Справа № 450/4869/24 Головуючий у 1 інстанції: Добош Н. Б.
Провадження № 33/811/1814/24 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю потерпілої ОСОБА_1 розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 із клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2024 року,

встановив:

постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень з конфіскацією тварини. Стягнуто з ОСОБА_2 народження, в дохід держави 605,60 гривень судового збору.

Відповідно до постанови суду, 06.09.2024 о 20год 45 хв, в с.Хоросно по вул. Підкови в результаті неналежного забезпечення тримання собаки по кличці «Арчі» ОСОБА_2 собака покинула домогосподарство та спричинила тілесні ушкодження,а саме покусала ОСОБА_1 , яка знаходилась на дорозі загального користування. Такими своїми діями ОСОБА_2 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.154 КУпАП.

На згадану постанову особа, що притягається до адміністративної відповідальності подала апеляційну скаргу. Просить поновити строк апеляційного оскарження постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2024 року, скасувати таку постанову та закрити провадження у справі.

В обгрунтування причин пропуску апеляційного оскарження покликається на те, що оскаржувану постанову винесено у відсутність ОСОБА_2 та її представників. Наголошує, що 31 жовтня 2024 року уклала договір про надання правничої допомоги №31102402 з директором ТОВ «ЛІГЛ», адвокати мали представляти її інтереси у суді, зокрема і брати участь у судовому засіданні 11 листопада 2024 року. Проте, чомусь участі у цьому удовому засіданні не брали. Дізнавшись про згадане ОСОБА_2 27 листопада 2024 року уклала договір з адвокатом Левик С.А., яка 29 листопада 2024 року подала заяву про ознайомлення із матеріалами справи та видачу копії оскаржуваної постанови. Таку можливість було забезпечено судом 09 грудня 2024 року, що підтверджується матеріалами справи.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки згідно ст.221 КУпАП розглянута органом, не уповноваженим її розглядати.

Наголошує на тому, що протокол складено з порушенням, зокрема із порушенням встановленого ч.2 ст.254 КУпАП строку, значним порушення терміну складання.

Звертає увагу на те, що уповноважений працівник поліції склав протокол чомусь на ОСОБА_2 хоча потерпіла сусідка ОСОБА_1 , у всіх документах врахувала на чоловіка ОСОБА_2 ОСОБА_3 .

Стверджує, що тимчасове вилучення собаки не проводилося, тому підстав вважати, що саме її собака вкусив сусідку ОСОБА_1 немає. Наголошує, що при складанні протоколу не конкретизовано ознак собаки, який спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_1 , а саме не вказано ні породи собаки, ні приблизного віку ні зовнішнього вигляду ні будь-яких індивідуалізуючи ознак собаки. Зважаючи на е, що випадок про який вказує ОСОБА_1 06 вересня 2024 року (хоча протокол склали аж 05 жовтня 2024 року) могла переплутати будь-якого іншого собаку з села, який бігає по дорозі загального користування з собакою ОСОБА_2 . Звертає увагу суду на те, що її собака не є породистий, це суміш різних пород, тому ймовірність переплутати його з будь-яким іншим сільським собакою у темряві є цілком очевидною.

Повідомляє, що її собака має вольєр, у якому перебуває цілий день, прибудинкова територія є повністю загороджена сіткою та огорожею, що підтверджується долученими до матеріалів справи фотографіями.

Вважає, що зібрані у справі докази не підтверджують існування обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та її представник адвокат Левик С.А. не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Натомість адвокат Левик С.А. подада заяву до апеляційного суду про неможливість прибути у судове засідання на 13:30 годину 30 грудня 2024 року, та просила розглянути апеляційну скаргу без участі особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та її представника адвоката Левик С.А., вказавши, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та апеляційну скаргу підтримують повністю та просять такі задоволити.

Заслухавши пояснення, потерпілої, яка повністю такі заперечила, просила залишити оскаржувану постанову без змін, дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження підтверджується матеріалами справи, відтак таких строк необхідно поновити.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП.

Так, винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 899660 від 05.10.2024 року; реєстрацією в ЄО, протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 06.09.2024р., письмовими та особистими поясненнями ОСОБА_4 , особистими поясненнями ОСОБА_2 , консультативним висновком спеціаліста від 07.09.2024р., рапортом від 05.10.2024р, відеозаписом вручення протоколу.

Будь-яких зауважень на складений протокол ОСОБА_2 не подавала, тому апеляційні доводи про те, що протокол складений на ОСОБА_2 , хоча потерпіла зазначала про ОСОБА_3 як власника собаки є неспроможними. Більше того, із рапорту працівника поліції вбачається, що ОСОБА_5 під час телефонної розмови повідомив, що собакою займається його дружина ОСОБА_2 , а до годування та утримання собаки він стосунку не має.

Апеляційні твердження про те, що потерпіла ОСОБА_4 могла переплутати собаку, яка її вкусила є припущенням апелянта, яке не підтверджується будь-якими доказами, а відтак не береться до уваги апеляційним судом.

Твердження апелянта про часову розбіжність складення протоколу та подію, яка мала місце 06 вересня 2024 року не впливають на винність ОСОБА_2 у інкримінованому їй адміністративному правопорушенні та не можуть бути безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Аналізуючи згадані докази у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою і не містять істотних розбіжностей та беззаперечно в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, а тому вірно покладено судом першої інстанції в основу прийнятого рішення і свідчать про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП.

Згідно із п. 3, 5 ч.7 ст.9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» від 21 лютого 2006 року №3447-IV (далі Закон) дозволяється утримувати: домашніх тварин - у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї. Відповідно до ст. 9 Закону, особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду. А згідно із ч.8 ст.9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» від 21 лютого 2006 року №3447-IV фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у ст. 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

Як вбачається із матеріалів справи, потерпілій ОСОБА_1 , заподіяно шкоду здоров`ю в результаті укусу собаки 06 вересня 2024 року (а.с.7).

Санкція ч.3 ст. 154 КУпАП є безальтернативною, передбачає стягнення у виді стягнення із конфіскацією тварини, а тому доводи апелянта про те, щоб не конфісковувати собаку є безпідставними і необгрунтованими. Відповідно до положень ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Встановлюючи додаткове стягнення у виді конфіскації тварини за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, законодавець переслідує мету превенції запобігти вчиненню нових правопорушень, оскільки утримання собаки, яка є джерелом підвищеної небезпеки, здатне в майбутньому повторно заподіяти шкоду здоров`ю інших людей.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненому адміністративному правопорушенні та правильно кваліфікував її дії за ч.3 ст.154 КУпАП. Наявний у справі протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, містить усі необхідні реквізити та є належним і допустимим доказом.

Адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн, в дохід держави з конфіскацією собаки накладене відповідно до санкції ч. 3 ст. 154 КУпАП .

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування постанови судді немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

постановив:

поновити строк апеляційного оскарження

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальної особи ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Маліновська-Микич О.В.