ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/3116/24 Справа № 185/8054/24 Суддя у 1-й інстанції - Чернявська І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Руденко В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., розглянувши клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2024 року щодо нього по справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП), -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2024 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. Одночасно стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605, 60 грн.

06 грудня 2024 року ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови судді місцевого суду. В обґрунтування свого клопотання заявник вказує на те, що 16 серпня 2024 року він був присутній у судовому засіданні під час винесення оскаржуваної постанови, але на його прохання після закінчення судового засідання видати копію постанови, йому було повідомлено, у зв`язку з тим, що текст постанови не готовий. Наступного дня він знову звернувся до судді з проханням видати копію оскаржуваної постанови, однак знову отримав відмову, тобто не отримав копію постанови ні в день її винесення, ні наступного дня. Після декількох відмов щодо отримання копії постанови він більше не звертався особисто до суду, а чекав допоки постанова буде надіслана йому засобами поштового зв`язку, як це передбачено ст.285 КУпАП. При цьому, зауважує, що в застосунку Дія оскаржувана постанова йому також не надходила, а її копію було отримано ним 03 грудня 2024 року в суді першої інстанції, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи та відміткою в самій постанові. Отже заявник вважає, що він має право на поновлення йому пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення місцевого суду та просить його поновити.

Перевіривши матеріали справи та наведені в клопотанні доводи щодо поважності причин пропуску заявником строку на апеляційне оскарження рішення судді місцевого суду, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Правило дотримання десятиденного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб справи про адміністративні правопорушення розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.

Це правило надає особі, яка має право на апеляційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати апеляційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Згідно ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Безсторонність суду передбачає як його суб`єктивну свободу від упередженості чи зацікавленості в результаті розгляду справи, так об`єктивну, яка виключає будь-який обґрунтований сумнів стосовно безсторонності суду.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п.33 рішення у справі "Гурепка проти України").

Свою правову позицію щодо тлумачення поняття поважності причин, які можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження неодноразово висловив у своїй рішенням Верховний Суд. Зокрема у Постанові Першої судової палати ККС ВС від 30 жовтня 2018 року (справа №299/2987/15-к провадження № 51-4594 км18) зазначено наступне.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) (див.: рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року; рішення у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява № 32053/13, п. 47, від 29 жовтня 2015 року).

При цьому Суд визначив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.

Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення.

Як убачається з матеріалів справи особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 був особисто присутнім у судовому засіданні 16 серпня 2024 року під час розгляду даної справи Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області (а.с.105-106), а отже безумовно був обізнаним про результати прийнятого судом рішення, тому мав реальну можливість у разі незгоди, своєчасно подати апеляційну скаргу в межах строку на апеляційне оскарження, який спливав 26 серпня 2024 року (понеділок).

Згідно квитанцій з А-Банку 19 серпня 2024 року ОСОБА_1 було сплачено штраф та судовий збір, встановлені оскаржуваною постановою (а.с.108,109), що вказує на те, що апелянт погодився із прийнятим щодо нього судовим рішенням.

Разом з тим, із заявою про отримання копії оскаржуваної постанови ОСОБА_1 звернувся 27 серпня 2024 року (а.с.111), тобто вже після спливу встановленого законом строку для подання апеляційної скарги.

З огляду на викладене не можна погодитися з наведеними у клопотанні ОСОБА_1 доводами щодо поважності причин пропуску ним строків на апеляційне оскарження постанови судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2024 року та апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки апелянт маючи реальну можливість своєчасно отримати копію прийнятого судом рішення по справі, скористатися своїм правом на апеляційне оскарження судового рішення у визначений законом десятиденний строк після винесення судового рішення, не скористався наданим йому законом процесуальним правом з причин, які не можна вважати поважними.

При цьому твердження апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження постанови судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2024 року слід рахувати з дати отримання ним копії оскаржуваного судового рішення з 03 грудня 2024 року є хибними, оскільки суперечать положенням ч.2 ст.294 КУпАП, якою обраховується початок строку на апеляційне оскарження з дня винесення місцевим судом постанови.

Інших причин, які унеможливили своєчасно подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у клопотанні не наведено.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2024 року щодо ньогопо справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП відносно нього є безпідставним та задоволенню не підлягає, а тому подана апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, разом з доданими до неї документами.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП ,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2024 року щодо нього по справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.1 ст.172-6КУпАП.

Апеляційну скаргу повернути особі, що її подала, разом з доданими до неї документами.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО