ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2024 Справа №607/24522/24 Провадження №3/607/10039/2024

місто Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Герчаківська О. Я., розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 182 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 621102 від 11 листопада 2024 року, 15 жовтня 2024 року близько 04 год. 20 хв. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , шумів та стукав, внаслідок чого своїми діями порушив ст. 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму, правил додержання тиші в населених пунктах, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 182 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Також згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 621101 від 11 листопада 2024 року, 14 жовтня 2024 року близько 04 год. 45 хв. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , шумів та стукав, внаслідок чого своїми діями порушила ст. 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму, правил додержання тиші в населених пунктах, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 182 КУпАП.

У судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча повідомлялася про час, дату та місце судового засідання належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП вважаю за можливе справу розглянути у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Більш того, в умовах воєнного стану, з огляду на неприпустимість зупинення роботи судів та здійснення правосуддя та на розумність строків розгляду справ, суд не має чекати, що особа щодо якої розглядається справа виявить бажання з`явитись до суду за умови не повідомлення суду причин своєї неявки.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 254 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 182 КУпАП настає за порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму чи правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях, що вчинене повторно протягом року.

Відтак, диспозиція статті 182 КУпАП за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, що не називаючи конкретних ознак правопорушення або називаючи лише їх частину, відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів, які не є законами про адміністративну відповідальність, а тому у протоколі про адміністративне правопорушення має бути зазначена відповідна стаття певного нормативного акту (частина, пункт) та має бути викладено їх зміст.

В той же час, у протоколі зазначено, що ОСОБА_1 порушив ст. 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення». Однак, суд звертає увагу, що Закон України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» втратив чинність 01 жовтня 2023 року на підставі Закону України «Про систему громадського здоров`я» від 06.09.2022 № 2573-IX.

В той же час, у протоколах не зазначено чинної норми, тобто закону чи іншого нормативно-правового акту, який порушив ОСОБА_1 .

За встановлених обставин, у протоколі про адміністративне правопорушення не розкрита суть порушення, а саме не зазначено, який чинний нормативно-правовий акт передбачав адміністративну відповідальність за інкриміноване діяння, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 182 КУпАП, та що прямо суперечить принципу правової визначеності, закріпленому у численних рішеннях ЄСПЛ (п. 31 рішення від 28 жовтня 2003 року у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia), заява № 589973/00); п. 109 рішення від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99); п. 54 рішення від 23 вересня 1998 року у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), згідно яких «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Зокрема, ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

За наведеного вище, протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 621102 від 11 листопада 2024 року та протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 621101 від 11 листопада 2024 року, які не містить посилання на чинний нормативно-правовий акт, який передбачає заборони чи обмеження, що ставляться в провину ОСОБА_1 , що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 182 КУпАП, не може бути прийнятим судом як допустимий доказ у справі.

Крім того, у цьому протоколі про адміністративне правопорушення не встановлено, який саме рівень шуму був зафіксований працівниками поліції, який би перевищував встановлену законом норму, у який спосіб поліцейські визначили рівень такого шуму.

Більш того, в матеріалах справи наявний протокол про адміністративне правопорушення, який сам по собі не може бути беззаперечним доказом вини в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Також щодо заяви ОСОБА_2 від 14 жовтня 2024 року та письмових пояснень ОСОБА_2 від 11 листопада 2024 року, то суд звертає увагу на те, що такі пояснення не є належним доказом в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки їх зміст та достовірність перевіряються судом шляхом допиту цих осіб в якості свідків (постанова Верховного Суду у справі № 560/751/17 від 27 червня 2019 року).

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Таким чином, суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчинення адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено перед судом. Суд також не має права самостійно вишукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином перебиратиме на себе функції обвинувача, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд доходить до однозначного висновку що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 182 КУпАП, у зв`язку з чим, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 182 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 182, 247, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

П О С Т А Н О В И Л А :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 182 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, або прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Суддя Тернопільського міськрайонного суду

Тернопільської області Герчаківська О. Я.