Житомирський апеляційний суд
Справа №291/828/24 Головуючий у 1-й інст. Гарбарук І. М.
Номер провадження №33/4805/1538/24
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ружинського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2024 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Ружинського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 06 липня 2024 року о 23-37 год в с. Білилівка по вул. Раставиця керував транспортним засобом ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, хитка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді місцевого суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема тим, що від огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі не відмовлявся, а працівники поліції не доставили його до лікарні. Вказав, що пояснював поліцейським, що порушення мовлення зумовлено ін`єкцією медичного знеболюючого препарату. На думку скаржника, акт огляду та направлення на огляд є неналежними доказами, оскільки акт складений після протоколу про адміністративне правопорушення, а направлення у його присутності не складали та не надавали для ознайомлення. На підставі викладеного, вважає, що огляд проведений з порушенням.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який апеляційну скаргу підтримав та просили її задовольнити, доходжу наступного висновку.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно пункту 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України) передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як на докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя районного суду посилався на наступні докази, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 400321 від 06 липня 2024 року; копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2552856 від 07 липня 2024 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КУпАП; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направлення на огляд водія транспортного засобу до Ружинська ЦРЛ з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 06 липня 2024 року відносно ОСОБА_1 , від проведення огляду відмовився; розписку від 06 липня 2024 року про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП; розписку про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу; розписку про ознайомлення водія з вимогами ч. 1 ст. 266 КУпАП щодо відсторонення водія від керування транспортним засобом; відеозаписи з реєстратора службового автомобіля та портативних нагрудних камер працівників поліції.

Вказані докази апеляційний суд не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного проступку, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи із наступного.

Частинами ч. 2-4 ст. 266 КУпАП передбачена процедура огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

Зокрема, частиною 3 ст. 266 КУпАП передбачено, що у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до п. 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ від 17 грудня 2008 р. N 1103, з яким кореспондуються положення п. 7 Розд. І інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як випливає з відеозапису події з бодікамери поліцейського, на місці зупинки транспортного засобу після відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу Драгер, працівниками поліції висунута вимога пройти відповідний огляд в закладі охорони здоров`я, проте від проходження такого огляду водій однозначно та беззаперечно не відмовлявся. Також і у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні об`єктивні докази відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі.

Натомість, у відеозаписах зафіксовано посилання водія на інвалідність 2 групи, безліч контузій, у зв`язку із участю у бойових діях та захистом Батьківщини, а також відсутність частини печінки, що унеможливлює вживання алкоголю, що підтверджується копією медичного свідоцтва про хворобу №1422 (а.с. 19-20). У свою чергу вказав, що регулярний прийом лікувальних препаратів впливає на запах із ротової порожнини. Неодноразово зазначав, що приладу Драгер не довіряє, а бажає здати кров, не відмовляється від проходження огляду у медичному закладі. Проте працівники поліції зазначили, що вже запізно, бо складаються адміністративні матеріали.

Відмова особи від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів не є порушенням вимог 2.5 ПДР і не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки така відповідальність настає лише у разі відмови й від проходження огляду у закладі охорони здоров`я.

Допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я у складених поліцейськими протоколі про адміністративне правопорушення та направленні на огляд водія не вбачається, а фабула протоколу про адміністративне правопорушення містить невідповідності із встановленими у справі обставинами.

Отже, матеріали справи спростовують висновки судді про доведеність допустимими та належними доказами факту порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР і про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, з відеозапису події вбачається, що поліцейськими неодноразово ОСОБА_1 роз`яснювалося право на відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів. Таке право особи, що притягується до адміністративної відповідальності, не передбачено КУпАП. Тому дії поліцейських містять ознаки провокації до вчинення адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що полягає у відмові від проходження в установленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, та про ознаки провокації адміністративного правопорушення з боку поліцейських до вчинення адміністративного правопорушення, є слушними.

Та обставина, що під час спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими останній вказав на вживання медичних препаратів, дія яких може впливати на мовлення та швидкість реакції, не свідчить про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, що полягає у відмові особи, яка керує транспортним засобом від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

З урахуванням викладених вище обставин, вважаю, що матеріалами справи не доведено об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із чим, та за сукупністю з іншими обставинами, у даному конкретному випадку, складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Всі сумніви щодо доведеності вини порушника тлумачаться на його користь, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 відомості підтверджуються доказами у справі, які не можна визнати допустимими, а тому протокол про адміністративне правопорушення в даному випадку також не можна визнати доказом вини останнього в розумінні ст. 251 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції з ухваленням нової постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Ружинського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2024 року скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь