Справа № 303/1151/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.12.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/498/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Олексика І. І. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.05.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 01 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп. З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 033779 від 27.01.2024 та постанови судді від 28.05.2024 вбачається, що 27.01.2024 о 13 год 11 хв, на 801 км а/д М06 ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився, що було зафіксовано на камеру № 470063, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Олексик І. І. просить постанову судді від 28.05.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях останнього події та складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційних вимог вказує про незаконність постанови суду першої інстанції та проведений розгляд без належного з`ясування фактичних обставин справи. Заперечує факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та вважає, що відсутні належні та допустимі докази, які б доводили протилежне. ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а лише не хотів залишати свій транспортний засіб та перебувати у поліцейському автомобілі, що прослідковується з відеозапису. Потім він їздив до патрульної поліції, писав заяву, аби йому представили поліцейського для того, щоб він зміг пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. Крім того при самостійному зверненні до наркодиспансера йому відмовили у проходженні огляду на стан сп`яніння, оскільки з ним не було поліцейського.

-2-

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Олексик І. І., на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися, рухом справи не цікавилися, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли. Захисник повідомлений за допомогою смс-повідомлення, а ОСОБА_1 повідомлення про час та місце розгляду справи надіслано відповідно до вимог законуна адресу, яка наявна в матеріалах справи, однак таке повернулося до апеляційного суду без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про те, що ОСОБА_1 не з`явився у поштове відділення для отримання поштової кореспонденції. Наведене свідчить про те, що судом апеляційної інстанції вжито всіх можливих заходів для повідомлення сторони захисту про час та місце розгляду справи. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та захисника-адвоката Олексика І. І., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скаргу задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

-3-

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до пункту 7 вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що 27.01.2024 о 13 год 11 хв на 801 км а/д М06, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився, що було зафіксовано на камеру № 470063, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Незважаючи на заперечення захисником вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вина останнього у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею першої інстанції та наведених у постанові доказів.

Зокрема, вина ОСОБА_1 стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 033779 від 27.01.2024, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту так і щодо форми; даними відеозаписів з нагрудних камер поліцейських; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серіїЕНА №1321655 віл 27.01.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП; розпискою про відсторонення від керування автомобілем, відеозаписом із місця події, та іншими матеріалами справи.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 033779 від 27.01.2024 зазначено: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до

-4-

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; а також зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що засвідчено його підписом.

Також, з матеріалів справи вбачається, що під час відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, поліцейським застосовувались технічні засоби відеозапису, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

При розгляді справи, апеляційний суд враховує, що згідно п. 1.2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до ознак наркотичного сп`яніння, окрім інших, віднесено: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, тобто ті ознаки, що мали місце у випадку зупинки водія ОСОБА_1 .

Таким чином в інспектора поліції були наявні всі підстави для ініціювання проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, від проходження якого останній відмовився, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не здобуто будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що інспектор взводу 1 роти 1 батальйону УПП в Закарпатській області Митровка Р. Я. був упередженим при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 , і що в нього були підстави фальсифікувати такий. Тому, суд приходить до висновку, що вказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв в межах наданих йому повноважень, протокол ним складено згідно вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження захисника-адвоката Олексика І. І. про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження.

Апеляційний суд оглянув відеозапис долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що ОСОБА_1 своїми діями явно ухилявся від проходження огляду на стан сп`яніння, не бажав такий проходи і на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння відмовився.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги захисника щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Доводи апеляційної скарги про порушення працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП щодо порядку огляду на стан сп`яніння, апеляційний суд відхиляє з таких підстав.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння у свою чергу закріплений у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,

-5-

зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858, і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008, з послідуючими змінами і являє собою процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення зазначеного стану і безпосередньо проведення такого огляду.

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан спяніння, проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу із використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; з дотриманням Інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, у присутності 2-х свідків; 2) у відповідному закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. При цьому необхідно зазначити, що норми чинного законодавства щодо процедури направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння і проведення такого огляду не передбачають обов`язковості дотримання якоїсь черговості у його проходженні і мають лише визначені обмеження, пов`язані виключно зі специфікою стану певного сп`яніння.

Таким чином ОСОБА_1 , щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння виключно у закладі охорони здоров`я, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, незалежно від причин, які стали підставою для зупинки транспортного засобу, водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, так як будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортних засобів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.

При цьому слід зазначити, що проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського є обов`язком водія, а не його правом, а відмова від проходження такого незалежно від підстав становить склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, у випадку, коли особа відмовилась пройти такий огляд на вимогу поліцейського вона мала право самостійно пройти такий огляд, але не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення ознак сп`яніння, що є підставою для його проведення.

-6-

Доводи захисника про те, що відмова від проходження медичного огляду була зумовлена тим, що ОСОБА_1 не бажав залишати свій автомобіль, не відноситься за змістом ст. 18 КУпАП, до стану крайньої необхідності та не виключає адміністративну відповідальність за зазначеною статтею.

Більш того, за клопотанням сторони захисту судом першої інстанції був допитаний працівник патрульної поліції ОСОБА_3 , який пояснив обставини вчинення правопорушення ОСОБА_1 , зокрема те, як ОСОБА_1 було декілька разів запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, на що останній відмовлявся їхати в автомобілі патрульної поліції зазначивши, що буде їхати тільки на власному транспорті. На зауваження, що він відсторонюється від керування, оскільки наявні ознаки наркотичного сп`яніння, останній не реагував.

Дані пояснення узгоджуються із записом на диску, який долучений до матеріалів справи, переглядом якого встановлено, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 було зупинено працівниками патрульної поліції за порушення правил дорожнього руху та складена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП. При зупинці автомобіля водій відмовлявся називати своє прізвище, надати водійське посвідчення для перевірки, мотивуючи відмову ст. 63 Конституції України. При спілкуванні з водієм патрульними були встановлені ознаки наркотичного сп`яніння та запропоновано пройти огляд, проїхавши до медичного закладу. ОСОБА_1 хоч і зробив запис у протоколі, що він не відмовляється від проходження огляду, але на відео зафіксовано як останній відмовляється покидати свій автомобіль та проїхати для огляду з патрульними поліцейськими. Працівниками поліції було декілька разів запропоновано йому пройти огляд, на що ОСОБА_1 не погоджувався навіть вийти з автомобіля. Тому ці дії ОСОБА_1 працівниками поліції було вірно розцінені як відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Таким чином, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності незалежно від того чи перебуває водій, який керував транспортним засобом перед його зупинкою працівниками поліції в стані сп`яніння чи ні, і відмова особи пройти огляд сама по собі має наслідком притягнення такої особи до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у відповідності до санкції передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 після події їздив до патрульної поліції, писав заяву, аби йому представили поліцейського для того, щоб він зміг пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, а при самостійному зверненні до наркодиспансера йому відмовили у проходженні огляду на стан сп`яніння, оскільки з ним не було поліцейського, - апеляційний суд відхиляє, оскільки такі жодним чином не спростовують факту порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України та не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, у підтвердження цих доводів не надано жодних доказів.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги захисника Олексика І. І. щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що висновки суду зроблено формально, однобічно, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

-7-

Судом першої інстанції також, з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діяння ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 01 (один) рік, відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

При цьому, апеляційний суд враховує, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський Суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008), Європейський Суд вказав на те, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09. 06. 2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 відповідає характеру вчиненого адміністративного правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни, навіть з урахуванням даних про його особу, не вбачається.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга захисника адвоката Олексика І. І. задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, а не з`явившись на розгляд справи сторона захисту позбавила себе можливості у заявленні будь-яких клопотань чи наданні доказів із цього приводу.

-8-

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Олексика І. І. залишити без задоволення, а постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.05.2024, щодо ОСОБА_4 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя