КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/4061/2024 Головуючий у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року Київський апеляційний суд у складі судді Голуб С.А., за участю захисника ОСОБА_1 - адвоката Батюсь Тетяни Василівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Батюсь Тетяни Василівни на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 липня 2024 року, якою закрито провадженнявідносно ОСОБА_1 , яка працює на посаді судді Шевченківського районного суду міста Києва, за статтею 188-40 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 16 травня 2024 року ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді судді Шевченківського районного суду м. Києва, в порушення вимог ст. 22 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» не надала відповіді на листи Секретаріату Уповноваженого від 05 січня 2024 року, від 06 лютого 2024 року, від 22 лютого 2024 року, від 29 березня 2024 року, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 188-40 КУпАП, а саме невиконання законних вимог Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений) щодо обов`язку співпраці з ним.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 липня 2024 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 188-40 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 - адвокат Батюсь Т.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вказану постанову шляхом доповнення її мотивувальної частини висновками по суті доводів апеляційної скарги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не повною мірою дотримано вимог закону щодо змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення та не надано оцінку доводам захисника щодо наступного:

1) ОСОБА_1 не є суб`єктом даного адміністративного правопорушення;

2) відсутні законні вимоги Секретаріату Уповноваженого;

3) протокол складено поза межами строку його складання;

4) ОСОБА_2 не є потерпілим в розумінні КУпАП;

5) протокол складено неуповноваженою особою.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Батюсь Т.В. підтримала подану апеляційну скаргу та з викладених в ній підстав просила її задовольнити.

Представник Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання був належним чином повідомлений шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету підсистеми «Електронний суд».

Перевіривши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, апеляційний суд приходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Згідно з ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. ст. 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 188-40 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за невиконання законних вимог Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або представників Уповноваженого.

Повноваження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та правила звернення із законними вимогами Уповноваженого визначені у Законі України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини».

Статтею 22 цього Закону (далі - Закон № 776/97-ВР) визначено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, об`єднання громадян, підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, посадові та службові особи, до яких звернувся Уповноважений, зобов`язані співпрацювати з ним і подавати йому необхідну допомогу, зокрема:

1) забезпечувати доступ до матеріалів і документів, у тому числі на засадах, визначених законодавчими актами щодо захисту інформації з обмеженим доступом;

2) надавати інформацію і давати пояснення стосовно фактичної і правової підстави своїх дій та рішень;

3) розглядати пропозиції Уповноваженого щодо поліпшення їх діяльності у сфері захисту прав і свобод людини і громадянина та у місячний строк з дня одержання пропозицій надавати вмотивовану письмову відповідь на них.

Відмова органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, їх посадових і службових осіб від співпраці, а також умисне приховування або надання неправдивих даних, будь-яке незаконне втручання в діяльність Уповноваженого з метою протидії тягнуть за собою відповідальність згідно з чинним законодавством.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

До складу правопорушення входить об`єкт проступку, об`єктивна сторона проступку, суб`єкт проступку, суб`єктивна сторона.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-40 КУпАП, полягає у ненаданні інформації та ненаданні пояснень стосовно фактичної і правової підстави своїх дій та рішень.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-40 КУпАП, оскільки відсутня об`єктивна сторона, так як суддя Голуб О.А. виконала вимоги Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, надавши відповідь на його запит.

Отже, суд першої інстанції визнав, що ОСОБА_1 , яка є суддею Шевченківського районного суду м. Києва, є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-40 КУпАП, а вимога Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини була законною.

Як вбачається із матеріалів справи, адвокат ОСОБА_2 08 грудня 2023 року звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із заявою про складання адміністративного протоколу щодо судді Шевченківського районного суду м. Києва Голуб О.А. за п. 6 ст. 212-3 КУпАП, а саме за порушення нею вимог Закону України «Про доступ до судових рішень» (далі - Закон № 3262-IV).

Так, адвокат ОСОБА_2 зазначив, що він звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про доступ до судового рішення відповідно до Закону № 3262-IV, як особа, яка не приймала участі у розгляді в справи та права якої порушуються ухваленим рішенням.

Порядок звернення осіб, які не брали участі у розгляді справи, встановлений ст. 9 Закону № 3262-IV, відповідно до частини першої та другої якої особа, яка не бере (не брала) участі у справі, якщо судове рішення безпосередньо стосується її прав, свобод, інтересів чи обов`язків, може звернутися до апарату відповідного суду з письмовою заявою про:

1) надання можливості ознайомитися із судовим рішенням у приміщенні суду;

2) надання можливості виготовити копії судового рішення за допомогою власних технічних засобів;

3) виготовлення копії судового рішення апаратом суду.

У заяві особа повинна обґрунтувати, чому вона не змогла ознайомитися із судовим рішенням у Реєстрі, а також чому вона вважає, що судове рішення безпосередньо стосується її прав, свобод, інтересів чи обов`язків.

Порядок розгляду заяв особи, яка не брала участі у розгляді справи, встановлений ч. ч. 3-11 ст. 9 Закону № 3262-IV.

Заява розглядається відповідальною службовою особою апарату суду невідкладно, а якщо вона потребує додаткового вивчення - протягом трьох робочих днів.

Про результати розгляду заяви службова особа апарату суду вносить запис до відповідного журналу із зазначенням відомостей про особу, яка звернулася із заявою.

Копія судового рішення, виготовлена апаратом суду, засвідчується відповідальною службовою особою апарату суду та печаткою суду із зазначенням дати.

За виготовлення копії судового рішення справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

В ознайомленні із судовим рішенням та у виготовленні його копії належить відмовити, якщо:

1) до суду звернулася особа, яка не має процесуальної дієздатності, або особа від імені заінтересованої особи за відсутності відповідних повноважень;

2) матеріали справи передані до іншого суду чи на зберігання до державної архівної установи, а електронна копія судового рішення відсутня;

3) судове рішення безпосередньо не стосується прав, свобод, інтересів чи обов`язків цієї особи.

Забороняється відмовляти в доступі до відповідного судового рішення заявникам, стосовно яких судом вжито заходів щодо забезпечення позову або запобіжних заходів.

Рішення про відмову у наданні доступу до судового рішення викладається службовою особою апарату суду в письмовій формі із зазначенням порядку його оскарження. Воно повинно бути вмотивованим.

Надання дозволу на доступ до судового рішення або відмова в цьому можуть бути оскаржені до голови відповідного суду або до суду в порядку, передбаченому законом.

За правилами цієї статті забезпечується також доступ осіб, зазначених у частині першій цієї статті, до матеріалів справи, що необхідні для оскарження судового рішення.

Отже, Законом № 3262-IV обов`язок щодо ознайомлення особи, яка не брала участі у розгляді справи, із судовим рішенням покладається не на суддю, а на уповноваженого працівника апарату суду.

Відповідно до ст. 3 Закону № 776/97-ВР метою парламентського контролю, який здійснює Уповноважений, є захист прав і свобод людини і громадянина, проголошених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами України, запобігання порушенням прав і свобод людини і громадянина або сприяння їх поновленню.

Відповідно до ст. 15 Закону 776/97-ВР актами реагування Уповноваженого щодо порушень положень Конституції України, законів України, міжнародних договорів України стосовно прав і свобод людини і громадянина є конституційне подання Уповноваженого та подання Уповноваженого до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових і службових осіб.

Подання Уповноваженого - акт, який вноситься Уповноваженим до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, їх посадовим і службовим особам для вжиття відповідних заходів у місячний строк щодо усунення виявлених порушень прав і свобод людини і громадянина.

Проте, як вбачається із заяви адвоката ОСОБА_2, він не просив захистити або поновити його право на доступ до судового рішення, а метою його заяви було притягнення судді Голуб О.А. до адміністративної відповідальності і саме про це він просив у заяві.

Також із заяви вбачалось, що судові рішення, з якими мав намір ознайомитись адвокат ОСОБА_2, на день його звернення із заявою до Уповноваженого вже містились в Єдиному державному реєстрі судових рішень і він мав можливість із ними ознайомитись. Тобто мета заяви суперечила меті парламентського контролю, визначеній у ст. 3 Закону № 776/97-ВР.

З врахуванням наведеного, не можна вважати законною вимогу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, пред`явлену судді Голуб О.А. щодо надання пояснення за заявою адвоката ОСОБА_2, оскільки ця вимога була висунута не задля захисту прав адвоката ОСОБА_2 на доступ до судового рішення, а також до неналежного суб`єкта з врахуванням вимог ст. 9 Закону № 3262-IV.

Не дивлячись на наведене, суддя Голуб О.А. надала ґрунтовну відповідь на запит Уповноваженого, що правильно встановив суд першої інстанції в оскаржуваній постанові.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо того, що ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-40 КУпАП, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Так, ст. 188-40 КУпАП визначає спеціальних суб`єктів, які можуть бути притягнуті до адміністративної відповідальності:

1) посадова особа;

2) громадянин - суб`єкт підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

Як було встановлено вище, ознайомлення особи, яка не брала участі у розгляді справи із судовим рішенням, не входить до повноважень судді, а є обов`язком уповноваженої особи апарату суду. Разом із тим, організація роботи апарату суду регулюється Інструкцією з діловодства в місцевих та апеляційних судах, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України № 814 від 20 серпня 2019 року, та внутрішніми розпорядчими документами керівника апарату суду.

Отже, суддя не є посадовою особою, яка має надавати відповіді на звернення Уповноваженого, тому не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-40 КУпАП.

Зазначене є достатньою та самостійною підставою для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення у розумінні положень ст. 247 КУпАП і не може мати наслідки встановлення судом обставин справи та викладення у постанові відповідних висновків щодо закриття провадження в справі з інших підстав, утому числі за недоведеності вини ОСОБА_1 у невиконанні законних вимог Уповноваженого.

З врахуванням наведеного інші доводи апеляційної скарги, а саме щодо помилкового зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення адвоката ОСОБА_2, як потерпілого у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 188-40 КУпАП, порушення строків складання протоколу і його складання не уповноваженою особою, судом апеляційної інстанції не перевіряються, оскільки встановлено відсутність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , що взагалі виключає складання протоколу про адміністративне правопорушення, а тому процесуальні порушення при його складанні цього протоколу не мають суттєвого значення для вирішення питання про наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.

За наведених обставин апеляційний суд вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Батюсь Т.В., а оскаржувану постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 липня 2024 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Батюсь Тетяни Василівни задовольнити частково.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 липня 2024 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.А. Голуб