КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2024 року м. Київ

справа №754/11757/24

провадження № 33/824/4903/2024

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає: АДРЕСА_1 ,

на постанову Деснянського районного суду м. Києвавід 3 вересня 2024 року у складі судді Броновицької О.В. про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП України ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києвавід 3 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто судовий збір на користь держави.

Судом встановлено, що 03.08.2024р. в 15.45 годин ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом - автомобілем Suzuki Swift д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Братиславській, 48 в м. Києві, маючи ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою, ОСОБА_1 через свого захисника, адвоката Шаповал Олену Вікторівну, 13 вересня 2024 року подав апеляційну скаргу, просить її скасувати та провадження у справі закрити.

В скарзі захисник просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи це тим, що ОСОБА_1 свої права у суді першої інстанції захищав самостійно, судове рішення не отримував. В ЄДРСР оскаржувану постанову оприлюднено 5 вересня 2024 року.

Вирішуючи питання про поновлення строку, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Оскаржувану постанову ухвалено 3 вересня 2024 року, апеляційну скаргу, відповідно до поштового штампу, подано 13 вересня 2024 року, тобто в строк передбачений законом.

Таким чином, враховуючи вище викладене, строк на апеляційне оскарження не пропущено, а тому клопотання не підлягає розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини справи, а також висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує, що судом не перевірені обставини події, щодо яких ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності та даних, які мають значення для вирішення справи. Зокрема, суддею не надано належної оцінки показанням ОСОБА_1 , щодо обґрунтованості причин його відмови від проходження медичного огляду.

9 грудня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшли зміни до апеляційної скарги, в якій зазначено, що з відеозапису слідує, що підставою зупинки і направлення до закладу охорони здоров`я ОСОБА_1 для проходження огляду є кримінальне провадження, а не технічна несправність автомобіля під керуванням ОСОБА_1 . Зазначає, що на відеозаписі відображено, що ОСОБА_1 постійно телефонує мама з приводу бабусі, у зв`язку з чим ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду.

Зазначає, що через 2 години 41 хвилину ОСОБА_1 пройшов медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у КНП «КМНКЛ «Соціотерапія», згідно висновку якого у ОСОБА_1 ознак сп`яніння не виявлено.

Вказує, що відповідно до ст. 34 КУпАП обставинами, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 є перебування на його утриманні малолітньої доньки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку він кожного дня завозить до закладу дошкільної освіти (дитячий садок). Окрім цього, ОСОБА_1 є єдиним водієм транспортного засобу, його дядько перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині з 25.02.2020 року по теперішній час, тоді як ОСОБА_3 (бабусю) кожного дня необхідно доставляти на перев`язки до закладу охорони здоров`я. А тому позбавлення права керування транспортним засобом ОСОБА_1 вплине негативно на членів родини.

З урахуванням зазначеного, просить оскаржувану постанову в частині позбавлення права на керування транспортним засобом на 1 рік - скасувати, в іншій частині постанову залишити без змін.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - Шаповал О.В. підтримала змінену апеляційну скаргу. У судовому засіданні викликано та допитано працівника поліції, ОСОБА_4 , яким складено протокол про адміністративне правопорушення. ОСОБА_4 зазначив, що зіниці ОСОБА_1 не реагували на світло, ОСОБА_1 погодився поїхати до лікаря, потім в установі відмовився від проходження огляду.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, яка з`явилась у судове засідання її захисника, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність як за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

За логікою цього складу адміністративного правопорушення відмовою є свідома, вольова та цілеспрямована поведінка водія, за якої він після отримання від працівника поліції законної вимоги пройти огляд на стан сп`яніння, роз`яснення порядку його проходження та наслідків відмови від проходження огляду не вчиняє дій, які від нього вимагаються та/або своїми діями перешкоджає виконанню таких дій.

Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина підтверджується:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення ААД № 857335 від 3 серпня 2024 року, виходячи зі змісту якого ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку;

- даними направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- розпискою, якою підтверджено факт відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортного засобу;

- даними постанови про накладення адміністративного стягнення зафіксованого не в автоматичному режимі, відповідно до якого ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП;

- витягом з бази АРМОР;

- відеозаписом з нагрудної камери інспектора поліції на котрому зафіксовано факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а також підтверджуються належними та допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду через те, що його в лікарні чекала хвора бабуся, суд відхиляє, так як причина відмови правового значення не має, крім того ОСОБА_1 проїхавши до медичного закладу, вже в ньому відмовився від проходження огляду.

Посилання на медичний висновок, зроблений ОСОБА_1 без присутності працівників поліції, через 2 години сорок хвилин після зупинки водія, суд не приймає так як такий огляд відповідно до вимог ст. 266 КУпАП є недійсним.

Апеляційний суд відхиляє посилання захисника Жолобова В.О. на те, що суд в даній справі може призначити основне стягнення більш м`яке, ніж встановлено КУпАП. Відповідно до положень ст. 130 КУпАП суд накладає санкцію, передбачену вказаною нормою, та не в праві призначити менше чи більше покарання.

Так, відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає безальтернативне адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

При цьому, накладене на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є невід`ємною частиною стягнення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч. 1 ст. 33 КУпАП не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Тобто у цій справі, з огляду на встановлену законодавством безальтернативну санкцію за ч. 1 ст. 130КУпАП ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Законодавство про адміністративні правопорушення не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

У зв`язку з цим, санкція даної норми Закону з кожним роком постійно суттєво посилюється і на даний час є безальтернативною та суворою.

З огляду на положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_1 є єдиним водієм в сім`ї, не можуть слугувати підставою для задоволення вимог апеляційної скарги з урахуванням встановленої законодавцем безальтернативної санкції, характеру вчиненого діяння та суспільної небезпеки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, наведені доводи захисника Жолобова В.О. в апеляційній скарзі про призначення йому стягнення без позбавлення права керування транспортним засобом не відповідають вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова Деснянського районного суду м .Києвавід 3 вересня 2024 залишається без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,- залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Києвавід 3 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Желепа