Провадження №: 3/336/210/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2024 року суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздова Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої викладачем, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за участі сторін: ОСОБА_1 , адвоката Горобієвського С.О.,

потерпілої ОСОБА_2 ,

за ч.2 ст.173-2 КУпАП, -

встановила:

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 348905 від 21.11.2023 слідує, що 21.11.2023 у АДРЕСА_1 , о 15.42 год., ОСОБА_1 , порушила вимоги термінового заборонного припису, який було винесено стосовно неї від 16.11.2023 з 22.00год. по 21.11.2023 21.00год. серії АА №412242 на заборону контактувати у будь-який спосіб з ОСОБА_2 . Вказаними діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила суду, що з її дочкою ОСОБА_2 склалися неприязні стосунку через виховання онука та з побутових питань. Раніше вона, разом з донькою та онуком 2010 року народження, проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 . Останні були прописані за вказаною адресою. ОСОБА_1 є власницею вказаної квартири, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Оскільки відносини не склалися, ОСОБА_1 , як власниця квартири, зняла з реєстрації свою доньку та онука. Станом на час складання протоколу за ч.2 ст. 173-2 КУпАП, її донька ОСОБА_2 не зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою з Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 29.11.2023. В той день ОСОБА_1 повернулася з роботи і побачила в своїй квартирі доньку ОСОБА_2 з цивільним чоловіком. ОСОБА_1 не запрошувала останніх до своєї оселі. Донька самостійно, без її згоди та дозволу, проникла у квартиру. У них трапився конфлікт. В цей момент донька викликала працівників поліції. Працівники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 173-2 КУпАП. Такий саме протокол склали і на її доньку ОСОБА_2 . Також пояснила суду, що не згодна з вказаним протоколом, оскільки вона не порушувала заборонений тимчасовий припис, оскільки перебувала у своїй власній квартирі, саме дочка прийшла до її оселі без її згоди, тим саме і порушила заборонений припис.

Представник ОСОБА_1 адвокат Горобієвський С.О., заявив клопотання щодо виключення ОСОБА_2 як потерпілої по даній справі та закрити провадження по справі на підставі ст. 247 КУпАП.

Потерпіла ОСОБА_2 пояснила суду, що вона є донькою ОСОБА_1 , і яка разом із сином проживали та були зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 . Про те, що її разом з сином мати зняла з реєстрації вона дізналась 25 чи 26 листопада 2023. Наразі вона з сином проживають окремо, стосунки не підтримують. Пояснила, що саме її матір порушила заборонений припис, оскільки мати розпочала конфлікт, на підтвердження чого надала суду для ознайомлення оригінал забороненого термінового заборонного припису.

Заслухавши думку усіх учасників даного процесу, з`ясувавши їхні ментальні позиції щодо обставин справи, дослідивши в сукупності з протоколом про адміністративне правопорушення також матеріали справи, суд приходить до наступного.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості, передбаченого статтею 62 Конституції України, згідно з якою всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, визначені Законом України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII).

Положеннями ч.1 ст.1 Закону № 2229-VIII надано наступні визначення понять:

- домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п. 3);

- кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6);

- особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі (п. 8);

- терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства (п. 16).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону № 2229-VIII до повноважень уповноважених підрозділів органів Національної поліції України у сфері запобігання та протидії домашньому насильству належать, зокрема винесення термінових заборонних приписів стосовно кривдників.

Статтею 24 Закону № 2229-VIII передбачено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Частинами 1, 2, 4-6 ст. 25 Закону № 2229-VIII визначено, що терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Терміновий заборонний припис може містити такі заходи: 1) зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; 2) заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; 3) заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Терміновий заборонний припис виноситься за заявою постраждалої особи, а також за власною ініціативою працівником уповноваженого підрозділу органів Національної поліції України за результатами оцінки ризиків.

Терміновий заборонний припис виноситься строком до 10 діб.

Терміновий заборонний припис вручається кривднику, а його копія - постраждалій особі або її представнику.

Особа, стосовно якої винесено терміновий заборонний припис, може оскаржити його до суду в загальному порядку, передбаченому для оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників уповноважених підрозділів органів Національної поліції України (ч. 9 ст. 25 Закону № 2229-VIII).

Терміновий заборонний припис виноситься в порядку, затвердженому Міністерством внутрішніх справ України (ч. 11 ст. 25 Закону № 2229-VIII).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01 серпня 2018 року № 654 затверджено Порядок винесення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України термінового заборонного припису стосовно кривдника (далі - Порядок № 654).

Так, відповідно до п 6, 7 розд. ІІ Порядку № 654 терміновий заборонний припис стосовно кривдника (додаток 1) складається на бланку, виготовленому друкарським способом згідно з технічним описом бланка термінового заборонного припису стосовно кривдника (додаток 2), на якому проставлено відповідні серію та номер.

Усі реквізити припису заповнюються державною мовою, розбірливим почерком, чорнилом чорного або синього кольору.

Припис підписується працівником уповноваженого підрозділу поліції, який його виніс, постраждалою особою (її представником) і кривдником власноруч на оригіналі та кожній з копій.

Відповідно до розділу II Порядку № 654 терміновий заборонний припис виноситься за заявою постраждалої особи, а також за власною ініціативою працівника уповноваженого підрозділу поліції за результатами оцінки ризиків.

Дослідивши докази, які долучені до протоколу, судом встановлено, що уповноваженою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, не долучено до матеріалів справи безпосередньо сам терміновий заборонний припис.

В судовому засідання потерплою ОСОБА_2 було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи терміновий заборонний припис. Дослідивши оригінал вказаного документу, суд констатує, що прочитати його неможливо, оскільки на бланку майже нічого не видно, текст написано нерозбірливо, що підтверджується копією термінового забороненого припису, який суд долучив до матеріалів справи.

Саме по собі складення протоколу про адміністративне правопорушення, за відсутності даних на підтвердження наявності складу адміністративного правопорушення, не є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Окрім того, в протоколі не викладені обставини правопорушення, відповідно до диспозиції ч.2 ст. 173-2 КУпАП, належним чином не сформульована суть події адміністративного правопорушення, а саме спосіб його вчинення, що є складовою об`єктивної сторони правопорушення, а лише інкриміновано ОСОБА_1 порушення вимоги термінового заборонного припису.

Щодо клопотання адвоката про виключення ОСОБА_2 зі статусу потерпілої особи по даній справі про адміністративне правопорушення, то суд зазначає, що потерпілою особа визнається відповідним уповноваженим органом (посадовою особою) з моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення. А тому, суд позбавлений права виключення особи зі статус потерпілого.

Частина друга статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

На переконання суду, вказаний протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

У випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушенню, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебирає на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п. 110 рішення ЕСПЛ у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden N 36985/97).

ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що "…суд не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)" (справи "Малофєєв проти Росії", рішення від 30.05.2013 року та "Карелін проти Росії", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 року).

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Згідно зі ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 року у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної ради України з прав людини зазначив, що "одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями" (абз. 3 п. п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 року N 5-рп/2005 той же Суд вказав, що "із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі" (абз. 2 п. п. 5.4 п. 5).

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Ураховуючи викладене, керуючись законом і правосвідомістю, оскільки складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням, а у протоколі не викладені обставини правопорушення, відповідно до диспозиції ст. 173-2 КУпАП, та відсутній терміновий заборонений припис, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку із чим провадження по справі про притягнення її до адміністративної відповідальності підлягає закриттю на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 401, 173-2 ч. 2, 247, 283, 284 КУпАП, суддя,

постановив:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Повний текст постанови складено 05.02.2024.

Суддя: Н.С. Звєздова