Провадження №3/567/1010/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2024 року м. Острог

Суддя Острозького районного суду Рівненської області Василевич О.В., з участю секретаря Клімович О.О., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Максимчука В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Острог матеріали, які надійшли за підсудністю з Рівненського міського суду Рівненської області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстроване та фактичне місце проживання : АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

за ч.1 ст.130 КУпАП, -

встановив:

31.08.2024 р. о 22 год. 35 хв. ОСОБА_1 в м.Рівне по вул.Млинівська, 36 Рівненської області керував транспортним засобом автомобілем марки «Mersedes Benz», д.н.з. НОМЕР_3 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на предмет визначення стану алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу з використанням газоаналізатора «Drager Alcotest 6810» №ARBH - 0611, що підтверджується тестом № 5879 від 31.08.2024 р., результат огляду становить 1,69 проміле.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені у складеному відносно нього протоколі, частково визнав свою провину. Пояснив, що 30.08.2024 року у товариша було день народження, під час святкування якого він вживав алкогольні напої та наступного дня в обідню пору він випив стопку коньяку. Зазначив, що 31.08.2024 р. він перебував у м.Острозі та у вечірній час до нього звернулась знайома ОСОБА_2 з проханням поїхати з нею до с.Зоря, звідки забрати її малолітнього сина, який перебував у хворобливому стані, на що він погодився. По дорозі до с.Зоря, проїжджаючи м.Рівне, він був зупинений працівниками поліції за порушення ПДР України, під час спілкування з якими останні вказали на виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим запропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що він погодився. За результатами використання алкотестера, показ приладу був позитивний, який він не оспорював та не вбачав за доцільне проходити повторний огляд у медичному закладі. При цьому він повідомив працівників поліції про ситуацію, що склалася та не заперечував факту перебування у стані сп`яніння. Пояснив, що зі слів його знайомої інших осіб, які б погодились забрати її дитину з с.Зоря до м.Острога не було, та він не подумав, що в той момент йому не можна сідати за кермо автомобіля.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Максимчук В.М. в судовому засіданні заявив усне клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що останній діяв в стані крайньої необхідності. В обгрунтування клопотання вказував на те, що ОСОБА_1 змушений був керувати транспортним засобом після вживання алкогольних напоїв у зв`язку з необхідністю надання медичної допомоги малолітній дитині його знайомової ОСОБА_2 , яка не могла знайти іншого транспортного засобу, щоб доїхати в с.Зоря.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що ввечері 31.08.2024 року вона звернулася до свого знайомого ОСОБА_1 з проханням відвезти її з м.Острога до с.Зоря, звідки вона мала намір забрати свою малолітню дитину, в якої була висока температура, на що ОСОБА_1 погодився. Пояснила, що дитина гостювала у її матері, та остання в телефонній розмові повідомила їй, що у дитини піднялась температура (понад 40 градусів). Під час руху на автомобілі, яким керував ОСОБА_1 , по дорозі до с.Зоря в м.Рівному їх зупинили працівники поліції та повідимили ОСОБА_1 про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння та в подальшому відсторонили його від керування, у зв`язку з чим вона викликала таксі, на якому близько опівночі доїхала до с.Зоря. Зазначила, що ні вона, ні її матір не викликали швидку медичну допомогу для надання малолітній дитині необхідної допомоги та в приватному порядку звернулися до знайомої, яка працювала медсестрою, яка близько 23 год. прийшла та вколола дитині укол, після чого температура почала зменшуватися. Зазначила, що інших осіб, які б погодились відвезти її до хворої дитини в с.Зоря вона не знайшла та коли ОСОБА_1 керував автомобілем вона не чула від нього в салоні автомобіля запаху із залишками спиртних напоїв.

Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та доводи її захисника на спростування обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, покази свідка, дослідивши матеріали адміністративної справи, при вирішенні питання про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП виходить з наступного.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Однією з підстав притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є керування транспортним засобом, в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння визначається ст.266 КУпАП, «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015р. №1452/735 та «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 р. №1103.

Відповідно до вказаних нормативно-правових актів оглядові на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного чи іншого сп`яніння згідно з ознаками такого стану, встановленими у вищезгаданій Інструкції, затвердженій спільним наказом МВС України та МОЗ України.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, із акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, направлення на огляд водія до медичного закладу, ознаками алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 були запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук.

Тобто працівник поліції вказав підстави у зв`язку з якими він вважає, що ОСОБА_1 перебуває у стані сп`яніння та останній погодився на проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу на визначення стану сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Alcotest 6810» прилад № ARВН-0611.

З дослідженого судом відеозапису зі службового реєстратора поліцейського встановлено, що після зупинки транспортного засобу, керованого ОСОБА_1 , під час спілкування з останнім у нього були виявлені ознаки сп`яніння, про що водію було повідомлено та запропоновано пройти освідування на місці зупинки транспортного засобу, на що ОСОБА_1 погодився. В подальшому водію було надано для огляду цілісність упаковки трубки до алкотестера, роз`яснено порядок застосування приладу, та після продування алкотестера показ приладу становив 1,69 проміле, з яким ОСОБА_1 погодився та відмовився пройти повторний огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. Під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 зізнався їм, що напередодні вживав в достатній кількості алкогольні напої та наступного дня (тобто 31.08.2024 року) в денний час перед тим як сів за кермо автомобіля він похмелявся. В подальшому водію були роз`яснені його права та складені відповідні процесуальні документи, з якими ознайомили ОСОБА_1 .

З роздруківки тестування на алкоголь № 5879 від 31.08.2024 р. встановлено, що при проведенні освідування ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння результат тесту становить 1,69 проміле.

Одночасно, з матеріалів справи вбачається, що поліцейським на ім`я ОСОБА_1 було складено направлення на огляд водія в медичному закладі з метою виявлення алкогольного сп`яніння, від проходження якого ОСОБА_1 відмовився.

Відповідно до зобов`язання до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №120868 ОСОБА_1 був відсторонений від керування транспортним засобом протягом 24 годин.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 120868 від 31.08.2024 р., ОСОБА_1 цього дня о 22 год. 35 хв. в м.Рівне по вул.Млинівська, 36 Рівненської області керував транспортним засобом автомобілем марки «Mersedes Benz», д.н.з. НОМЕР_3 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на предмет визначення стану алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу з використанням газоаналізатора «Drager Alcotest 6810» №ARBH - 0611, що підтверджується тестом № 5879 від 31.08.2024 р., результат огляду становить 1,69 проміле, та вказаними діями ОСОБА_1 порушив п.2.9 «а» ПДР України.

ОСОБА_1 та його захисник не навели будь-яких заперечень чи доводів, які б спростовували обставини, викладені у складеному відносно ОСОБА_1 протоколі, та останній фактично підтвердив факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

В ході судового розгляду не встановлено підстав вважати, що поліцейські, перебуваючи при виконанні службових обов`язків, діяли упереджено по відношенню до ОСОБА_1 , переслідуючи інші цілі, аніж передбачені законодавством у випадку виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 не навів суду будь-яких обґрунтованих доводів та не надав суду жодних доказів, які б спростовували обставини, встановлені поліцейськими та зафіксовані у процесуальних документах, зібраних у матеріалах справи, які було досліджено судом.

Згідно п.2.9 «а» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, факт скоєння вказаного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджується зібраними у справі доказами, які повністю узгоджуються між собою. Підстав вважати їх недопустимими суд не вбачає.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 «а» ПДР, за якими водієві забороняється керувати транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, а тому в його діях вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Окрім того, відповідно до ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Водночас, аналізуючи наведені обставини та даючи правову оцінку доводам ОСОБА_1 та його захисника щодо вчинення ним вказаного правопорушення у стані крайньої необхідності, суд виходить з наступного.

Так, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Відповідно до ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

В наданих суду поясненнях ОСОБА_1 вказував, що за обставин, зазначених у складеному відносно нього протоколі про адміністративне правопорушення він вимушено сів за кермо транспортного засобу, щоб відвезти його знайому до її малолітіньої дитини, яка перебувала у хворобливому стані.

Разом з тим, ОСОБА_1 та його захисник не надали доказів, що правопорушення вчинене саме в стані крайньої необхідності та не навели доводів стосовно того, яка небезпека загрожувала дитині, що вказувало б на необхідність вчинити правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, для усунення такої небезпеки.

Будь-яких доказів щодо перебування малолітньої дитини свідка ОСОБА_2 у важкому хворобливому стані в матеріалах справи відсутні і такі докази ОСОБА_1 та його захисником суду не надано.

Той факт, що ОСОБА_1 відвозив свою знайому до її дитини не може вважатись крайньою необхідністю, оскільки під час розгляду справи не встановлено обставин, які би підтверджували, що небезпека, на яку він вказує, не могла бути усунута іншими засобами ніж керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. За правовим полем України, зокрема п.2.9 а) Правил дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України 10.10.2001 року, ст.130 КУпАП, водіям забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Враховуючи вищевикладене, коли ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, він тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Таким чином, зважаючи на конкретні обставини справи правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 , а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння є умисною, суспільно небезпечною дією, а тому зазначені ним та його захисником доводи не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи у зв`язку з вчиненням дій в стані крайньої необхідності.

Застосовуючи вид адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення не встановлено.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 протягом року притягувався до адміністративної відповідальності за інші порушення ПДР України та згідно бази даних отримав посвідчення водія НОМЕР_4 .

При накладенні адміністративного стягнення суд бере до уваги, що ОСОБА_1 раніше притягувався до адміністративної відповідальності, за віком та станом здоров`я є працездатним, а тому беручи до уваги, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП є безальтернативною, суд вбачає фактичні та правові підстави для застосування адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, що буде необхідним і достатнім для виховання ОСОБА_1 та попередження вчинення ним нових правопорушень, що буде відповідати характеру вчиненого правопорушення та меті адміністративного стягнення.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП, п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку з ухваленням судом постанови про накладення адміністративного стягнення з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.23, 24, ст.40-1, ч.1 ст.130 ст.ст.221, 276, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

Визнати ОСОБА_1 таким, що вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605,60 грн.

У разі несплати штрафу в 15-ти денний термін, штраф підлягає примусовому стягненню в порядку ст.308 КУпАП у подвійному розмірі, а саме у сумі 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн.

Реквізити для сплати штрафу:

Отримувач коштів: ГУК у Рівнен.обл./Рівнен.обл./21081300. Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38012494. Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП). Номер рахунку отримувача (IBAN): UA0017001. Код класифікації доходів бюджету: 21081300.

Реквізити для сплати судового збору:

Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106. Код отримувача (код за ЄДПРОУ): 37993783. Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП). Номер рахунку отримувача (IBAN): UA0026001. Код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 10 днів з дня її винесення.

Повний текст постанови складено 24.12.2024 року.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.