Номер провадження: 33/813/2984/24
Номер справи місцевого суду: 501/3644/24
Головуючий у першій інстанції Яковець Є. О.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду: Громік Р.Д.

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Іллічівського міського суду Одеської області від 09 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік; стягнено з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 113314 від 17.08.2024 вбачається, що 17 серпня 2024 року о 09:25 год водій ОСОБА_1 керував автомобілем Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Радісній, 11, в м. Чорноморську Одеського району Одеської області, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук, та в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера «Drаger» та в медичному закладі відмовився.

Постановою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 09 жовтня 2024 рокуОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік; стягнено з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що:

1) наявні відеозаписи не містять підстав для зупинки транспортного засобу Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_1 , а тому останній не мав виконувати інші вимоги працівників поліції;

2) відеозаписи не підписані електронним цифровим підписом, а тому такий доказ є неналежним;

3) працівниками поліції була оголошена така ознака алкогольного сп`яніння як почервоніння очей, однак така ознака відсутня в Інструкції «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», а тому в працівників поліції не було підстав вважати, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння;

4) ОСОБА_1 надано висновок КПП «ООМЦПЗ» ООР №002598 від 17.08.2024, який підтверджує, що ОСОБА_1 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, що виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП;

5) у ОСОБА_1 не було вилучено посвідчення водія.

Крім того, ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Іллічівського міського суду Одеської області від 09 жовтня 2024 року, мотивуючи тим, що вперше апеляційну скаргу було подано в межах строку на апеляційне оскарження.

Розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за можливе задовольнити його з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п.8 ч.1 ст. 129 Конституції України).

Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що вперше 22 жовтня 2024 року адвокат Дмітрієв Р.Б., який діє в інтересах ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, а саме ТОВ «Нова Пошта», подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Іллічівського міського суду Одеської області від 09 жовтня 2024 року, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

Постановою Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2024 року апеляційну скаргу адвоката Дмітрієва Р.Б., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 09 жовтня 2024 року по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП повернуто особі, яка її подала.

Вищевказана постанова вмотивована тим, що постанова Іллічівського міського суду Одеської області винесена 09 жовтня 2024 року, в судовому засіданні була присутня захисник Жовта А.С., з апеляційною скаргою апелянт звернувся 22 жовтня 2024 року та не порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та не зазначає поважні причини пропуску строку. У зв`язку з тим, що апелянт не порушує питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду, як в таких випадках передбачає ст. 294 КУпАП, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційну скаргу на постанову Іллічівського міського суду Одеської області винесена 09 жовтня 2024 року необхідно повернути особі, яка її подала, оскільки апеляційна скарга подана після закінчення строку на апеляційне оскарження, та скаржником не заявлено клопотання про його поновлення.

До апеляційної скарги від 28 листопада 2024 року як додаток надано копію накладної №6952 кур`єрської служби кур`єрської служби доставки ТОВ «Двадцять п`ять годин», відповідно до якої першу апеляційну скаргу було здано до служби доставки 18 жовтня 2024 року, тобто в межах строку на апеляційне оскарження.

Однак, судом апеляційної інстанції дана накладна не була прийнята до уваги, з огляду на те, що в матеріалах справи наявний конверт ТОВ «Нова Пошта», відповідно до якого поштове відправлення було передано поштовому перевізнику 22 жовтня 2024 року (а.с. 69).

Враховуючи те, що 09 жовтня 2024 року винесено постанову судді Іллічівського міського суду Одеської області, останнім днем апеляційного оскарження є 19 жовтня 2024 року (субота), оскільки вказаний день є вихідним, то таким останнім днем апеляційного оскарження є перший робочий день тобто 21 жовтня 2024 року).

Тому, постановою Одеського апеляційного суду від 05 грудня 2024 року у задоволенні клопотання авдоката Дмітрієва Р.Б., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Іллічівського міського суду Одеської області від 09 жовтня 2024 року відмовлено. Апеляційну скаргу адвоката Дмітрієва Р.Б., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Іллічівського міського суду Одеської області від 09 жовтня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП повернуто особі, яка її подала, разом з усіма доданими до неї матеріалами.

11 грудня 2024 року адвокат Дмітрієв Р.Б., який діє в інтересах ОСОБА_1 , втретє подав апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

На підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження надано відповідь ТОВ «Двадцять п`ять годин» на адвокатський запит в якому було поставлено такі питання:

1) Коли кур`єром ТОВ «Двадцять п`ять годин» було прийнято відправлення за накладною ПН №6952 (з описом вкладеного: «Апеляційна скарга на постанову від 09.10.2024 р. №501/3644/24»), для доставки до Іллічівського міського суду Одеської області?;

2) За яких обставин (причин), прийняте кур`єром ТОВ «Двадцять п`ять годин» відправлення за накладною ПН №6952 було передано 22.10.2024 р. іншому поштовому перевізнику ТОВ «Нова Пошта».

З відповіді ТОВ «Двадцять п`ять годин» від 10 грудня 2024 року на адвокатський запит адвоката Дмітрієва Р.Б., який діє в інтересах ОСОБА_1 , вбачається наступне:

«По перщому питанню, відправлення за накладною ПН №6852 було прийнято кур`єром кур`єрської служби доставки ТОВ «Двадцять п`ять годин» 18.10.2024 р. о 16 год 15 хв, відправник ОСОБА_2 , одержувач Іллічівський міський суд Одеської області, категорія доставки «Економ», послуги доставки оплачено відправником, опис відправлення: «Апеляційна скарга на постанову від 09.10.2024 р. №501/3644/24 ».

По другому питання, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введенням військового стану та оголошення загальної мобілізації, ми змушені були підлаштуватися до умов сьогодення, змінити логістику та графік роботи.

Враховуючи те, що відправлення за накладною ПН №6952 було прийнято 18.10.2024 р. (п`ятниця), а 21.10.2024 р. (понеділок) та 22.10.2024 р. (вівторок) не було прийнято інших відправлень до м. Чорноморськ (колишня назва Іллічівськ), з метою економії витрат на доставку, керівництвом кур`єрської служби доставки ТОВ «Двадцять п`ять годин» було вирішено відправлення за накладною ПН №6952 через службу доставки ТОВ «Нова Пошта».

Так, 22.10.2024 р. 0 18 год 57 хв в особистому кабінеті ТОВ «Нова Пошта», мною, ОСОБА_3 , директором ТОВ «Двадцять п`ять годин», було створено експрес-накладну за №2831, з відправленням на адресу Іллічівського міського суду Одеської області прийнятого у Вас 18.10.2024 р. конверту, та о 19 год 58 хв здано відправлення на відділенні №60 ТОВ «Нова Пошта».»

Дійсно, в матеріалах справи міститься конверт ТОВ «Нова Пошта» за накладною №2831 та відправником якого є ОСОБА_3 , а тому вперше апеляційну скаргу адвокатом ОСОБА_2 передано кур`єрській службі доставки ТОВ «Двадцять п`ять годин» 18.10.2024, тобто в межах десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Враховуючи матеріали справи, вважаю за можливе визнати причини пропущеного строку поважними та поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Іллічівського міського суду Одеської області від 09 жовтня 2024 року.

20 грудня 2024 року від адвоката Дмітрієва Р.Б., який діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тимчасовим виїздом за межі міста Одеси, а саме: у період з 21.12.2024 по 27.12.2024, а сам ОСОБА_1 захворів та не може бути присутнім в судовому засіданні за станом здоров`я.

Розглянувши заяву про відкладення розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у її задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Неявка в судове засіданні особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформації про належне повідомлення цих осіб.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд ніяким чином не обмежує учасників справи, оскільки останні скористались своїм правом на оскарження судового рішення в апеляційному порядку, скористались правом на захист, у встановленому законом порядку своєчасно повідомлялись про час і місце розгляду справи та надавали пояснення щодо справи.

Згідно з ч. 1 ст. 271 КУпАП у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України. Повноваження адвоката на участь у розгляді справи підтверджуються довіреністю на ведення справи, посвідченою нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності, або ордером чи дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника. Витяг засвідчується підписами сторін.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає необхідним застосувати аналогію права, а саме ст. 336 КПК України.

Однак, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 336 КПК судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин;

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що на підтвердження обставин викладених в клопотанні про відкладення розгляду справи адвокатом Дмітрієвим Р.Б. надано копію посадкових документів, однак поважності причин щодо неможливості прийняти участі в судовому засіданні в режимі відеконференції наведено не було.

Також, адвокатом Дмітрієвим Р.Б. не наведено обставин, які позбавили можливості ОСОБА_1 прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеконференції.

Таким чином, адвокатом Дмітрієвим Р.Б. та ОСОБА_1 не було реалізоване їх право прийняти участь в судовому засідання у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду.

З огляду на вищевикладене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності учасника справи та його адвоката, на підставі доводів, викладених в скарзі, а також доказів, які містяться в матеріалах справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Вивчивши доводи поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, поваги до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Згідно із ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина перша статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.2.9 а, 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року за №1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі пунктів 2, 3 Розділу 1 Інструкції «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/753 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також, бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 2.5. ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначених вимоги ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП.

Порядок оформлення та вимоги до оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення за ст.130 КУпАП врегульовано Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395); Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі - Інструкція № 1452/735).

Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (пункт 7 розділу І Інструкції).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 113314 від 17.08.2024, в якому наведені обставини порушення п. 2.5 ПДР (а.с 2);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначені виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, та наявний особистий підпис ОСОБА_1 про відмову від проходження огляду за допомогою алкотестера «Drаger» (а.с. 4);

- направленням на огляд водія транспортного засобу від 17 серпня 2024 року о 09:25 год, в якому зазначені виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, та наявний особистий підпис ОСОБА_1 про відмову від проходження огляду за допомогою алкотестера «Drаger» та у медичному закладі (а.с. 5);

- довідкою про наявність у ОСОБА_1 діючого посвідчення водія (а.с. 7);

- витягом з бази МВС щодо фіксації складання протоколу відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 9);

- оптичним диском з п`ятьма відеозаписами (а.с. 8).

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у сукупності, дійшов правильного висновку, що в діях ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності, вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, обставини правопорушення й вина правопорушниці підтверджуються також зібраними в порядку ст. 251 КпАП України доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, яким зафіксоване місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення та сукупністю досліджених матеріалів, доданих до вказаного протоколу.

Суд першої інстанції при накладенні адміністративного стягнення правильно враховував: ступінь суспільної небезпеки правопорушення, особистість правопорушниці, ступінь її провини, майновий стан, а також те, що умисні дії правопорушниці були направлені на порушення безпеки руху з використанням джерела підвищеної небезпеки - автомобіля.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що необхідним і достатнім адміністративним стягненням для правопорушника буде штраф з позбавленням права керування транспортними засобами, з метою подальшого запобігання правопорушень та виховування особи в дусі дотримання «Правил дорожнього руху України».

Доводи апелянта про відсутність причини зупинки не впливають на правильність висновків щодо наявності складу адміністративного правопорушення. Слід зазначити, що з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, не згода водія із причинами зупинки або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, і такий обов`язок не впливає на причину зупинки. Неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій перебував з ознаками сп`яніння, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог п.2.5 ПДР України. Матеріали справи не містять даних про оскарження ОСОБА_1 у встановленому порядку дій працівників поліції.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що відсутність електронного цифрового підпису на файлах відеофіксації огляду на стан алкогольного сп`яніння тягне за собою недопустимість цього доказу, оскільки відповідно до статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Один і той же електронний документ /відеозапис/ може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали, відрізняються один від одного тільки часом та датою їх створення.

Записаний на оптичний диск носій інформації, електронний файл у вигляді відеозапису, є оригіналом /відображенням/ електронного документу, який не потребує додаткового завірення електронним підписом, з огляду на це поліцейські діяли відповідно до Наказу МВС України №1026 від 18.12.2018 «Про затвердження Інструкції з застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису» та будь-яких порушень не допустили.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 надано висновок КПП «ООМЦПЗ» ООР №002598 від 17.08.2024, який підтверджує, що ОСОБА_1 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, що виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не приймаються апеляційним судом з огляду на такі підстави.

Частиною 3 статті 266 КУпАП визначено, що у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я; перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій; проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Крім того, згідно ч. 4 ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

З висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, виданим КНП «ООМЦПЗ» ООР №002598 від 17.08.2024, не можна достовірно встановити, що ОСОБА_1 17 серпня 2024 року не перебував у стані алкогольного сп`яніння. Лабораторне дослідження було проведено за відсутності поліцейського, а також поза межами двохгодинного проміжку часу з моменту встановлення підстав для його здійснення, оскільки вказані підстави було встановлено о 09:42, а лабораторне дослідження проведення о 16:15 і таким чином результати огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладу є недопустимим доказом та не може бути використаний при розгляді справи.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що своїми діями під час зупинки ОСОБА_1 порушив п. 2.5. ПДР, відповідно до якого водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП може бути :

1) керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного, наркотичного чи іншого);

2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння;

3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, а в подальшому від огляду в медичному закладі, після відмови від проходження огляду працівником поліції було повідомлено, що буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення вимог п. 2.5 ПДР, що зафіксовано на 00:01:00 00:01:57 хв (диск 1, назва відеофайлу «1. керування, ознайомлення зі ст.63 КУ, відмова від експертизи, ознайомлення зі ст. 268 купап. 0000000_0000002»).

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що працівниками поліції була оголошена така ознака алкогольного сп`яніння як почервоніння очей, однак така ознака відсутня в Інструкції «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», а тому в працівників поліції не було підстав вважати, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, то апеляційний суд зазначає наступне.

Пунктом 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 визначено, що ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що під час спілкування поліцейського з ОСОБА_1 була виявлена ознака алкогольного сп`яніння як почервоніння очей, однак потім було повідомлено ще ознаки алкогольного сп`яніння такі як різкий запах алкоголю і тремтіння пільців, що зафіксовано на 00:00:41-00:00:59 хв (диск 1, назва відеофайлу «1. керування, ознайомлення зі ст.63 КУ, відмова від експертизи, ознайомлення зі ст. 268 купап. 0000000_0000002»).

Тобто, працівниками поліції окрім ознаки почервоніння очей було оголошено інші ознаки, які прямо передбачені Інструкцією.

Таким чином, працівники поліції діяли на виконання та в межах Інструкції, а тому в них були підстави вважати, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим вподальшому було запропоновано пройти огляд на стан такого сп`яніння.

Доводи стосовно не вжиття працівниками поліції заходів щодо вилучення посвідчення водія у ОСОБА_1 апеляційний суд бере до уваги, однак вказані обставини не впливають на доведеність факту вчинення адміністративного правопорушення та не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Згідно із ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови судді Іллічівського міського суду Одеської області від 09 жовтня 2024 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін .

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Іллічівського міського суду Одеської області від 09 жовтня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Іллічівського міського суду Одеської області від 09 жовтня 2024 року без змін.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Р.Д. Громік