ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3/753/7068/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2024 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Коляденко П.Л., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (протокол серії ВАВ № 585185), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , 07.10.2024 року близько 11 год. 00 хв., перебуваючи з явними ознаками алкогольного та наркотичного сп`яніння за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру по відношенню до своєї матері - ОСОБА_2 , в ході якого ображав нецензурними словами, погрожував, кидався в бійку, вдарив рукою по голові та виганяв із квартири, чим своїми діями завдав їй психологічного та фізичного болю, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

До суду особа, що притягається до адміністративної відповідальності, будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи, згідно положень ст. ст. 268, 277-2 КУпАП, не з`явилася, про причини неявки не повідомила. Враховуючи вище зазначені правові норми, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Також, право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, за статтею 173-2 КУпАП, на особисту участь у розгляді її справи чи участь її адвоката, встановлене частиною першою статті 268 КУпАП, не є абсолютним. Законом визначено випадки, коли справа не може розглядатися за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, однак розгляд справи за статтею 173-2 КУпАП не належить до цих випадків.

Крім того, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Смірнов проти України» (2005 р.), у силу вимог параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи.

При цьому справа не є складною ні в правовому, ні у фактичному аспекті.

Крім того, клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, в тому числі із використанням власних технічних засобів, до суду не надходило.

Враховуючи викладене, з метою дотримання вимоги розумного строку відповідно до статті 6 параграфа 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважаю можливим розглядати справу на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступних висновків.

В своїй заяві ОСОБА_2 просила притягнути до відповідальності її сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 07.10.2024 року об 11 годині, вчинив відносно неї домашнє насильство, в ході якого ображав її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, наніс удар рукою по голові, чим завдав їй психологічного та фізичного болю.

При цьому в письмових поясненнях, наданих під час складання протоколу, ОСОБА_2 вказала про те, що її син - наркоман. Вона неодноразово виявляла в його речах невідомі речовини, схожі на наркотичні. Крім того, вона дізнавалась від знайомих ОСОБА_1 , що він вживає наркотики, проте до лікарів не звертався, на зауваження не реагував. Неодноразово поводив себе неадекватно та агресивно, розмовляв сам з собою, кричав, кидався. 07.10.2024 заявниця повернулась додому, тому що боялась перебувати в квартирі коли син в такому стані, однак, коли ОСОБА_1 побачив її відразу почав сваритись: ображав нецензурною лайкою, погрожував, виганяв з квартири після чого вдарив рукою по голові. В цей момент в квартирі перебували ще син заявниці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та знайомий ОСОБА_4 , які допомогли стримати ОСОБА_1 та викликати поліцію.

Дані пояснення потерпілої є логічними та послідовними, та такими, що повністю узгоджуються із дослідженими матеріалами справи. При цьому будь-яких обставин, які би свідчили про обмову нею порушника, не встановлено.

Крім того, винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, а саме даними: протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 ; рапорту працівника поліції, з якого слідує, що 07.10.2024 року отримано заяву та зареєстровано ЄО № 53021 від 70.10.2024 року, як «Домашнє насильство». Вході опрацювання вказаної інформації було встановлено, що 07.10.2024 року об 11:15 зі служби «102» надійшло повідомлення про те, що 07.10.2024 року об 11:15 за адресою: АДРЕСА_2 ., чоловік повідомив, що прийшов до знайомого, попросили стримати брата знайомого, який в стані алкогольного сп`яніння вдарив матір. Заявник просив швидше прислати наряд поліції, бо довго не втримають. Прибувши за вказаною адресою та піднявшись на 10 поверх виявлено громадянку ОСОБА_2 , яка повідомила, що її син ОСОБА_1 перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння та можливо наркотичного сп`яніння вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме: ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, вдарив рукою по голові. Заявниця повідомила, що СМЕ не потребує, тілесних ушкоджень не зазнала. По даному факту стосовно кривдника винесено терміновий заборонний припис серії АА № 486668.

З огляду на викладене, приходжу до висновку про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Враховуючи особу правопорушника, конкретні обставини вчиненого правопорушення, з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, приходжу до висновку, що необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді громадських робіт.

Крім того, відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, яка притягається до адміністративного відповідальності підлягає стягненню судовий збір.

Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 40-1, 173-2, 283-285 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді 30 годин громадських робіт.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя