Справа № 509/6826/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2024 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кириченко П.Л.,

при секретарі Осадченко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, Одеської області адміністративні матеріали, про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 30 ч. 1 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого і проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , такого, що на протязі року до адміністративної відповідальності не притягувався, -

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 579925 від 11.11.2024 року, вбачається, що 10.11.2024 року о 23:00 год., с. Лиманка, ж/м «Радужний», 16/3, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Infiniti M-35», д/н НОМЕР_1 , не вибрав безпечну швидкість руху та безпечний інтервал допустив наїзд на автомобіль марки «Daewoo», д/н НОМЕР_2 , «Volkswagen», д/н НОМЕР_3 , «Hyundai», д/н НОМЕР_4 , «Peugeot», д/н НОМЕР_5 , «Daewoo», д/н НОМЕР_6 , «Hyundai», д/н НОМЕР_7 , «Volkswagen», д/н НОМЕР_8 , які були припарковані, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 12.1, 13.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 579926 від 11.11.2024 року, вбачається, що 10.11.2024 року о 23:00 год., с. Лиманка, ж/м «Радужний», 16/3, ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Infiniti M-35», д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей) від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», чи в закладі охорони здоров`я відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 130 ч. 1 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 931406 від 28.11.2024 року, вбачається, що 11.11.2024 року о 23:00 год., с. Лиманка, ж/м «Радужний», 16/3, ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Infiniti M-35», д/н НОМЕР_1 , будучи причетним до скоєння ДТП, залишив місце пригоди, чим порушив п. 2.10 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 122-4 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП не визнав та просив суд закрити провадження на підставі ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП, у зв`язку з тим, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП, а саме, що він не керував транспортним засобом, відеозапис який міститься в матеріалах справи не може слугувати належним доказом його вини у вчиненні правопорушення через те, що він не є безперервним, він не відмовлявся від проходження огляду бо працівники поліції йому не запропоновували пройти вказаний огляд, йому не було роз`яснено його права, протоколи складались без його участі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , пояснила суду, що 10.11.2024 року вона вирішила перепаркувати їх автомобіль марки «Infiniti M-35», д/н НОМЕР_1 , через те, що їй зранку треба було їхати на роботу, і вони мешкають в ж/м «Радужний», де зранку через велика кількість автомобілів неможливо виїхати з двору, у зв`язку з тим, що їх автомобіль був заблокований іншими автомобілями власників будинку вона звернулась за допомогою до сусіда, який знаходився у дворі біля свого автомобіля на, що останній погодився перепаркувати автомобіль ближче до воріт, щоб їй було легше виїхати зранку на роботу, на що останній погодився, та коли він почав рухатись вчинив ДТП з іншими автомобілями, які були припарковані у дворі, після чого він пішов у невідомому напрямку, а вона залишилась на місці ДТП до приїзду працівників поліції та почала телефонувати чоловіку ОСОБА_1 , щоб він спустився однак через свою хворобу та сон він одразу не почув дзвінок телефону та спустився вже після приїзду працівників поліції з якими зустрівся в під`їзді, та вони почали казати, що саме він причетний до ДТП, а також, що він знаходиться у стані алкогольного сп`яніння та вони будуть складати відносно нього протоколи про адміністративні правопорушення.

Дослідивши адміністративні матеріали, оглянувши в судовому засіданні відеодиск, доданий до матеріалів, а також матеріали службової перевірки відносно ОСОБА_1 , які надійшли на адресу суду, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбачених ст. ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП, які не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне порушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення, містить в собі фактичні данні про обставини правопорушення, і відповідно є одним з доказів по справі, у зв`язку з чим, судом, при вирішенні справи про адміністративне правопорушення, протокол оцінюється нарівні з іншими доказами по справі, перед якими, він не має переваги, та відповідно на підставі оцінки всіх доказів по справі, судом приймається відповідне рішення.

Відповідно до умов статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за внутрішнім переконанням, заснованому на всебічному, повному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 254 КУпАП, Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Частиною 1 статті 256 КУпАП передбачено у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення), місце, час вчинення і суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до відповідальності та інше.

У відповідності до ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, який проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником міліції у присутності двох свідків і у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння працівником міліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, перелік яких затверджується управлінням охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. При чому, огляд осіб на стан сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті вважається недійсним. Направлення особи для огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному КМУ.

Згідно із ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Стаття 62 Конституції України прямо вказує особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на його користь.

Відповідно до ст. 63 Конституції України особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коли яких визначається законом.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 579925 від 11.11.2024 року, вбачається, що 10.11.2024 року о 23:0 год., с. Лиманка, ж/м «Радужний», 16/3, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Infiniti M-35», д/н НОМЕР_1 , не вибрав безпечну швидкість руху та безпечний інтервал допустив наїзд на автомобіль марки «Daewoo», д/н НОМЕР_2 , «Volkswagen», д/н НОМЕР_3 , «Hyundai», д/н НОМЕР_4 , «Peugeot», д/н НОМЕР_5 , «Daewoo», д/н НОМЕР_6 , «Hyundai», д/н НОМЕР_7 , «Volkswagen», д/н НОМЕР_8 , які були припарковані, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 12.1, 13.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 579926 від 11.11.2024 року, вбачається, що 10.11.2024 року о 23:0 год., с. Лиманка, ж/м «Радужний», 16/3, ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Infiniti M-35», д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей) від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», чи в закладі охорони здоров`я відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 130 ч. 1 КУпАП.

При вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП, судом має бути доведено факт керування автомобілем у стані сп`яніння відповідними засобами доказування, фото чи відео файлами, актами медичного обстеження, показаннями свідків.

Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, полягає в тому, що правопорушник має, по перше, керувати транспортним засобом, а по друге перебувати у стані алкогольного сп`яніння. Відсутність будь якої складової об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності. Тобто працівники поліції повинні представити суду докази того, що особа керувала автомобілем і при цьому знаходилась у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно із ст. 265-1 КУпАП, У разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, поліцейський тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, але не більше ніж на три місяці з моменту такого вилучення, і видає тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Про тимчасове вилучення посвідчення водія робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Суд звертає увагу, що у ОСОБА_1 , не було вилучено посвідчення водія.

Відповідно до ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

В порушення вказаних вимог закону, ОСОБА_1 , не було відсторонено від керування транспортним засобом, хоча поліцейський який складав протокол про адміністративне правопорушення вважав, що саме ОСОБА_1 , перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

Окрім того, працівник поліції зобов`язаний був вказати про відмову водія пройти тест за допомогою спеціального технічного засобу на місці зупинки у відповідному акті, а далі забезпечити його доставку до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше, ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для проведення огляду, для встановлення стану сп`яніння, а у разі відмови водія пройти медичний огляд у мед закладі - скласти відповідний протокол. У матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість якість реакції, яке мало би бути вручене мені після моєї відмови пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу.

Докази, які б вказували на дотримання працівниками поліції порядку направлення на такий огляд до медичного закладу, у справі відсутні.

Такими чином, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння і відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння у медичному закладі. Крім цього, слід зазначити, що проходження огляду в медичному закладі пропонується поліцейським не лише усно, а шляхом вручення водієві письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. У цьому письмовому направленні має бути вказано конкретний заклад охорони здоров`я, який входить до затвердженого переліку, дані про особу водія, якого направляють, точний час видачі направлення тощо. І лише у разі, якщо водій отримав письмове направлення та відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, тільки тоді поліцейський має право скласти протокол про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП.

У даному випадку з відеозапису та матеріалів справи не вбачається, щоб поліцейський вручав ОСОБА_1 письмове направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я, відсутні відомості про таке вручення. Більш того з відеозапису вбачається, що поліцейський складав протоколи про адміністративне правопорушення без участі ОСОБА_1 в поліцейському автомобіль. Таким чином, порушення з боку ОСОБА_3 правил дорожнього руху не відбулось, оскільки встановлено, що поліцейським було порушено порядок направлення водія для проходження огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. До справи не додано будь-яких доказів на підтвердження вини тобто не зафіксовано вчинення правопорушення належними доказами. Будь-які докази про наявність вини у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП відсутні.

Більш того, судом були досліджені матеріали службової перевірки відносно ОСОБА_1 , з яких взагалі вбачається, що на фото які є у вказаних матеріалах два чоловіка на яких різна одежа, що також підтверджує твердження ОСОБА_1 , та свідка допитаного в судовому засіданні, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом.

Відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (п. 5 розділ II), затвердженої Наказом МВС № 1026 від 18.12.2018, включення портативного відео реєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).

Тобто, поліцейським до протоколу про адміністративне правопорушення не додано відеозапис з нагрудної камери у повній мірі, який має бути безперервний. Це свідчить про те, що відеозапис змінювався (редагувався особою, яка записувала відеозапис магнітний носій, що прямо заборонено Інструкцією №100. Враховуючи те, що доданий до протоколу відеозапис на магнітному носії змінювався або редагувався, а тому існують сумніви в автентичності оригіналу, у зв`язку із чим доданий до протоколу відеозапис є неналежним та недопустимим доказом по справі.

Суд звертає увагу, що з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 931406 від 28.11.2024 року, вбачається, що 11.11.2024 року о 23:00 год., с. Лиманка, ж/м «Радужний», 16/3, ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Infiniti M-35», д/н НОМЕР_1 , будучи причетним до скоєння ДТП, залишив місце пригоди, чим порушив п. 2.10 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 122-4 КУпАП, однак із протоколу про адміністративне правопорушення передбачене ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП, працівниками поліції було зазначено, що адміністративне правопорушення відбулось 10.11.2024 року о 23:00 год., тобто із протоколу вбачається, що ОСОБА_1 , залишив місце ДТП наступного дня 11.11.2024 року о 23:00 год., більш того суд звертає особливу увагу, що працівниками поліції до вказаного протоколу надано копію протоколу серії ААД № 579925 від 11.11.2024 року за ст. 124 КУпАП, з якої вбачається, що подія була вчинена 11.11.2024 року хоча з оригіналу вказаного протоколу відносно ОСОБА_1 , вбачається час вчинення події 10.11.2024 року (що викликає у суду сумніви у справжності вказаної копії) більш того необхідно зазначити, що як стверджують працівники поліції особу яка керувала транспортним засобом було встановлено того ж дня ним виявився ОСОБА_1 , однак протокол за ст. 122-4 КУпАП, складено без урахування вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП, не на протязі 24 годин, а через 17 днів.

Таким чином, під час розгляду даних адміністративних матеріалів, судом не було здобуто достатніх допустимих і належних доказів саме факту керування ОСОБА_4 транспортним засобом марки «Infiniti M-35», д/н НОМЕР_1 , докази надані працівниками поліції не доводять поза розумним сумнівом його вину у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень, та виключає саму суть вчинення ним правопорушень передбачених ст. 122-4, 124, 130 ч. 1 КУпАП.

Згідно з п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 № 23рп/2010 - конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті1,3, частина друга статті19 Основного Закону України).Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України(частина перша статті 64).

У відповідності до п.4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

В рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження - не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Розглядаючи питання ефективного засобу правового захисту Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в п.114 Рішення від 10 вересня 2010 року у справі «Макфарлейн проти Ірландії» (заява № 31333/06), п. 38 Рішення Великої Палати від 29 березня 2006 року у справі «Ріккірді Піссаті проти Італії» (заява № 62361/00) зазначив, що засіб є ефективним тільки якщо він доступний та достатній.

В силу п.255 Рішення ЄСПЛ від 12 грудня 2012 року у справі «Ель-Масрі проти колишньої Югославської Республіки Македонія» (заява № 39630/09) та п. 152 у справі «Кудла проти Польщі» (заява № 30210/06) від 26 жовтня 2000 року засіб повинен бути ефективним на практиці й по закону, а згідно п. 36-40 Рішення від 24 липня 2012 року у справі «Джорджевич проти Хорватії» (заява № 41526/10) при оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника.

У своєму рішенні від 17 березня 2009 року у справі «Хутман і Меус проти Бельгії» (заява № 9411/05) п. 44 ЄСПЛ зазначив, що національні органи повинні тлумачити та застосовувати своє національне законодавство без зайвого формалізму.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У випадку, коли наявні розбіжності щодо визначення природи (процесуальної чи матеріальної) окремого правового положення у національному законодавстві та практиці ЄСПЛ, то перевага повинна надаватися тому підходу, який є більш сприятливим для особи. Це випливає із принципів дії Конвенції, зокрема субсидіарності та мінімальних стандартів держава повинна забезпечити особі мінімальний рівень захисту, гарантований Конвенцією, що не виключає встановлення в національному законодавстві вищих стандартів прав людини.

Таким чином працівниками поліції порушено процедуру складання адміністративних матеріалів.

За визначенням одного з відомих професорів Оксфордського університету ОСОБА_5 з теми fair procedure, поняття «процедури» - це кроки, які вживаються, або способи, які застосовуються для прийняття рішення та запроваджують дії або вирішують справу певним чином в юридичному або адміністративному контексті. А поняття «процес» - це зручний загальний термін, який включає сукупність процедур стосовно рішення чи дії (D.J.Galligan. Due Process and Fair Procedures. A Study of Administrative Procedures. - Oxford University Press Inc., New York. - Reprinted. 2004. р.8).

Принципи правової процедури вже стали універсальними через рішення Європейського суду з прав людини і поширюються як на процесуальне судочинство, так і на правові процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень під час прийняття відповідних актів стосовно прав, свобод та законних інтересів людини.

Втім, вказана доктрина правової процедури по суті була використана в практиці Конституційного Суду України. У рішеннях від 28 лютого 2018 року про визнання неконституційним закону про мову та від 26 квітня 2018 року про визнання неконституційним закону про референдум Конституційний Суд України, вказавши на прямий зв`язок дотримання «належної процедури» та гарантій прав і законних інтересів людини і громадянина, фактично надав процедурним принципам владного обов`язкового значення. Тобто, якщо було порушено належну правову процедуру в парламенті чи в іншому органі публічної влади - немає сенсу перевіряти змістову частину відповідного акта, оскільки він є нікчемним.

Обираючи переклад доктрини fair procedure як «правова процедура», Касаційний адміністративний суд виходив із сутнісного розуміння поняття «право».

Саме поняття «право» (англ. law) охоплює не лише конституції, міжнародне право, статутне право та підзаконні акти, а й також - де доречно - суддєстворене право (judge-made law), як-то норми загального права (всі вони - зобов`язальної природи). Як зазначено в пункті 46 коментаря до документа Європейської комісії «За демократію через право» (Венеційська комісія) «Мірило правовладдя» (ухвалений Венеційською комісією на 106 пленарному засіданні 11-12 березня 2016 року), будь-який припис права має бути приступним і передбачуваними. (2017 року).

Викладене дозволяє вжити поняття «правова процедура», що цілком охоплюється розумінням rule of law - принципом верховенства права (або мірилом правовладдя). Про це йдеться в зазначеному коментарі до документа Венеційської комісії «Мірило правовладдя».

Саме ж верховенство права, відповідно до юридичної позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 року, - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема в закони, які за змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Як зазначено в цьому ж Рішенні Конституційного Суду України, справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Таким чином, ця юридична позиція Конституційного Суду України поширюється і на необхідність врегулювання органами публічної влади «правової процедури», яка визначає критерії справедливого ставлення органів публічної влади до особи.

Варто знати, що доктрина «правова процедура» міститься в статті 6 (1) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (D.J.Galligan. Due Process and Fair Procedures. A Study of Administrative Procedures. - Oxford University Press Inc., New York. - Reprinted. 2004. р.219). Положення цієї статті проникнуті принципом верховенства права, ця стаття поширює гарантії захисту і на публічно-правові спори між особою і державою.

Вказана Конвенція є невід`ємною частиною українського національного законодавства, і її положення корелюють з положеннями Конституції України. Так, положення частини 1 статті 6 Конвенції співвідносяться з положеннями статті 129 Конституції України, які й містять основні принципи здійснення судочинства і можуть виступати за аналогією також критеріями (стандартами) для перевірки дотримання правової процедури, у разі відсутності в законодавстві такої, органами публічної влади у відносинах з особою.

В демократичних умовах розбудови та оновлення судової влади однаково важливо для всіх видів провадження ідентифікувати правові процедури з правовими стандартами для їх належного (справедливого) застосування, які, зокрема, визначені у статті 6 Конвенції.

Тобто принципи «правової процедури» застосовуються не тільки в процесуальному судочинстві, їх також дуже важливо застосовувати у досудовому порядку урегулювання спору (частина четверта статті 124 Конституції України), а також у всіх інших спорах між особою і суб`єктами владних повноважень, у яких здійснюються «правові процедури».

Тому для правової процедури необхідне встановлення критеріїв належності, тобто послідовності етапів, стадій вчинення окремих юридично значущих дій, дотримання формально закріпленого порядку здійснення відповідного виду юридичної діяльності.

У постанові Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі № 826/13000/18 зазначено, що правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура встановлює чітку послідовність дій проведення такої перевірки із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності.

На переконання суду, особа, яка уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинна була чітко дотримуватись визначеної законом процедури, для того щоб стверджувати про наявність в діях ОСОБА_6 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 ч. 1, 122-2 ч. 1 КУпАП.

У відповідності до положень ст. 247 п. 1 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В даному випадку, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП, а тому провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 124,130 ч. 1, 247 п. 1,251,255,256,266,283-285 КУпАП, ЄКПЛ, рішеннями ЄСПЛ, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Протоколи про адміністративне правопорушення № 509/6826/24, 509/6827/24, 509/7267/24 - відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ст.ст. 122-4, 124, 130 ч. 1 КУпАП - об`єднати в одне провадження під № 509/6826/24.

Провадження в справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 122-4, 124, 130 ч. 1 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд протягом 10 днів з дня її отримання.

Суддя П.Л. Кириченко