ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/4029/24 Головуючий в 1 інст. Ковальова Ю.В.
Провадження №33/807/867/24 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2024 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови суддя суду першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 13 квітня 2024 року о 14 годин 00 хвилин у м. Запоріжжя по вул. Оріхівське шосе, 14а керував транспортним засобом - автомобілем ЗАЗ DAEWOO Т13110 70, держномер НОМЕР_2 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови та координації рухів. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що направлення на огляд водія з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння працівниками поліції на ознайомлення йому не видавалось. При цьому, на його заяву про ознайомлення з матеріалами справи, районним судом були надіслані копії матеріалів провадження з підписом уповноваженої особи, проте в них також відсутнє вищевказане направлення. Отже вважає, що суддя районного суду не повинен був посилатися на вказане направлення, як на доказ його провини, оскільки його не існує. Крім того, в матеріалах справи відсутній і акт огляду водія.

Посилається на те, що пігулка виявлена працівниками поліції жодним чином не має до нього відношення, оскільки знайдена у його побратима.

Вказує, що відмовився від проходження огляду в закладі охорони здоров`я, оскільки поспішав для виконання бойового завдання, а на його прохання провести огляд швидше, працівники поліції не реагували. Отже, по дорозі до медичної установи, в яку він направився у супроводі працівників поліції, подальша його відмова від проходження медичного огляду була зумовлена крайньою необхідністю.

Звертає увагу судді апеляційного суду, що в поясненнях суду першої інстанції він зазначив, що у ситуації, яка склалася стояв вибір між адміністративною відповідальністю за ст. 130 КУпАП та кримінальною відповідальністю, яка охоплюється ст.ст. 402 або 403 КК України.

Вважає, що працівники поліції розуміючи, що йому необхідно виконувати термінове бойове завдання, змусили його відмовитися від проходження медичного огляду.

Посилаючись на воєнний стан в країні зазначає, що при вказаних обставинах, в його діях наявні всі обов`язкові ознаки крайньої необхідності, а отже він підлягає звільненню від адміністративної відповідальності на підставі ст. 17 КУпАП.

Стверджує, що протокол складений не уповноваженою на те особою, оскільки він є військовослужбовцем та знаходився при виконання бойового завдання, що підтверджується матеріалами справи.

Просить постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2024 року скасувати і провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Окрім вимог щодо скасування даної постанови, просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на поважність причини його пропуску.

Клопотання обґрунтовує тим, що копію повного тексту оскаржуваного рішення отримав 2 жовтня 2024 року через ЄДРСР. Засобами поштового зв`язку постанову не отримував. Отже, вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови судді суду першої інстанції, ним пропущений з поважних причин.

У відповідності до вимог ст. 294 КУпАП апеляційна скарга на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

Так, матеріали провадження не містять відомостей на спростування тверджень ОСОБА_1 з приводу отримання ним копії оскаржуваного рішення 2 жовтня 2024 року.

Суддя апеляційного суду, враховуючи вказане, дійшов до висновку, що ОСОБА_1 за таких обставин пропустив строк на апеляційне оскарження з поважних причин, а відтак цей строк підлягає поновленню.

Враховуючи належне повідомлення ОСОБА_1 про час та дату судового засідання в суді апеляційної інстанції, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутністю останнього, що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, суддя вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вищевказані вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Висновки суду щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, за обставин відображених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД 904936 від 13 квітня 2024 року підтверджується:

- направленням ОСОБА_1 на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до КНП «ОКЗ НПД» ЗОР від 13 квітня 2024 року, з якого вбачається, що у результаті огляду проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння: звужені зіниці, які не реагують на світло, порушення мови. Порушення координації рухів. Огляд за допомогою приладу Alcotest Drager 6820 не проводився у зв`язку з виявленими ознаками наркотичного сп`яніння. Результати огляду: не проводився у зв`язку з відмовою водія (а.с. 4);

- відеозаписом події (а.с. 7).

Зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, та у своїй сукупності достатні для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Так, вимогами п.2.5 ПДР України на водія покладено обов`язок на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, згідно п. п. 2, 3, 7 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року за №1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння - порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці, (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови.

Згідно з п.12 Розділу ІІ Інструкції № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Працівниками поліції вказані вимоги закону дотримані.

На доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, через необхідність виконання бойового завдання слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 18 КУпАП крайня необхідність - це стан, в якому була вчинена дія, передбачена цим Кодексом або іншими законами України, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, і який виключає можливість кваліфікації цієї дії як адміністративного правопорушення. Обов`язковими ознаками крайньої необхідності є вчинення дії: 1) з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління; 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами; 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Лише за наявності усіх трьох наведених вище умов особа звільняється від адміністративної відповідальності на підставі статті 17 цього Кодексу, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, вчинене у стані крайньої необхідності, підлягає закриттю.

З переглянутого відеозапису з нагрудної камери працівників поліції, отриманого під час виконання ними службових обов`язків на блокпості, зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, його зупинку, перевірку документів водія, пасажирів, поверхневий огляд транспортного засобу. Далі, зафіксовані обставини у службовому автомобілі співробітників поліції, які рушили з ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я, для проведення огляду останнього на стан сп`яніння. В процесі руху транспортного засобу співробітників поліції до закладу охорони здоров`я, ОСОБА_1 відмовляється від проходження медичного огляду на стан сп`яніння (час запису 00:18:18). Внаслідок чого, був повернутий на місце зупинки транспортного засобу блокпосту, де на повторну пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння надав відмову (час запису 00:19:22). При цьому, ОСОБА_1 жодного разу не зазначив про необхідність виконання ним термінового бойового завдання.

Довідка командира військової частини про отримання наказу негайно прибути до місця несення служби, не може бути підставою, яка спонукала ОСОБА_1 керувати транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння.

Згідно п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Жодних об`єктивних, вагомих причин, які б можна було розцінити як поважні задля відмови від проходження відповідного огляду, суд не вбачає.

ОСОБА_1 відмовився від такого огляду, за що настає адміністративна відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Таким чином посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, через необхідність виконання бойового завдання суд до уваги не приймає та розцінює як спосіб захисту, обраний з метою уникнення адміністративної відповідальності.

На доводи апеляційної скарги щодо ненадання на ознайомлення ОСОБА_1 письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я, слід зазначити, що в матеріалах справи наявне направлення на огляд водія ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яке не вручалося останньому, у зв`язку з його відмовою від проведення такого огляду (а.с. 4).

В апеляційній скарзі апелянт наполягає на порушення процедури проведення огляду працівниками поліції, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем. Проте, такі доводи апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки аналіз положень ст. 266-1 КУпАП свідчить про те, що даною нормою права не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом. Тобто, положення ст. 266-1 КУпАП не стосуються спеціального суб`єкту - водія транспортного засобу, а лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень. Тому для військовослужбовців, які керують транспортним засобом застосовується порядок проходження огляду на підставі ст. 266 КУпАП, які проводять працівники поліції.

Отже, на переконання апеляційного суду працівниками поліції було дотримано вимоги ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року, ЗУ «Про національну поліцію».

Що стосується доводів апелянта про те, що пігулку у нього працівниками поліції, як про це зазначив суд першої інстанції, вилучено не було, то вони є слушними та підтверджуються відеозаписом, разом з тим жодним чином до обставин інкримінованого правопорушення не відносяться та на кваліфікацію дій не впливають.

Отже, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, слід звернути увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2024, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 333/4029/24