Єдиний унікальний номер 728/3195/24
Номер провадження 3/728/1378/24
П О С Т А Н О В А

27 грудня 2024 року місто Бахмач

Бахмацький районний суд у складі

головуючого судді Сороколіта Є.М.

розглянувши матеріали, які надійшли з ВП № 1 (м. Бахмач) Ніжинського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ,

за частиною першою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі також КУпАП),

У С Т А Н О В И В:

до Бахмацького районного суду (далі також Суд) 26.12.2024 надійшов протокол про адміністративне правопорушення від 26.11.2024 серії ВАВ № 049116, зі змісту якого вбачається, що 26.11.2024 об 11 год 30 хв по вул. Гетьманській, 48 поблизу магазину Продукти гр. ОСОБА_1 всупереч вимог статті 13 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, здійснив роздрібну торгівлю тютюновими виробами, а саме сигаретами COMPLIMENT без ліцензії.

Вищевказані дії ОСОБА_1 кваліфіковано за частиною першою статті 156 КУпАП.

Водночас постановою Суду від 10.12.2024 № 728/3049/24 згаданий вище протокол про адміністративне правопорушення було повернуто на доопрацювання, оскільки у протоколі належним чином не вказано місце вчинення адміністративного правопорушення, а також здійснено некоректне посилання на нормативні акти, якими визначаються порядок роздрібної торгівлі тютюнових виробів.

На виконання постанови Суду від 10.12.2024 № 728/3049/24 відділення поліції № 1 (м. Бахмач) Ніжинського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області супровідним листом від 24.12.2024 № 19099/124/45.1-2024 поінформувало, що місцем вчинення правопорушення є АДРЕСА_2 .

Аналізуючи вищевикладені обставини, не оцінюючи наперед докази та не вдаючись до вирішення питання про правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 і його винності, а лише виконуючи процедурний обов`язок при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачений пунктом 2 частини першої статті 278 КУпАП, зокрема чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, Суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення, який надійшов до суду, не відповідає вимогам статті 256 КУпАП.

Так, обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який в порядку статті 251 КУпАП є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення, та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол, та не може бути перекладено на суд.

Відповідно до статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення чітко не зазначено місце адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, що позбавляє можливості правильно кваліфікувати дії особи, встановити об`єктивну сторону правопорушення.

Зокрема, як вже відмічалося Судом, у протоколі про адміністративне правопорушення місце вчинення адміністративного правопорушення, окрім вулиці та будинку, має ще й містити найменування населеного пункту, у якому таке правопорушення відбулося для визначення правильної підсудності.

Також, саме у протоколі має бути здійснено посилання на нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, оскільки згідно з частиною першою статті 156 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за роздрібну або оптову торгівлю алкогольними напоями чи тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без марок акцизного податку чи з підробленими марками цього податку. І саме абзац 3 частини четвертої статті 11 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального, передбачає, що алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Суд зауважує, що оскільки саме момент складання протоколу про адміністративне правопорушення є початком притягнення особи до адміністративної відповідальності, то саме цим документом особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повинна бути чітко й повно поінформована про характер і причини обвинувачення для можливості підготовки свого захисту.

Суд звертає увагу, що за змістом положень статті 6 Європейської конвенції з прав людини (далі також Конвенція), ратифікованої Законом України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17.07.1997 № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У згаданому контексті слід відмітити, що поняття кримінальне обвинувачення має автономне значення, котре не залежить від класифікації, що застосовується у внутрішньо-правових системах Держав-учасниць (Блохін проти Росії (Blokhin v. Russia) [ВП], § 179; Адольф проти Австрії (Adolf v. Austria), § 30). Таке тлумачення є дійсним як для визначення кримінального характеру обвинувачення, так і для моменту, з якого існує таке обвинувачення.

Зокрема, у § 49 справи Озтюрк проти Німеччини Європейський суд з прав людини зазначив, що Конвенція не суперечить здійсненню декриміналізації діянь поміж Держав-учасниць. Проте, якби держави мали повноваження виводити такі правопорушення за рамки Конвенції, то це могло б спричинити наслідки, несумісні з її предметом і метою.

Вихідну точку у встановленні того, чи має застосовуватись кримінально-правовий аспект статті 6 Конвенції, слід визначати за критеріями, перерахованими в рішенні у справі Енгель та інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands, §§ 82-83): внутрішньо-правова кваліфікація; характер правопорушення; суворість покарання, яке може бути застосоване до даної особи.

При цьому стаття 6 Конвенції у кримінально-процесуальному аспекті вважається такою, що застосовується до митного права (Салабіаку проти Франції (Salabiaku v. France)), до покарань, призначених судом, що займається питаннями бюджетної і фінансової дисципліни (Гуіссет проти Франції (Guisset v. France)), а також до рішень деяких адміністративних органів, які мають повноваження у галузях економічного, фінансового і антимонопольного права (Ліллі Франс С.А. проти Франції (Lilly France S.A. v. France) (ухв.); Дюбюс С.А. проти Франці (Dubus S.A. v. France); А.Менаріні Діагностікс С.р.л. проти Італії (A. Menarini Diagnostics S.r.l. v. Italy); Компанія Produkcija Plus Storitveno podjetje d.o.o. проти Словенії (Produkcija Plus Storitveno podjetje d.o.o. v. Slovenia, §§ 45-46).

Також підпункт а) частини третьої статті 6 Конвенції вказує на необхідність особливо ретельно повідомляти «обвинувачення» зацікавленій особі. Обвинувальний акт відіграє вирішальну роль у кримінальному переслідуванні: починаючи від його пред`явлення, особа, проти якої порушено кримінальну справу, є офіційно повідомленою про юридичну і фактологічну базу сформульованих проти неї обвинувачень (Пелісьє та Сассі проти Франції (Pelissier and Sassi v. France) [ВП], § 51; Камасінський проти Австрії (Kamasinski v. Austria), § 79).

Конвенційні норми визнають за обвинуваченим право бути поінформованим не лише про «причину» обвинувачення, тобто про матеріальні факти, висунені проти нього, і на яких ґрунтується обвинувачення, але й про «характер» обвинувачення, тобто про юридичну кваліфікацію цих фактів (Матточча проти Італії (Mattoccia v. Italy), § 59; Пенев проти Болгарії (Penev v. Bulgaria), §§ 33 і 42).

Повертаючись до фактичних обставин цієї справи, Суд зазначає, що виходячи із загальних засад судочинства, визначених положеннями статті 129 Конституції України, він не має права перебирати на себе функцію обвинувача та у будь-який спосіб виправляти виявлені недоліки.

Підсумовуючи вищенаведене, Суд вважає, що за вказаних обставин, проведення повного і об`єктивного розгляду справи є неможливим, а протокол про адміністративне правопорушення повинен бути повернутий органу, який його склав, для належного оформлення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 256, 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративні матеріали разом з протоколом про адміністративне правопорушення від 26.11.2024 серії ВАВ № 049116, складений стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності відповідно за частиною першою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повернути до відділення поліції № 1 (м. Бахмач) Ніжинського районного управління ГУНП в Чернігівській області на доопрацювання.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Є.М. Сороколіт