Справа № 482/838/24 Головуючий у першій інстанції Сергієнко С.А.
Провадження № 33/812/592/24 Доповідач апеляційного суду Лівінський І.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 грудня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Лівінського І.В.,

з секретарем судового засідання Ковальським Є.В.

за участю захисника Александрова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення

за апеляційною скаргою

захисника Александрова Дмитра Олександровича

на постанову Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,

в с т а н о в и в :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 873815, 04 квітня 2024 року о 09 годині 05 хвилин на автодорозі Н-24 195 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 2105», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Алкотест Драгер 7510», результат становив 0,60 %0 проміле, тест № 353. Від керування транспортним засобом відсторонений. Подія фіксувалася на нагрудні відеореєстратори 470960, 470669. Чим порушив вимоги пункту 2.9 а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР), за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Постановою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, захисник Александров Д.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 ..

Апелянт зазначає, що, на його думку, суд першої інстанції розглянув справу поверхнево, постанова суду є незаконною та такою, що постановлена без з`ясування всіх обставин справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Захисник вказує, що після огляду на приладі «Драгер» водій не погодився з результатом огляду, на вимогу поліції відмовився пройти огляд в закладі охорони здоров`я.

Апелянт зазначає, що відмова водія від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, після незгоди водія з результатом огляду на місці зупинки, є підставою для складання направлення до закладу охорони здоров`я, в разі відмови від огляду в закладі охорони здоров`я виникають підстави для складання протоколу за порушення пункту 2.5 ПДР, чого поліція не зробила свідомо або внаслідок недбалості. Поліція склала направлення на огляд до закладу охорони здоров`я через незгоду водія з результатом «Драгера».

Вважає, що в діях водія ОСОБА_1 відсутній склад та подія адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП у вигляді порушення пункту 2.9а ПДР.

Захисник посилається на те, що направлення до закладу охорони здоров`я складається поліцейським виключно після огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та виключно при умові, якщо водій не погодився з результатом огляду. Якщо водій, як стверджував поліцейський, насправді погодився з результатом, тоді б складання направлення не вимагалося.

Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги з дотриманням вимог частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Згідно пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 873815, 04 квітня 2024 року о 09 годині 05 хвилин на автодорозі Н-24 195 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 2105», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Алкотест Драгер 7510», результат якого становив 0,60 %0 проміле, тест № 353. Від керування транспортним засобом відсторонений. Подія фіксувалася на нагрудні відеореєстратори 470960, 470669. Чим водій порушив вимоги пункту 2.9 а ПДР, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП (а.с. 3).

Зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ознайомився під підпис, копію протоколу отримав, підтвердив правильність внесених про нього даних. В графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_1 зазначив: «надам у суді».

При цьому, будь яких заперечень щодо складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не надав.

Вказаний протокол складений за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених статтею 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395 (далі Інструкція № 1395).

Роздруківкою газоаналізатора «Drager Alcotest 7510», прилад № ARLM -0287, принтер № ARLK 0072, Рег. номер № ЗАП: 361, тест № 353, в якому зазначений результат огляду на стан сп`яніння, а саме показник 0,60 %о (проміле), підтверджується перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом (а.с.1).

До протоколу доданий акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, за допомогою «Драгер ARLM - 0287». Показник результату огляду на стан сп`яніння склав 0,60 %о. З цим в акті ОСОБА_1 погодився, про що свідчить його власний підпис в акті та на роздруківці приладу «Драгер» (а.с.1, 2).

Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного сп`яніння, а також направлення водіїв для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 р. № 1452/735 (далі - Інструкція № 1452), та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі Порядок № 1103).

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого сп`яніння (частина 1 статті 266 КУпАП, пункт 2 Інструкції №1452). Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці (пункт 3 Інструкції №1452).

Огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (пункт 6 Інструкції №1452).

Відповідно до частини 2 статті 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС (пункт 5 Порядку № 1103).

Отже, із системного аналізу положень статті 266 КУпАП, Інструкції № 1452 та Порядку № 1103 вбачається, що акт огляду водія на стан алкогольного сп`яніння оформлюється працівником поліції в разі погодження водія на такий огляд.

Відповідно до пункту 6 розділу 1 Інструкції № 1452, огляд на стан сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених МОЗ та Держспоживстандартом.

За умовами пункту 7 розділу 2 Інструкції № 1452 установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Як вбачається із відеозапису із нагрудної камери поліцейського, який доданий до протоколу про адміністративне правопорушення, працівниками поліції був зупинений автомобіль «ВАЗ 2105». Під час спілкування з водієм, у зв`язку із виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота, працівник поліції запитав у нього чи вживав він алкогольні напої, на що водій відповів, що не вживав. Після цього ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» або проїхати до медичного закладу. Водій погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», при цьому вказав, що «вживав учора».

Після цього ОСОБА_1 продув у газоаналізатор «Драгер», результат огляду на стан сп`яніння склав 0,60 %о. Поліцейський ознайомив водія з результатами проведеного огляду. На запитання поліцейського чи згодний він з результатами огляду, ОСОБА_1 відповів, що згодний. А також чи бажає він проїхати до медичного закладу, водій відповів, що відмовляється.

Після цього працівниками поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 КУпАП, водія ознайомлено із його змістом, а також із змістом роздруківки приладу «Драгер» з результатами огляду, а також з актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

При цьому будь яких заперечень з приводу порядку проведення огляду на стан сп`яніння, результату огляду на стан сп`яніння, а також щодо складених відносно нього документів, ОСОБА_1 не надав.

Вказаний відеозапис зроблений працівниками поліції з дотриманням вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена Наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026.

Цей відеозапис є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

А тому доводи апеляційної скарги про те, що водій не погодився з результатом огляду, є необґрунтованими, оскільки не відповідають подіям, зафіксованим на вказаному відеозапису.

Твердження апелянта про те, що поліція склала направлення на огляд до закладу охорони здоров`я саме через незгоду водія з результатом огляду за допомогою приладу «Драгер» є помилковими.

Наявне в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в якому зазначено, що водій відмовився від огляду в КНП «МОЦПЗ» МОР, не спростовує обставин, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення і подій, зафіксованих у відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, та не може бути достатньою підставою для скасування оскаржуваної постанови.

За такого, зміст протоколу про адміністративне правопорушення в цілому узгоджується з даними, які містяться у відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, здійсненого працівником поліції під час вчинення ОСОБА_1 зазначеного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що в діях ОСОБА_1 відсутні склад та подія адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП у вигляді порушення пункту 2.9а ПДР, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Частиною 1 статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення полягає, зокрема, у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП спеціальний - водій транспортного засобу, або інша особа, яка керувала транспортним засобом.

Отже, зафіксовані на вказаному вище відеозаписі обставини повністю узгоджуються з даними викладеними поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , які об`єктивно узгоджуються між собою і з достатньою повнотою підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та порушення останнім вимог пункту 2.9а ПДР, чим спростовують доводи апеляційної скарги його захисника про відсутність події та складу даного адміністративного правопорушення.

Таким чином, в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.

Істотних порушень при проведенні огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, які б стали підставою для скасування оскаржуваної постанови, апеляційним судом не виявлено.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 допустив порушення пункту 2.9 а ПДР та вчинив правопорушення, передбачене частиною 1статті 130 КУпАП.

Таким чином, сукупність досліджених в матеріалах справи доказів, а саме протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 873815 від 04 квітня 2024 року, роздруківки газоаналізатора «Drager Alcotest 7510», акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, відеозапису з нагрудної камери поліцейського, свідчить про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення по справі щодо ОСОБА_1 .

За такого, твердження апелянта про незаконність постанови суду першої інстанції, в ході розгляду провадження в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

ОСОБА_1 , реалізувавши своє право керувати транспортним засобом, погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. У справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності та спростовується матеріалами справи.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації чи їх неналежності, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

З огляду на наведене, підстави для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі, як того просить апелянт, відсутні.

Керуючись статтями 283, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Александрова Дмитра Олександровича залишити без задоволення, а постанову Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду І.В. Лівінський