Справа № 346/5656/24
Провадження № 3/346/2668/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Калинюк О.П., розглянувши справу, яка надійшла від Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , не працює, громадянку України,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

13.10.2024 року о 21 год. 17 хв. в с. Черемхів, Коломийського району Івано-Франківської області, автошлях «Н-10», ОСОБА_1 керувала автомобілем марки «ВАЗ 21070», державний номерний знак « НОМЕР_1 », та відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушила п. 2.5. Правил дорожнього руху України.

02.12.2024 року захисник ОСОБА_1 , адвокат Боднарук Василь Васильович, подав до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, а саме у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу вказаного адмінправопорушення, з наступних підстав.

За вказаних обставин зазначеним автомобілем керував ОСОБА_2 , працівники поліції самі підійшли до автомобіля, який не рухався і в салоні автомобіля за кермом знаходився водій ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 знаходилася на задньому сидінні пасажира. З незрозумілих причин працівники поліції нічого не пояснюючи почали вимагати посвідчення водія не у особи, яка знаходилась на місці водія, а в пасажирки, яка знаходилась на задньому сидінні. Оскільки ОСОБА_1 , побоялась вступити в спір з працівниками поліції. то під психологічним тиском надала працівникам поліції на їх незаконну вимогу посвідчення водія. У особи, яка керувала транспортним засобом працівники поліції взагалі не вимагали посвідчення водія і реєстраційних документів на транспортний засіб. Перевіривши документи на автомобіль та дані ОСОБА_1 , працівники поліції заявили ОСОБА_1 про те, що вони вважають, що вона керує транспортним засобом в стані алкогольного сп›яніння. При тому жодної ознаки алкогольного сп`яніння не вказали.

Після цього протизаконно і безпідставно нічого не пояснивши ОСОБА_1 , не роз`яснивши їй у встановленому законом порядку її процесуальних прав і обов`язків, зокрема право скористатись професійною правничою допомогою, не назвавши жодної ознаки алкогольного сп`яніння, які вони виявили в ОСОБА_1 , працівники поліції запропонували їй пройти тест на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора "Алкофор-507". При тому вказаний прилад не пред`являли, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, сертифікат на право використання даного приладу працівниками поліції ОСОБА_1 не надали, процедуру проходження тесту на стан алкогольного сп?яніння і процесуальні права не роз`яснили. Оскільки ОСОБА_1 транспортним засобом не керувала, громадський порядок не порушувала, то була переконана що в працівників поліції немає законних підстав вимагати в неї пройти тест на стан алкогольного сп`яніння з застосуванням спецприладу, про що він повідомила працівників поліції, вказавши працівникам поліції.

Після чого працівники поліції сіли в салон свого службового автомобіля де почали оформляти невідомо які документи, залишивши ОСОБА_1 в салоні автомобіля в якому вона їхала в якості пасажира на вулиці. Через 20 хвилин після цього працівники поліції вийшли з автомобіля і повідомили ОСОБА_1 , що відносно неї складено адміністративний матеріал про вчинення нею адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, сам протокол про адміністративне правопорушення для ознайомлення їй не надали і копію протоколу у встановленому законом порядку не вручили, про що свідчить відсутність її підпису на даному протоколі. Огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння не проводили, копію акта огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 не вручали, направлення ОСОБА_1 для проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння в конкретний медичний заклад у встановленому законом порядку не виписували. Відповідальність за знаходження в салоні транспортного засобу, навіть у стані алкогольного чи іншого сп?яніння, в тому числі на місці водія законодавством не встановлена.

В час коли підійшли працівники поліції, транспортним засобом ОСОБА_1 не керувала, що видно з відеозапису наданого самими працівниками поліції. Тобто водієм ОСОБА_1 не являлася. Обов`язок доказування покладено на орган владних повноважень, в даному випадку на працівників поліції, які до протоколу про адміністративне правопорушення нібито вчинене ОСОБА_3 не надали жодних підтверджуючих записів і документів.

Огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп?яніння на місці зупинки транспортного засобу не було проведено, направлення яке долучено до матеріалів справи підроблено, сфальсифіковано. З відеофайлу видно, що в присутності ОСОБА_1 працівники поліції не виписували направлення в медичний заклад для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного спяніння в медичному закладі.

В направленні в медичний заклад в графі огляд проводився з допомогою працівниками поліції не вказано з допомогою якого спеціального приладу проводився огляд на стан алкогольного сп`яніння. З незрозумілих причин працівниками поліції не вказано в направленні серійний номер даного приладу. В графі результати огляду вказано відмовилась. Однак у направленні виписаному в 21 год. 24 хв. того дня працівником поліції ОСОБА_4 вказано «серія ЕПР 1 № 149964 протоколу про адміністративне правопорушення», незважаючи на те, що в протоколі вказано, що протокол складено того дня о 21 год. 42 хв., тобто в направленні за 19 хвилин до складання протоколу вже був вписаний номер даного протоколу.

Отже, направлення ОСОБА_1 в медичний заклад на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння працівники поліції у встановленому законом порядку не видавали, дане направлення, яке долучено до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не є належним і допустимим доказом, фактично виписано вже значно пізніше, що підтверджує запис з відео файлу долученого працівниками поліції до матеріалів справи. Тому в працівників поліції не було жодних підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, в протоколі вказано, що ОСОБА_1 керувала з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому законом порядку відмовилась, Працівники поліції прийшли висновку, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп›яніння, але ст. 130 КУпАП не містить такого формулювання і не передбачає відповідальності за керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння. Стан алкогольного сп`яніння і ознаки алкогольного сп`яніння це зовсім різні речі.

В матеріалах справи відсутнє направлення до медичного закладу на огляд водія щодо виявлення стану сп`яніння. Отже, незрозумілим є те, на який саме огляд була направлена особа та до якого медичного закладу. Так, проходження огляду в медичному закладі пропонується не лише усно, а шляхом вручення водієві письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. У цьому письмовому направленні має бути вказано конкретний заклад охорони здоров`я, який входить до затвердженого переліку, дані про особу водія, якого направляють, точний час видачі направлення тощо; лише у разі, якщо водій отримав письмове направлення та відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров?я, поліцейський має право скласти протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП України. Якщо ж водієві не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі шляхом вручення письмового направлення, то підстави для притягнення водія до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП відсутні.

Крім того, на порушення вимог чинного законодавства України працівниками патрульної поліції не роз`яснено ОСОБА_1 його прав та наслідків, які настануть у разі проходження огляду чи відмови проходити огляд на стан сп`яніння. Інспектором поліції не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги.

Таким чином, ОСОБА_1 була позбавлена можливості реалізувати права, передбачені ст. 268 КУпАП, які працівниками патрульної поліції при складанні адміністративних матеріалів не були оголошені та роз`яснені.

Зважаючи на вище викладене, сторона захисту вважає що суд не має права самостійно відшуковувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, як зазначено у клопотанні, на підставі ч. 5 ст. 266 КУпАП слід визнати недійсним огляд особи для визначення стану алкогольного сп`яніння, а саме через порушення процедури його проведення. Тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі підлягає закриттю.

На розгляд справи ОСОБА_1 та її захисник повторно не з`явилися, про місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом надіслання судових викликів та розміщення оголошення про час і місце розгляду на сайті судової влади України, причин своїх систематичних неявок вони суду не повідомили та не звернулися із заявами про розгляд справи в їх відсутність.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 р. у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р.).

Таким чином, Верховний Суд зазначив, що особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви.

Окрім того, позиція ОСОБА_1 та її захисника викладена в запереченнях на протокол від 02.12.2024 року.

Отже, оскільки інформація про судові засідання, яка розміщена на веб-порталі «Судова влада України», є відкритою, то суд вважає, що правопорушник є неодноразово належним чином повідомлений про судовий розгляд.

Однак, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується такими матеріалами справи:

-даними в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 149964 від 13.10.2024 року, в якому вказано, що того дня о 21 год. 17 хв. в с. Черемхів, Коломийського району Івано-Франківської області, автошлях «Н-10», ОСОБА_1 керувала автомобілем марки «ВАЗ 21070», державний номерний знак « НОМЕР_1 », та відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушила п. 2.5. Правил дорожнього руху України (а. с. 1);

-актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовилась від проходження такого огляду (а. с. 3);

-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з яким ОСОБА_1 відмовилась від проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння (а. с. 4);

-даними переглянутих в судовому засіданні відеозаписів з нагрудної камери працівника поліції. На цих відеозаписах чітко зафіксовано, що ОСОБА_1 визнала факт керування вказаним в протоколі автомобілем та факт висловленої ОСОБА_1 відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у вище вказаному закладі охорони здоров`я.

З наведених підстав слід дійти висновку про недостатню обґрунтованість вищенаведених доводів захисника, вказаних в його клопотанні про закриття провадження у даній справі. Зокрема, твердження про відсутність у водія за вказаних у протоколі підстав проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я є безпідставними, адже такий обов`язок наявний у кожного водія, щодо якого представник уповноваженого органу має обгрунтовані підозри перебування в стані алкогольного сп`яніння чи іншому стані, вказаному в диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, і якщо водій відмовляється від проходження такого огляду на місці зупинки транспортного засобу.

Окрім того, ОСОБА_1 інкримінується порушення саме вимог п. 2.5 ПДР України, який передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а ч. 1 ст. 130 КУпАП лише встановлює відповідальність за вчинення такого порушення.

Не заслуговують на увагу доводи захисника і про те, що орган провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку із нероз`ясненням ОСОБА_1 її прав та обов`язків, не забезпеченням її професійною правничою допомогою, адже протокол про адміністративне правопорушення є лише процесуальним документом, який складають, серед іншого, працівники правоохоронного органу, а не документом, на підставі якого особа притягується до адміністративної відповідальності. Крім того, в даному контексті слід навести конституційну норму (ст.68 Конституції України) про те, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, а також про те, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

При цьому суддя зауважує, що ОСОБА_1 скористалася (могла скористатися) професійною правничою допомогою до та після скерування такого протоколу до суду та не була обмежена у праві викласти свої твердження по суті зазначених у такому протоколі подій, і такими правами ця особа скористалася в повному обсязі.

Інші доводи захисника є безпідставними та не спростовують встановлених судом обставин вчинення ОСОБА_1 порушення вимог п. 2.5 ПДР України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, всі вказані доводи захисника не спростовують факту вчинення його підзахисною інкримінованого правопорушення.

Отже, ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі вище наведеного та, керуючись статтями 33,221,283,284,288-290,294 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605 гривень 60 копійок у дохід держави: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні првопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:

-подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;

-витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Суддя: Калинюк О. П.