушено право на захист ОСОБА_2 , оскільки його повідомлено про дату судового засідання тільки напередодні самого судового засідання, заяву про визнання вини та розгляд справи без його участі , ОСОБА_2 також не писав.

Крім того, адвокат зазначає, що причиною залишення ОСОБА_2 тимчасового розташування ВЧ НОМЕР_1 в районі неселеного пункту Велика Рублівка Полтавського району став конфлікт , який виник між ОСОБА_2 та командиром взводу щодо рішення про переведення ОСОБА_4 до іншої частини . Під час конфлікту ОСОБА_3 повідомив, що має намір залишити тимчасове розташування ВЧ НОМЕР_1 та поїхати до пункту постійної дислокації ВЧ у АДРЕСА_1 де буде чекати рішення командира з цього питання. Про дані обставини ОСОБА_3 повідомив у письмовому поясненні, які були надані ним після прибуття до пункту постійної дислокації ВЧ НОМЕР_1 . Однак дані пояснення не були взяті до уваги судом.

Також адвокат зазначає, що ОСОБА_3 безпідставно притягнутий до відповідальності за ч. 4 ст. 172 КУпАП, оскільки в ч. 4 даної статті передбачена відповідальність за самовільне залишення ВЧ не в період особливого, а в період воєнного стану, тобто його дії не утворюють складу даного правопорушення.

Позиція учасників судового провадження.

Адвокат Яценко І.В. апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з мотивів, наведених у ній.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до положень ст. ст. 245, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами тощо, а також іншими документами.

Для всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи суддя повинен дослідити та оцінити за своїм внутрішнім переконанням усі обставини та докази по справі в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, відповідно до вимог ст. 252 КУпАП.

Факт самовільного залишення військовослужбовцем ОСОБА_2 тимчасового розташування військової частини, за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджується доказами, а саме даними протоколу про адміністративне правопорушення серії НОМЕР_1№26 від 31.05.2024 року, актом службового розслідування; рапортом; витягом з наказу командира військової частини № НОМЕР_2 від 07.03.2023 року; службовою характеристикою ОСОБА_2 ; медичною характеристикою ОСОБА_2 ;копією військового квитка ОСОБА_2 ; копією паспорта ОСОБА_2 ; доповіддю командира в/ч від 23.05.2024 року про самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем ОСОБА_2 ; доповіддю командира в/ч від 27.05.2024 року за фактом повернення на військову службу у пункт постійної дислокації військовослужбовця ОСОБА_2 , наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.05.2024 №2407 про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення в/ч солдатом ОСОБА_2 .

Відповідно до матеріалів справи дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, диспозиція якої передбачає відповідальність, за залишення військовослужбовцем військової частини в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Однак, станом на дату вчинення ОСОБА_2 адмінправопорушення в Україні згідно указу Президента України діяв воєнний стан, тому притягнення ОСОБА_2 за вчинення правопорушення під час особливого періоду та кваліфікація його дій саме за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП є неправильним.

Кодекс України про адміністративне правопорушення не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11.10.2011 N 10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям "правопорушення".

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.97, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_2 необхідно перекваліфікувати з ч. 4 ст. 172-11 КУпАП на ч. 3 ст. 172-11 КУпАП. Перекваліфікація дій не порушує права ОСОБА_2 та не погіршує його становище.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що аналіз доказів, які містяться в матеріалах справи дає суду підстави прийти до висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

Апеляційним судом враховуються обставини справи, характер правопорушення, особа правопорушника, а тому суд вважає за необхідне застосувати до правопорушника мінімальне адміністративне стягнення згідно санкції ч. 3 ст. 172-11 КУпАП.

Водночас, підстав для скасування судового рішення та закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, про що зазначено в апеляційній скарзі, апеляційним переглядом не встановлено.

Посилання апелянта на фальсифікацію матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 , жодним доказом не підтверджені, а тому на увагу не заслуговують.

В той же час, згідно апеляційної скарги апелянт не заперечує самовільне залишення військовозобов`язаним ОСОБА_2 його місця служби, а вказує що останній залишив тимчасове розташування військової частини з суб`єктивних підстав, внаслідок конфлікту з командиром, що не спростовує, а підтверджує факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційний суд їх до уваги не бере.

Враховуючи наведене вище апеляційна скарга адвоката не підлягає задоволенню, а постанова судді суду першої інстанції необхідно скасувати з винесенням нової постанови.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Яценко І.В. в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Котелевського районного суду Полтавської області від 04 червня 2024 року щодо ОСОБА_2 скасувати.

Постановити нову постанову.

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 ( вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Від сплати судового збору ОСОБА_2 звільнити.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду В.П. Томилко.