ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куценко О.В.,

за участю секретарів Козленко Ю.В., Пшеняк М.В.

особи, яку притягнуто

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Тимошина Ю.В.

прокурора Брагара Д.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Тимошина Ю.В., в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2023 року, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Деражня Хмельницької області, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , начальника відділення контролю та забезпечення заходів безпеки відділку планування організації контролю безпеки військової частини НОМЕР_1 ,

якою, його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 3400 (три тисячі чотириста) грн.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу № 282 від 30.08.2023 року, майор ОСОБА_1 , перебуваючи з 01.05.2023 р. на посаді тимчасово виконуючого обов`язки начальника Корабельного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Миколаєва та будучи суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) відповідно до п.п. «г» п.1 ч.1 ст.3 Закону, в порушення п. 2 ч.1 ст.28 Закону не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та не повідомив вищестоящого керівника - начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час вчинення дій та прийняття рішення, а саме підписання наказу від 01.05.2023 №101 щодо нарахування собі особисто премії за квітень 2023 року, згідно якого майору ОСОБА_1 нараховано вказану премію у розмірі 390% посадового окладу, що становить 21450 грн., чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до протоколу № 283 від 30.08.2023 р., майор ОСОБА_1 , перебуваючи з 01.05.2023 року на посаді тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 та будучи суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) відповідно до п.п. «г» п. 1 ч. 1 ст. З Закону, в порушення п. З ч. 1 ст. 28 Закону не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та вчинив дію в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписав наказ від 01.05.2023 №101 щодо нарахування собі особисто премії за квітень 2023 року, згідно якого майору ОСОБА_1 нараховано вказану премію у розмірі 390% посадового окладу, що становить 21450 гри., чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2023 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 3400 (три тисячі чотириста) грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду захисник Тимошин Ю.В., в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2023 року скасувати, а провадження закрити.

Зазначає, що протоколи відносно ОСОБА_1 складені не уповноваженими особами, оскільки складання протоколу про адміністративне правопорушення працівником Національної поліції відносно т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 майора ОСОБА_1 суперечить положенням ст.255 КУпАП.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано особливості проходження військової служби в умовах воєнного стану, порядок та підстави нарахування військовослужбовцям надбавок, премій та додаткових грошових винагород.

Звертає увагу, що після запровадження дії воєнного стану та на підставі рішення Міністра оборони України від 01 лютого 2023 року № 2683/з, розмір щомісячної премії визначається відповідно до тарифних розрядів та не пов`язаний з особистим внеском в загальні результати служби. Відповідно до наказу від 22.02.2022 № 16 майора ОСОБА_1 , призначено на посаду заступника військового комісара - начальника мобілізаційного відділення Корабельного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Миколаєва. Зазначеним наказом майору ОСОБА_1 визначено тарифний розряд 25. Відповідно до рішення Міністра оборони України від 01 лютого 2023 року № 2683/з, майору ОСОБА_1 за тарифним розрядом 25 визначено розмір щомісячної премії в розмірі 390 відсотків. А тому, майор ОСОБА_1 складаючи та підписуючи наказ про преміювання не мав права розсуду при визначенні розміру такої, а діяв у відповідності до розмірів визначених Міністром оборони України, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Крім того, наголошує, що відповідно до роз`яснення НАЗК № 11 від 13 червня 2022 року, конфлікт інтересів під час прийняття керівником рішення про встановлення того чи іншого виду виплати буде відсутній, якщо він зобов`язаний встановити конкретний розмір виплати, і законодавство не дає змоги йому зробити вибір щонайменше із двох чи більше можливих варіантів розмірів виплати.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя суду першої інстанції має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

Однак, визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП, суд першої інстанції всупереч вимогам ст.ст.7, 245, 252, 280 КУпАП, належним чином не з`ясував обставини справи, не навів доказів на обґрунтування такого висновку, не оцінив сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення про його винуватість у вчиненні правопорушення, що потягло передчасний висновок про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, передбачені ч. 1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Таке судове рішення апеляційний суд вважає як необґрунтованим, оскільки в ньому відсутня оцінка доказів, на підставі яких судом були встановлені ті чи інші обставини, так і невмотивованим, оскільки в ньому не наведені належні та достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Так, стаття 172-7 КУпАП, а зокрема ч.2 цієї статті передбачає відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Диспозиція цієї статті є бланкетною і лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які визначають правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. ч. 1,2 ст172- 7 КУпАП законом визнається не -повідомлення у встановлених законом випадках та порядку про наявність у особи реального конфлікту інтересів та вчинення дій та прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Вирішальним для встановлення цього складу адміністративного правопорушення є встановлення та доведення наявності реального конфлікту інтересів та його змісту (очевидна можливість надання переваг, призначення премій, розмір яких відрізняється від розміру премій інших військовослужбовців такого ж звання, посади, тарифного розряду та за такий самий обсяг роботи, тощо).

Як вбачається з матеріалі справи, відповідно до наказу від 22.02.2022 №16 майора ОСОБА_1 , призначено на посаду заступника військового комісара - начальника мобілізаційного відділення Корабельного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Миколаєва. В подальшому, відповідно до наказу від 01.05.2023 №102 на майора ОСОБА_1 покладено тимчасове виконання обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 з 01.05.2023 по 10.05.2023 у зв`язку з відпусткою начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 полковника ОСОБА_2 .

З урахуванням положень п.2 ст.5 та п. 12 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення «Про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки» затвердженого постановою КМУ від 23.03.2022 №154, функціональних обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , посада начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (що включає і тимчасове виконання обов`язків начальника), відповідно до приписів п.п. «г» п.1 ч.1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», віднесена до суб`єктів на яких поширюється дія цього Закону, як на військову посадову особу Збройних Сил України, який він зобов`язаний виконувати, в тому числі вимоги зазначені у ст. 28 Закону, та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення пов`язаного з корупцією, передбаченого ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до протоколу №282 від 30.08.2023 року, майор ОСОБА_1 , перебуваючи з 01.05.2023 р. на посаді тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 та будучи суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) відповідно до п.п. «г» п.1 ч.1 ст.3 Закону, в порушення п. 2 ч.1 ст.28 Закону не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та не повідомив вищестоящого керівника - начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час вчинення дій та прийняття рішення, а саме підписання наказу від 01.05.2023 №101 щодо нарахування собі особисто премії за квітень 2023 року, згідно якого майору ОСОБА_1 нараховано вказану премію у розмірі 390% посадового окладу, що становить 21450 грн.,

Відповідно до протоколу №283 від 30.08.2023 р., майор ОСОБА_1 , перебуваючи з 01.05.2023 року на посаді тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 та будучи суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) відповідно до п.п. «г» п. 1 ч. 1 ст. З Закону, в порушення п. З ч. 1 ст. 28 Закону не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та вчинив дію в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписав наказ від 01.05.2023 №101 щодо нарахування собі особисто премії за квітень 2023 року, згідно якого майору ОСОБА_1 нараховано вказану премію у розмірі 390% посадового окладу, що становить 21450 гри.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані:

-вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

-повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів, безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, - Національне агентство з питань запобігання корупції чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

-не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

-вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Статтею 172-7 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів (частина перша) та за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів(частина друга).

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, апеляційний суд виходить з наступного .

Для встановлення в діянні особи складу вказаних адміністративних правопорушень вирішальним є встановлення наявності реального конфлікту інтересів.

У Рішенні Конституційного Суду України від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010 про корупційні правопорушення та введення в дію антикорупційних законів) зазначено, що у ратифікованих Україною конвенціях, які є частиною національного законодавства, корупційна діяльність безпосередньо пов`язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов`язків. Таким чином, при розгляді даної категорії справ, обов`язково має встановлюватись умисний характер вчиненого. З об`єктивної сторони дане корупційне правопорушення характеризується умисною формою вини, а саме, прямим умислом, а також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи чи інтересу третіх осіб, яким суб`єкт правопорушення мав керуватись при його вчиненні. Так, обов`язковим елементом складу адміністративних правопорушень, передбачених частинами 1, 2статті 172-7 КУпАП, є наявність умов реального конфлікту інтересів, що прямо передбачено диспозицією цієї статті.

Відповідно до абзацу 12 ч.1 ст.1Закону України «Про запобігання корупції» приватний інтерес будь який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Відповідно до абз. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» реальний конфлікт інтересів це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Отже, реальний конфлікт інтересів передбачає не тільки наявність приватного інтересу, але ж і його суперечність із дискреційними повноваженнями конкретної особи - суб`єкта вчинення корупційного правопорушення.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Пунктом 15 частини 1 статті 11 Закону України «Про запобігання корупції» серед повноважень НАЗК передбачено також надання роз`яснень, методичної та консультаційної допомоги з питань застосування актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, застосування інших положень цього Закону та прийнятих на його виконання нормативно-правових актів, захисту викривачів.

Таким чином, роз`яснення та методичні рекомендації НАЗК мають офіційний характер та підлягають врахуванню при застосуванні норм антикорупційного законодавства.

21.10.2022 року НАЗК видано Методичні рекомендації № 13 «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції» (знаходяться у вільному доступі, розміщенні на офіційному сайті НАЗК). В зазначених Рекомендаціях уповноважений законом орган (НАЗК) надав офіційні роз`яснення та сформулював правову позицію держави щодо визначення понять і термінів, які стосуються питань запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, а також зорієнтував уповноважені на боротьбу із корупцією органи на відокремлення типових ситуацій, в умовах яких міститься склад конкретного корупційного адміністративного правопорушення, в тому числі і передбачений відповідними частинами статті 172-7 КУпАП, від обставин, які виключають подію та склад такого правопорушення.

Так, пункт 2.3 Рекомендацій роз`яснює, що приватний інтерес може впливати на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи невчинення дій лише під час реалізації службових/представницьких повноважень, що є дискреційними. При цьому, дискреція це можливість діяти на власний розсуд, обираючи з декількох різних варіантів дій, рішень.

На підтвердження цієї позиції НАЗК посилається на:

-Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, де зазначено, що дискреційні повноваження це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за таких обставин»;

-Методологію проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 року № 1395/5 «Про затвердження Методології проведення антикорупційної експертизи, де зазначено, що дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта (див. пп. 2.3.1 Рекомендацій).

Одночасно, в цьому підпункті Рекомендацій НАЗК наводить «Ознаки дискреційних повноважень, які, зокрема: дають змогу на власний розсуд оцінювати певний юридичний факт, а також обирати одну з декількох можливих форм реагування на нього; надають можливість на власний розсуд обирати міру публічно-правового впливу щодо фізичних та юридичних осіб, його вид, розмір, спосіб реалізації; дають змогу особі обрати форму реалізації своїх повноважень; наділяють особу правом повністю або частково визначати порядок здійснення юридично значущих дій, у тому числі строк та послідовність їх здійснення».

При цьому, науковий висновок щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією, підготовлений 01.03.2018 року за дорученням Голови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, відповідно до якого дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи бездіяти, а якщо діяти у виборі варіанта рішення чи дії серед варіантів, що прямо чи опосередковано закріплені в законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанта вибору із будь-ким.

У пункті 2.5 Рекомендацій НАЗК, відокремлюючи поняття потенційного та реального конфлікту інтересів, роз`яснив, що при реальному конфлікті інтересів особа реалізує (повинна реалізувати) свої повноваження у сфері, де наявний приватний інтерес. Це викликає суперечність між повноваженнями і приватним інтересом, яка впливає на об`єктивність вчинення дій чи прийняття рішень.

В Роз`ясненні щодо наявності/відсутності конфлікту інтересів під час реалізації повноважень з окремих питань оплати праці. №11 від 13.06.2022 року НАЗК зазначає, що конфлікт інтересів під час прийняття керівником рішення про встановлення того чи іншого виду виплат буде відсутній, якщо він зобов`язаний встановити конкретний розмір виплати, і законодавство не дає змоги йому зробити вибір щонайменше із двох чи більше можливих варіантів розмірів виплати(відсутність дискреції). За роз`ясненнями НАЗК, відсутність в такому випадку реального конфлікту інтересів пояснюється тим, що при прийнятті відповідного рішення у керівника державного органу відсутня дискреція щодо визначення розміру вказаної надбавки.

Правовідносини, що є предметом правової оцінки у цій справі, підлягають аналізу з урахуванням наведеного роз`яснення НАЗК.

Так, як вбачається з довідки №8/452 від 17.01.2024 року наданої ІНФОРМАЦІЯ_6 , нарахування та виплата премії начальнику відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 майору ОСОБА_1 за квітень 2023 року здійснювалась відповідно до вимог Постанови КМУ від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженого наказом МОУ №260 від 07.06.2018 року, та згідно рішення Міністра оборони України №248/1210 від 04.03.2022 року.

Розмір премії визначався на підставі окремого доручення МОУ № 2683/з від 01.02.2023 року. Згідно зазначеного доручення розмір щомісячної премії визначений за відповідними тарифними розрядами військовослужбовців і має фіксований характер.

Майор ОСОБА_1 відповідно до штатного розпису мав 27 тарифний розряд, тому йому було нараховано 390% поточної щомісячної премії згідно додатку 2 Окремого доручення.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами сторони захисту щодо того, що розмір щомісячної премії у розмірі 390%, що були виплачені ОСОБА_1 , встановлений рішенням Міністра оборони України та нараховувався у відповідності до вимог Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018. Зазначена премія мала фіксований характер, її розмір та виплата не могли коригуватися будь-яким окремим рішенням ОСОБА_1 .

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що при підписанні наказу № 101 від 01.05.2023 року, щодо нарахування собі особисто премії за квітень 2023 року ОСОБА_1 не мав жодних дискреційних повноважень щодо визначення розміру премії.

Відтак, встановлені апеляційним судом обставини вказують на відсутність в діях ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів, що виключає наявність складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

У рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Разом з тим, суд першої інстанції в порушення вимог, зазначених вище норм національного законодавства та міжнародного права, формально віднісся до розгляду провадження. Визнавши ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП, суд належним чином не дослідив всіх обставин провадження, не навів переконливих та достатніх мотивів прийнятого рішення.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 є необґрунтованою та прийнятою з істотними порушеннями вимог КУпАП, в зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у випадку встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.247, 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Тимошина Ю.В., в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2023 року, відносно ОСОБА_1 , - скасувати.

Постановити нову постанову, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Куценко О.В.