Справа № 446/1569/24 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І.
Провадження № 33/811/1490/24 Доповідач: Белена А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді - Белени А.В.,

з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

захисника адвоката Мельник Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою захисника Мельник Л.І. на постанову судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 вересня 2024 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 вересня 2024 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави 605,60 гривень судового збору.

Згідно з постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 22.07.2024 о 21 год. 04 хв. у м. Кам`янка-Бузька на вул. Героїв Небесної сотні, керував автомобілем марки «Skoda Octavia », реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

На постанову судді захисник Мельник Л.І. подала апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк апеляційного оскарження; постанову судді скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження зазначає, що у зв`язку з перебуванням судді у відпустці, копію постанови ОСОБА_1 одержав лише 08.10.2024, а тому вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений з поважних причин.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що вважає оскаржувану постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята без здійснення об`єктивного і повного судового розгляду та за відсутності належної оцінки доказів.

Стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 автомобілем, а відтак були відсутні підстави для проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Звертає увагу, що у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу вкзано, що автомобіль марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 є фіолетового кольору, тоді як у повідомленні про ДТП вказано про автомобіль Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 зеленого кольору.

Зауважує, що коли під`їхала поліція, автомобіль був припаркований біля будинку ОСОБА_1 , а сам ОСОБА_1 у автомобілі, оскільки посварився з дружиною.

Заслухавши ОСОБА_1 , захисника Мельник В.В., перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити з таких підстав.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції всупереч вимогам ст.ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тобто однобічно розглянув справу, без з`ясування фактичних обставин, що мають істотне значення для її розгляду, та не звернувши уваги на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, однак апеляційний суд вважає, що вищенаведені докази не можна вважати належними, допустимими та такими, що доводять вину ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги, суд виходить із того, що під керуванням транспортним засобом розуміється виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Чинне законодавство, в тому числі й Правила дорожнього руху, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у справі №404/4467/16-а від 20.02.2019 року зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

Таким чином, знаходження біля транспортного засобу або всередині, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані, не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Однією з головних умов для огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є не лише наявність достатніх підстав вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, а й та обставина, що саме ця особа у такому стані керувала транспортним засобом.

Тобто, факт вживання особою алкоголю до проведення огляду або відмову особи у проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння повинен бути в нерозривному зв`язку з керуванням цією особою транспортним засобом.

Разом із тим, судом першої інстанції, всупереч положень ст. 280 КУпАП не було достеменно з`ясовано чи керував ОСОБА_1 транспортним засобом.

Як пояснив ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції, того дня він близько 15-16 год приїхав додому, припаркував автомобіль та більше нікуди після цього не їздив. Він посварився з дружиною, а тому вийшов на вулицю, сів в машину, включив музику, щоб заспокоїтися. До автомобіля підійшли поліцейські та повідомили, що є повідомлення про те, що він вчинив ДТП (наїзд на огорожу) перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння, проте він відмовився, оскільки автомобілем не керував, а тому не мав обов`язку проходити такий огляд.

На відеозаписі з долученого до матеріалів справи диску видно, що автомобіль, до якого підійшли працівники поліції був припаркований біля будинку, не був заведений.

Окрім цього апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до рапорта інспектора СРПП ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області Шередька Ю.Р., 22.07.2024 отримано заяву, яка зареєстрована за №3402, про те, що 22.07.2024 л 21:04 год. за адресою: Кам`янка-Бузький район, м. Кам`янка-Бузька, вул. Газопровід, п`яний військовий на а/м «Шкода», зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вчинив ДТА (в`їхав в огорожу).

Разом з тим, як вбачається з долученого до апеляційної скарги свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 є власником автомобіля «Шкода Октавія» фіолетового кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказану суперечність та не усунув її в ході судового розгляду.

Окрім цього, допитаний у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 , повідомив, що на сьогодні він у поліції не працює. Водночас розповів, що він 22.07.2024 разом з інспекторами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснював чергування. Під час несення служби на планшет поступило повідомлення про ДТП. З повідомлення вбачалося, що вказане ДТП вчинене водієм на автомобілі Шкода зеленого кольору.

Зазначив, що до місця вчинення ДТП вони не доїхали, оскільки у дворі на вул. Героїв Небесної Сотні, 12, побачили подібне до орієнтирів авто. Вказаний автомобіль був іншого кольору, ніж заявлений у повідомлені про ДТП. Свідок ОСОБА_2 підтвердив, що автомобіль стояв припаркований у дворі, у русі не перебував. Сам він не впевнений, що саме цей автомобіль був причетний до ДТП. Зазначив, що ОСОБА_1 заперечував факт керування автомобілем.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Розглядаючи дану справу, апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ, зокрема у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav.Russia», рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinv.Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016), в яких Суд, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За наведених обставин, з огляду на пояснення ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_2 та відсутність інших належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту керування останнім транспортним засобом за викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставин, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в матеріалах справи таких доказів.

З урахуванням наведеного, встановлені апеляційним судом обставини справи виключають кваліфікацію дії ОСОБА_1 як порушення водієм вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом від огляду на стан сп`яніння, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість прийнятого місцевим судом рішення про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП - скасуванню із закриттям провадження по справі, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу захисника Мельник Лесі Ігорівни задоволити.

Постанову судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 вересня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя Альберт БЕЛЕНА