Провадження № 3/204/4064/24 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 року суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Самсонова В.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Дніпровського районного управління поліції Головного управління національної поліції в дніпропетровській області, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

18 листопада 2024 року о 21 год. 15 хв. громадянин ОСОБА_1 за місцем свого проживання, а саме: в АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство свого співмешканця, ображав нецензурною лайкою та штовхав громадянина ОСОБА_2 , правопорушення вчинено повторно протягом року.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою провину визнав та щиро розкаявся. Пояснив, що випив 2,5 літра пива та перебуваючи в стані сп`яніння, не пам`ятає сварку.

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, приходжу до наступних висновків

Так, об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого наступає відповідно до ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з вищевказаних порушень.

Відповідно до змісту ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З урахуванням положень ст. 251 КУпАП, провина ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується зібраними матеріалами: протоком про адміністративне правопорушення Серії ВАВ №350437 від 18.11.24 року; терміновим заборонним приписом стосовно кривдника; письмовою заявою ОСОБА_2 від 18.11.2024 року; письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 18.11.2024 року; рапортом поліцейського взводу №2 роти №3 УПП в Дніпропетровській області ДПП капітана поліції від 18.11.2024 року; формою оцінки ризиків домашнього насильства; витягом.

Відповідно до ч.2 ст.173-2 КУпАП складом адміністративного правопорушення є вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, вчинене особою, стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Разом з тим, у протоколі про адміністративне правопорушення Серії ВАВ №350437 від 18.11.2024 року, співробітниками поліції невірно кваліфіковано дії правопорушника ОСОБА_1 .

Так за протоколом ОСОБА_1 кваліфіковано правопорушення, передбачене ч. 2 ст.173-2 КУпАП, проте ч. 2 вказаної статті передбачає відповідальність за діяння, передбачене ч.1 ст. 173-2, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи, тоді як в протоколах вказано, що ОСОБА_1 вчиняв домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї співмешканки.

За таких обставин дії ОСОБА_1 слід перекваліфікувати на ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст.8 Конституції Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Приймаючи до уваги викладене, суд робить висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

З урахуванням викладеного, характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини і інших вимог ст. 33 КУпАП, приходжу до висновку про необхідність накладення на винного стягнення у вигляді штрафу, достатнього для його виховання і попередження вчиненню нових правопорушень.

При цьому, відповідно до вимог ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника стягується судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Тому, оскільки ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення і притягнуто до адміністративної відповідальності, вважаю необхідним стягнути з нього в дохід держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривні 60 (шістдесят) копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 34, 40-1, 173-2, 280, 283, 284, 294, ч. 1 ст. 303 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення: штраф в дохід держави у розмірі штраф в дохід держави у розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови до Дніпровського апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги.

Суддя В.В. Самсонова