Провадження № 3/522/9329/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Чорнуха Ю.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, ч. 2 ст. 172-15 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , за ч.3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Справі присвоєно єдиний унікальний номер 522/11656/24, провадження № 3/522/5850/24.

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено суддю Чорнуху Ю.В.

Також на адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , за ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Справі присвоєно єдиний унікальний номер 522/11656/24, провадження № 3/522/5851/24.

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено суддю Чорнуху Ю.В.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 01.08.2024 справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч.3 ст. 172-20 КУпАП, єдиний унікальний номер справи 522/11656/24, провадження 3/522/5850/24, та справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч.2 ст. 172-15 КУпАП, єдиний унікальний номер справи 522/11656/24, провадження 3/522/5851/24, об`єднані в одне провадження та об`єднаній справі присвоєно єдиний унікальний номер 522/11656/24, провадження 3/522/5850/24.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 02.08.2024 матеріали справи про адміністративне правопорушення за № 522/11656/24, провадження № 3/522/5850/24 стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 3 ст. 172-20, ч. 2 ст. 172-15 КУпАП повернуто до ІНФОРМАЦІЯ_1 для їх належного оформлення.

15.11.2024 до Приморського районного суду м. Одеси після належного оформлення надійшли матеріали про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , начальника бюро перепусток комендантського відділення комендатури забезпечення ПдРУ, молодшого сержанта, за ч. 2 ст. 172-15, ч.3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У суді справі присвоєно єдиний унікальний номер 522/11656/24, провадження № 3/522/9329/24.

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено суддю Чорнуху Ю.В.

У протоколі ПдРУ № 201138, складеному 11.07.2024, зазначено, що 10.07.2024 о 08 год. 00 хв. під час перевірки особового складу комендантом комендатури забезпечення ПдРУ п/п-ком ОСОБА_2 було виявлено відсутність начальника бюро перепусток комендантського відділення комендатури забезпечення ПдРУ мол. с-нта ОСОБА_1 , який 10.07.2024 повинен був залучатися у робочу групу згідно бойового розпорядження. Даний військовослужбовець порушив вимоги пунктів 2,4 Статуту внутр. служби ЗСУ, затвер. ЗУ від 24.03.1999 № 548-ХІІ в умовах воєнного стану, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 172-15 КУпАП.

У протоколі ПдРУ № 201146, складеному 11.07.2024, зазначається, що 10.07.2024 о 11 год. 15 хв. в ході спілкування з начальником бюро перепусток відділення комендатури забезпечення ПдРУ молодшим сержантом ОСОБА_1 , який знаходився в резерві, згідно БР № 257-БР-оск, група охорони та обслуговування міського ПУ, робота у підрозділі, було виявлено комендантом комендатури з ознаками вживання алкогольних напоїв (характерним запахом алкоголю, втрата координації). В подальшому було направлено до КУ «Одес. обласний мед. центр псих. здоров`я», де отримано позитивний результат. Своїми діями в/с вчинив порушення вимог ч. 13 Статут внутр. служби ЗСУ, затвер. ЗУ 24.03.1999 № 548-ХІІ в умовах воєнного стану, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Справа призначена до розгляду 29.11.2024. Судова повістка відправлена на адресу ОСОБА_1 . У судове засідання 29.11.2024 ОСОБА_1 не з`явився. За клопотанням захисника адвоката Романової Л.І. від 29.11.2024 розгляд справи відкладено на 16.12.2024.

У судове засідання 16.12.2024 ОСОБА_1 та його захисник не з`явились. Причини неявки до суду ОСОБА_1 не повідомив. За усним клопотанням захисника адвоката Романової Л.І., яка засобами зв`язку повідомила секретаря судового засідання про неможливість явки у судове засідання у зв`язку з участю у слідчих діях, розгляд справи відкладено на 24.12.2024.

У судове засідання 24.12.2024 ОСОБА_1 не з`явився, причини неявки суду не повідомив. З`явилась захисник ОСОБА_1 - адвокат Романова Л.І. Просила суд закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях останнього складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-15 та ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. Пояснила, що ОСОБА_1 08.07.2024 повернувся з відрядження до місця постійної служби у м. Одесі, після доповіді про явку до підрозділу комендант ОСОБА_2 надав йому час для відпочинку без визначення конкретного часу та дати явки для несення служби. У зв`язку із цим він був відсутній за місцем служби. Бойове розпорядження № 257-БР-ДСК від 09.07.2024 у встановленому військовим статутом порядку до нього не було доведено, тому вважаючи себе вільним від виконання службових обов`язків і не передбачаючи необхідність явки на службу у час відпочинку вжив невелику кількість слабоалкогольних напоїв. Його поява у частині з мінімальними показниками вмісту алкоголю була обумовлена раптовою вимогою командування щодо необхідності явки до військової частини. Вважає недопустимими доказами пояснення коменданта ОСОБА_2 , оскільки ним складено протокол про адміністративне правопорушення. Зазначає, що протокол та додані до нього пояснення мають ознаки фальсифікації.

Розгляд справи відкладався неодноразово, проте ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, скористався правом на правничу допомогу, у розгляді справи брав участь його захисник. Захисник причини неявки ОСОБА_1 у судове засідання не повідомив, доказів наявності поважних причин неявки суду не надав, не наполягав на обов`язковій особистій участі ОСОБА_1 у судовому засіданні.

Враховуючи наведене, з метою недопущення затягування строків розгляду справи, суд вважає, що справу можна розглянути за відсутності ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, надавши оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Суд враховує, що є неприпустимим спрощений підхід до судового розгляду справ про адміністративне правопорушення та ігнорування прав осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій шостій цієї статті.

У постанові від 29.04.2020 у справі № 686/4557/18 (провадження № 61-39516св18) Верховний Суд зазначив, що закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Вищенаведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду викладеними у постановах: від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне дослідити, чи наявний у діях ОСОБА_1 склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та ч. 3 ст. 172-20.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

За нормами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен з`ясувати чи винна дана особа у вчиненні адміністративного правопорушення, а також всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом (п. 43 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про оборону України» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 172-15 КУпАП недбале ставлення військової службової особи до військової служби - тягне за собою накладення штрафу від ста до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до десяти діб. Діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду, - тягне за собою накладення штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, ОСОБА_1 на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення є військовослужбовцем, молодшим сержантом, перебуває на військовій службі в ІНФОРМАЦІЯ_1 , займає посаду начальника бюро перепусток комендантського відділення комендатури забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 . Призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 у 2022 році, на посаді з 2023 року.

Отже, особа, щодо якої розглядається справа, є суб`єктом адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-15 КУпАП .

Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення полягає у вчиненні таких дій, як недбале ставлення до військової служби в умовах особливого періоду.

Згідно абз. 13 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні введено воєнний стан з 24.02.2022 року строком на 30 діб, який в подальшому був продовжений і триває до теперішнього часу.

Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.

Невиконання військовослужбовцями бойових наказів призводять до неможливості належного виконання покладених обов`язків особовим складом військової частини, зниженню авторитету, як командування у підрозділі, що впливає на загальний порядок дисципліни і субординації, так і сил оборони взагалі.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (надалі по тексту Статут ЗСУ).

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Відповідно до абзацу 4 ст. 11 Статуту ЗСУ необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати ОСОБА_3 своєї частини.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець (стаття 6 Загальних положень Статуту ЗСУ).

Статтею 12 Статуту ЗСУ визначено, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Відповідно до ст. 14 Статуту ЗСУ із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Згідно ст. 16 Статут ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст. 30 Статуту ЗСУ начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку (ст. 35 Статуту ЗСУ).

Згідно ст. 37 Статуту ЗСУ військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Внутрішній порядок - це суворе додержання визначених військовими статутами правил розміщення, повсякденної діяльності, побуту військовослужбовців у військовій частині (підрозділі) й несення служби добовим нарядом (ст. 129 Статуту ЗСУ).

Для військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів (слухачів) військових навчальних закладів, навчальних центрів, військових частин) встановлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. Військові навчання, походи кораблів, бойові стрільби та бойове чергування, несення служби у добовому наряді здійснюються у будь-які дні тижня без обмеження загальної тривалості службового часу (ст. 199 Статуту ЗСУ).

Відповідно до п. 200 Статуту ЗСУ розподіл часу у військовій частині протягом доби і протягом тижня здійснюється згідно з розпорядком дня, яким встановлюється виконання основних заходів повсякденної діяльності, навчання й побуту особового складу підрозділів, штабів.Розпорядок дня встановлюється командиром (начальником) відповідно до завдань, покладених на військову частину, та залежно від пори року.

Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всього особового складу, крім військовослужбовців, залучених до виконання службових обов`язків (ст. 203 Статуту ЗСУ).

Бойове чергування - це виконання бойового завдання. Бойове чергування здійснюється черговими силами і засобами, призначеними від військових частин (Ст. 332 Статуту ЗСУ).

Згідно з абзацом 4 ч. 2 ст. 340 Статуту ЗСУ особовому складові чергової зміни під час несення бойового чергування заборонено самовільно залишати бойовий пост чи інше місце несення бойового чергування.

Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військові навчання, походи кораблів, бойові стрільби та бойове чергування, несення служби в добовому наряді та інші заходи, пов`язані із забезпеченням боєготовності військових частин, здійснюються без обмеження загальної тривалості службового часу.

Згідно п. 5.8. Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказ Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 після повернення з відрядження вказані особи доповідають про повернення і виконання завдання командиру або начальнику штабу військової частини, в якій вони проходять службу.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999 (надалі за текстом Дисциплінарний Статут) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно ст. 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

На підставі статті 3 Дисциплінарного статуту військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк (ст. 6 Дисциплінарного статуту).

Як вбачається з витягу з ІНФОРМАЦІЯ_4 № 257-БР-ДСК від 09.07.2024, згідно Бойового завдання з 09:00 10.07.2024 до 09:00 11.07.2024 молодший сержант ОСОБА_4 був включений у групу охорони та обслуговування міського пункту управління. Вказаним розпорядженням надано відповідні завдання.

При цьому чинне законодавство, зокрема ст. 35 Статуту ЗСУ, передбачає, що наказ може віддаватись усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. За таких обставин, форма доведення наказу до військовослужбовця може обиратись командиром на власний розсуд, і така форма не обов`язково має бути письмовою.

Факт неприбуття ОСОБА_1 своєчасно на службу 10.07.2024 підтверджується поясненнями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Вказаний факт не заперечується захисником Передерко І.Д., яка лише зауважує, що неприбуття на службу обумовлене необізнаністю про бойове розпорядження.

Суд критично оцінює доводи захисника щодо відсутності доказів повідомлення ОСОБА_1 належним чином про бойове розпорядження, оскільки згідно наведених норм чинного законодавства бойове розпорядження може бути доведено не тільки письмово, а й усно, в тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Щодо доводів захисника про те, що ОСОБА_1 чекав від начальника інформацію коли йому виходити на службу та вважав, що у нього вихідні, то на виконання приписів ст. 14, 16, 129 Статуту ЗСУ, приписів ст. 3, 4 Дисциплінарного статут з метою дотримання військової дисципліни військовослужбовець зобов`язаний був самостійно звернутись до свого безпосереднього начальника з метою визначення точної дати своїх вихідних, якщо він вважав, що йому мають бути надані вихідні.

Згідно ст. 203 Статуту ЗСУ офіцерам, військовослужбовцям військової служби за контрактом, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня.

Відповідно до п. 8 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 105 від 20.02.2017, на військовослужбовця, який перебуває у відрядженні, поширюється розпорядок дня (режим робочого часу) того органу військового управління, військової частини, установи, організації, підприємства, до якого він відряджений. Замість днів відпочинку, не використаних за час відрядження, інші дні відпочинку після повернення з відрядження не надаються. Якщо військовослужбовець відбуває у відрядження у вихідний день, йому після повернення з відрядження в установленому порядку надається інший день відпочинку. Якщо наказом про відрядження передбачено повернення військовослужбовця з відрядження у вихідний день, йому в установленому порядку надається інший день відпочинку.

Отже надання часу для відпочинку військовослужбовцям, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, надається саме офіцерам та військовослужбовцям військової служби за контрактом, такий час для відпочинку надається не обов`язково протягом наступного тижня. Тому посилання захисника на ст. 203 Статуту ЗСУ є не релевантним. Навіть у разі розповсюдження дії ст. 203 Статуту ЗСУ на особу, щодо якої розглядається справа, спеціальна норма Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 105 від 20.02.2017 передбачає, що замість днів відпочинку, не використаних за час відрядження, інші дні відпочинку після повернення з відрядження не надаються.

За таких обставин, твердження захисника щодо того, що відрядження, яке тривало до 08.07.2024 охоплювало вихідні дні, тому ОСОБА_1 вважав, що після відрядження йому надані дні відпочинку на підставі ст. 203 Статуту ЗСУ, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та є безпідставними.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази перебування ОСОБА_1 у відрядженні та виконання ним службових обов`язків у вихідні дні. Захисник не заявляв клопотання про витребування таких доказів, а суд не може за власною ініціативою збирати докази у справі про адміністративне правопорушення. Судом ставилось питання щодо виклику свідків у судове засідання, письмові пояснення яких наявні в матеріалах справи, однак захисник заперечував проти їх допиту.

Суд вважає, що наявними у справі доказами поза розумним сумнівом доводиться те, що ОСОБА_1 допустив недбале ставлення до військової служби, що виразилось у невиході на військову службу та невиконанні бойового розпорядження № 257-БР-ДСК від 09.07.2024, що свідчить про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Безпідставними є твердження захисника щодо відсутності повноважень у коменданта комендатури забезпечення ПдРУ підполковника ОСОБА_2 складати протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 1, 11, 14 ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи: - органів управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України (про правопорушення, вчинені військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків, - стаття 44, частини друга і третя статті 123, статті 172-10 - 172-20, 173, 174, 178, 182, 184-1, 185 і 185-7) ; - прокурор (статті 172-4 - 172-20, 185-4, 185-8, 185-11); - командири (начальники) військових частин (установ, закладів), командири підрозділів, які уповноважені на те командирами (начальниками) військових частин (установ, закладів) (статті 172-10 - 172-20, крім правопорушень, вчинених поліцейськими поліції особливого призначення Національної поліції України під час дії воєнного стану).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 374-АГ від 11.07.2024 «Про організаційні заходи щодо протидії в Південному регіональному управлінні військовим адміністративним правопорушенням» уповноважено складати протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 172-10 - 172-20 наступних командирів підрозділів: коменданта комендатури забезпечення регіонального управління або особу, яка виконує його обов`язки, відносно підпорядкованого персоналу.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 47-ОС від 08.02.2024 «Про особовий склад» призначено по комендатурі забезпечення підполковника ОСОБА_2 комендантом.

За таких обставин, протоколи про адміністративні правопорушення ПдРУ № 201146 та ПдРУ № 201138 від 11.07.2024 складені повноважною особою.

Щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Відповідальність за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП настає за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Згідно ст. 13 Статуту ЗСУ військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.

Відповідно до ч. 1 ст. 266-1 КУпАП військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно ч. 5 ст. 266-1 КУпАП складення висновків у закладі охорони здоров`я за результатами огляду військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, проводиться у присутності посадової особи, уповноваженої на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення.

На підтвердження факту перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння до протоколу про адміністративне правопорушення додано Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 002199, складений 10.07.2024.

Ні вказаний Висновок, ані інші докази, наявні у матеріалах справи, не містять відомостей про те, що під час проведення огляду на стан сп`яніння була присутня особа, визначена ч. 5 ст. 266-1 КУпАП.

Згідно ч. 9 ст. 266-1 КУпАП огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Таким чином, огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння, проведений 10.07.2024 слід вважати недійсним. Належні і допустимі докази перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння 10.07.2024 у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи недотримання порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з огляду на відсутність належних та допустимих доказів, які свідчать про винуватість особи, суд дійшов висновку про відсутність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій шостій цієї статті.

Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Події, з приводу яких було складено протоколи про адміністративне правопорушення ПдРУ № 201146 та ПдРУ № 201138 від 11.07.2024, мали місце 10.07.2024 року, тобто адміністративне стягнення могло бути накладено не пізніше 10.10.2024 і на момент надходження справи до суду після належного оформлення цей строк закінчився, тому на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю - у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 38, 124, 172-15, 172-20, 247, 266-1, 283-284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення (справа № 522/11656/24, провадження № 3/522/9329/24) про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, ч. 2 ст. 172-15 КУпАП - закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10-ти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Юлія ЧОРНУХА