Номер провадження: 33/813/1788/24
Номер справи місцевого суду: 503/1144/24
Головуючий у першій інстанції Вороненко Д. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кодимського районного суду Одеської області від 27 травня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 256146, 17 травня 2024 року о 22 год. 55 хв. прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» за інформацією ПОРВ (з м.д.н.п. Кодима) на залізничній станції «Кодима» в м. Кодима, Подільського району Одеської області, на відстані до 10000 м до лінії державного кордону України, виявлено ОСОБА_1 , який спільно у групі з іншою особою, матеріали щодо якої оформленні в окрему справу про адміністративне правопорушення, намагався перетнути державний кордон України на вихід з України в Республіку Молдова, в районі проміжного знаку № 0280 на напрямку м. Кодима (Україна) - с. Плоть (Республіка Молдова) поза пунктами пропуску через державний кордон України, з документами, що посвідчують його особу, у зв`язку з чим своїми діями порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року № 1777-XII та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Постановою Кодимського районного суду Одеської області від 27 травня 2024 року визнано винним ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП і піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 13600 грн та стягнуто з нього судовий збір в розмірі 605,60 коп.

Не погодившись з наведеною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на її незаконність, просить суд скасувати постанову Кодимського районного суду Одеської області від 27 травня 2024 року щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, так як не намагався перетнути державний кордон України. Факт спроби перетину державного кордону недоведений жодним чином. Перебування ОСОБА_1 на території Кодимської громади останнім не заперечується, однак жодного відношення до людей, які намагалися перетнути державний кордон не має, такі особи ОСОБА_1 не знайомі.

Крім того, зазначає, що знаходився на великій відстані від лінії державного кордону. Протокол про адміністративне правопорушення разом з додатками до нього не доводять вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, а протокол складений на основі примушень та неналежних доказів у якому відсутні дані про те, що апелянт намагався перетнути державний кордон.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції, захисник ОСОБА_1 - адвокат Кондратеко В.А. доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що підстави скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги відсутні, виходячи з наступного.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Диспозицією ч. 2 ст. 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень передбачених цією статтею.

Диспозиція статті має бланкетний характер, у зв`язку з чим встановлення складу адміністративного правопорушення регулюється спеціальним нормативним актом, що регулює порядок перетинання державного кордону України, яким є Закон України «Про державний кордон України».

Так, ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Крім того, ч. 3 ст.9 вказаного Закону визначено, що пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Згідно з ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан (воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень).

Апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

Отже, висновок районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи.

Зокрема, висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення ПдРУ № 256146 від 17.05.2024;

- рапортом начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) підполковника ОСОБА_2 від 17.05.2024;

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 встановленою постановою судді Кодимського районного суду Одеської області від 27 травня 2024 року та порушенні ним вимог ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України», тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що протокол складений на основі примушень та неналежних доказів, у яких відсутні дані про те, що апелянт намагався перетнути державний кордон, проте апеляційний суд вважає їх необґрунтованими та безпідставними зважаючи на таке.

З протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ № 256146, вбачається що 17 травня 2024 року о 22 год. 55 хв. прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» за інформацією ПОРВ (з м.д.н.п. Кодима) на залізничній станції «Кодима» в м. Кодима, Подільського району Одеської області, на відстані до 10000 м до лінії державного кордону України, виявлено ОСОБА_1 , який спільно у групі з іншою особою, матеріали щодо якої оформленні в окрему справу про адміністративне правопорушення, намагався перетнути державний кордон України на вихід з України в Республіку Молдова, в районі проміжного знаку № 0280 на напрямку м. Кодима (Україна) - с. Плоть (Республіка Молдова) поза пунктами пропуску через державний кордон України, з документами, що посвідчують його особу, у зв`язку з чим своїми діями порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року № 1777-XII та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Тобто в зазначеному протоколі чітко визначено місце, час і суть вчинення адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за скоєне правопорушення. Протокол складений уповноваженою особою, а дані викладені в протоколі повністю узгоджуються з обставинами, які визначені в рапорті від 17.05.2024, а тому у апеляційного суду відсутні сумніви щодо достовірності та достатності даних, які викладені в протоколі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також посилається на те, він не є суб`єктом правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, так як не намагався перетнути державний кордон України, оскільки факт спроби перетину державного кордону недоведений жодним чином.

Проте зазначені доводи є необґрунтованими, оскільки, як було вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , який є мешканцем м. Обухів, Київської області, було виявлено прикордонним нарядом на залізничній станції «Кодима», що знаходиться на прикордонній контрольованій території м. Кодима, Подільського району Одеської області. На час виявлення ОСОБА_1 прикордонним нарядом, останній мав при собі паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданим 07.08.2019 органом 8012.

Мети свого перебування на такій близькості від лінії державного контролю ОСОБА_1 прикордонникам не повідомив та в суді не пояснив. У відповідності до ч. 3 ст. 256 КУпАП, також не скористатися своїм правом на викладення в протоколі про адміністративне правопорушення будь-яких пояснень та зауважень з приводу обставин справи.

Отже, зважаючи на викладені обставини, ведення воєнного стану та оголошення загальної мобілізації, апеляційний суд вважає, що факт спроби незаконного перетину державного кордону є доведеним.

Доводи скаржника, що він знаходиться на великій відстані від лінії державного кордону, не спростовують його спробу незаконного перетину державного кордону.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що людей, які намагалися перетнути державний кордон ОСОБА_1 не знає та останні йому не відомі не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та правильних висновків суду першої інстанції про доведення його вини у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП не спростовують.

Посилання апелянта на те, що протокол про адміністративне правопорушення разом з додатками до нього не доводять вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, апеляційний суд відхиляє, оскільки зібраними по справі докази повністю доводять вину ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

При визначені виду та міри адміністративного стягнення, районним судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Виходячи з вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Кодимського районного суду Одеської області від 27 травня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Є.С. Сєвєрова