Справа №601/170/24
Провадження № 3/601/143/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2024 року м. Кременець

Суддя Кременецького районного суду Тернопільської області Мочальська В.М., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли з відділення поліції №1 (м.Ланівці) Кременецького районного відділу поліції ГУНПУ в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП,-

УСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 540704 від 02.01.2024 зазначено, що 18.12.2023 о 20 годині в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство фізичного характеру відносно своєї братової ОСОБА_2 , з якою спільно проживають, а саме висловлювався відносно неї нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим міг заподіяти шкоду психологічному здоров`ю ОСОБА_2 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що насильницьких дій відносно ОСОБА_2 ніколи не вчиняв. Остання є рідною сестрою його дружини і з ними проживає тимчасово, бо має свою хату у селі. ОСОБА_2 і його дружина ОСОБА_3 часто випивають, б`ють його, але він шкодує їх, а тому поліцію не викликає.

Потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , приходжу до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Згідно статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 2 статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою статті 173-1 КУпАП.

Частиною 1статті 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у частині першій статті 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року (далі - Закон) визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно із п. 14 ч. 1 статті 1 даного Закону передбачено, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання фізичної або психологічної шкоди.

Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі словесні образи, погрози, приниження тощо спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Тобто, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі.

У даному випадку в протоколі про адміністративне правопорушення фактично не розкрита об`єктивна сторона правопорушення, зокрема, у ньому не конкретизовано, в чому саме полягало психологічне насильство, вчинене ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 , та чи завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, хоча це прямо випливає з диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

З дослідженого в судовому засіданні письмового пояснення ОСОБА_2 від 22.12.2023 вбачається, що вона живе з сестрою ОСОБА_3 і її чоловіком ОСОБА_1 .. ОСОБА_1 коли випиває то вчиняє відносно неї домашнє насильство, останні факти мали місце 18.12.2023 о 20 годині та 21.12.2023 о 20 годині.

З дослідженого в судовому засіданні письмового пояснення ОСОБА_1 від 02.01.2024 вбачається, що 18.12.2023 о 20 годині та 21.12.2023 о 20 годині у нього виник конфлікт з ОСОБА_2 , в ході якого він виражався нецензурною лайкою.

З постанови Кременецького районного суду Тернопільської області від 31.10.2023 вбачається, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_3 .

Згідно із ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення серед інших питань вирішує, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення складено працівниками поліції з показань потерпілої, безпосередньо вони не були очевидцями сварки.

Рапорт працівника поліції, який не містить фактичних даних на основі яких може бути встановлено наявність чи відсутність адмінправопорушення, винуватість особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, сам по собі, в силу положень ст. 251 КУпАП не може бути доказом по даній справі.

Відповідно до положень пункту третього частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а тому покладення на суд обов`язків ініціювати збір доказів для доказування вини особи суперечить принципам об`єктивності та неупередженості суду при розгляді справи та є неприпустимим.

Згідно з частини другої статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В той же час, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог пункту першого частини першої статті 247 Кодексу України по адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності складу правопорушення.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, та того, що суд не наділений повноваженням збирати докази винуватості чи невинуватості особи, притягнутої до адмінвідповідальності, приходжу до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, не доведений, а тому провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП слід закрити, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247, 173-2, 284 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу відповідного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Кременецький районний суд Тернопільської області протягом 10 днів.

Суддя