Справа № 510/2535/24
Провадження № 3/510/1273/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2024 року м. Рені

Суддя Ренійського районного суду Одеської області Дудник В.І., розглядаючи матеріали, що надійшли від впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродж. с. Долинське Ренійського району Одеської області, громадянина України, непрацюючого, мешк. за адресою: АДРЕСА_1 , -

за ч. 1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Як виходить з наданих матеріалів, 02.11.2024р. о 19.25 год., прикордонним нарядом «ПП» в районі прикордонного знаку № 1349 на відстані 200 м від лінії державного кордону України, на напрямку с. Орлівка (Україна) м. Ісакча (Республіка Румунія), було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який намагався перетнути державний кордон України в Республіку Румунія поза пунктом пропуску через державний кордон, чим порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України».

З врахуванням наведеного, відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в матеріалах справи наявна його заява про розгляд справи про адміністративне правопорушення за його відсутності.

В ході розгляду адміністративних матеріалів, судом були досліджені докази: протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ № 263335 від 02.11.2024р.; рапорт іпс ОСОБА_2 від 02.11.2024р.; письмові пояснення ОСОБА_1 від 02.11.2024р.

Інших доказів на момент розгляду справи суду не надано.

Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд дійшов висновку, що провадження в даній справі слід закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення це протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з положеннями ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасно, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

У відповідності до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Частина 1 ст. 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 02.11.2024р. о 19.25 год., прикордонним нарядом «ПП» в районі прикордонного знаку № 1349 на відстані 200 м від лінії державного кордону України, на напрямку с. Орлівка (Україна) м. Ісакча (Республіка Румунія), було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який намагався перетнути державний кордон України в Республіку Румунія поза пунктом пропуску через державний кордон.

Згідно з вказаним вище протоколом, ОСОБА_1 ставиться у провину порушення ст. 9 Закону України «Про державний кордон України», однак не вказано, які саме положення порядку перетинання державного кордону порушено та які конкретні дії ним вчинено в порушення цієї статті.

За таких обставин, неконкретизованість суті адміністративного правопорушення у цьому протоколі є неприпустимим та вказує на те, що цей протокол є цілком необґрунтованим з точки зору юридичної визначеності.

На думку суду, ані протокол про адміністративне правопорушення, ані рапорт інспектора прикордонної служби самі по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовними та беззаперечними доказами на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Той факт, що ОСОБА_1 був виявлений працівниками прикордонної служби на відстані 200 метрів від лінії державного кордону України, сам по собі не свідчить про його намір здійснити спробу незаконно перетнути кордон України.

Разом із тим, з наданих 02.11.2024р. письмових пояснень ОСОБА_1 , також не вбачається, якими саме діями він вчинив спробу незаконного перетину державного кордону.

Інших беззаперечних доказів, в тому числі відео чи фото доказів, або ж пояснення інших осіб, маршруту прямування, які б прямо вказували на причетність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, яке ставиться йому у провину, суду не надано.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій».

У п. 43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), сформовано висновок, згідно з яким «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Виходячи зі змісту ст. 62 Конституції України, принцип презумпції невинуватості особи полягає в тому, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставини в справі відсутні належні докази, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247 ч. 1 п. 1, 251, 252, 283, 289, 294 КУпАП, ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991р., -

П О С Т А Н О В И В:

У притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.204-1 КУпАП відмовити. Провадження у справі закрити.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого ст.ст. 32, 321 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя В.І. Дудник