Справа № 145/1996/24
Провадження № 33/801/1030/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2024 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 51 КУпАП,

встановив:

Постановою Тиврівського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2024 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 51 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, потерпілий ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 51 КУпАП.

У скарзі зазначає, що суд не надав оцінку наявним в матеріалам справи доказам, а саме постанові про закриття кримінального провадження від 30 серпня 2024 року, зміст якої підтверджує суперечливість показів ОСОБА_1 , наданих ним у судовому засіданні. Долученими до матеріалів справи дисками із записами телефонних розмов підтверджується, що ОСОБА_1 не заперечував факт передачі йому потерпілим металевої рами від стола (металевого каркасу) з умовою повернення. Судом взагалі не досліджувався вказаний доказ, який підтверджує факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та взагалі не встановлено, який предмет був переданий потерпілим. Відмова ОСОБА_1 підписати протокол про адміністративне правопорушення та зміст телефонної розмови з ним є доказом того факту, що стіл є в наявності і він проданий іншому власнику разом з будинком.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, а також потерпілого ОСОБА_2 , який підтримав апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення міститься постанова про закриття кримінального провадження від 30 серпня 2024 року, винесена ст. дізнавачем СД відділу поліції №5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції Літовчуком О. (а.с.6-9).

Зі змісту постанови вбачається, що 11 червня 2024 року за заявою ОСОБА_2 щодо заволодіння майном шляхом обману металевим столом, який йому належить та спричинення останньому у зв`язку з цим матеріальної шкоди було внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000053 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, і 11 червня 2024 року матеріали вказаного кримінального провадження надійшли до ЧЧ ВП 5.

Цією постановою кримінальне провадження закрито через відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Під час існування кримінального провадження були допитані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також була проведена товарознавча експертиза, яка встановила вартість предмету адміністративного правопорушення.

28 жовтня 2024 року ПОГ СВГ ВП №5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції Моргуном С.В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №825800, у якому зазначено, що 30 серпня 2024 року надійшла постанова про закриття кримінального провадження, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, відносно ОСОБА_1 , який в с. Тростянець по вул. Шевченка, 20, здійснив дрібне викрадення чужого майна шляхом привласнення та шахрайства, чим завдав збитку у розмірі 948,49 грн ОСОБА_2 .. Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 51 КУпАП (а.с.1).

Диспозицією частини другої статті 51 КУпАП передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд першої інстанції, встановивши, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 51 КУпАП, дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах даної справи.

За змістом статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

У відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови доведеності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, на підставі належних та допустимих доказів.

Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 ставиться в провину вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 51 КУпАП - дрібне викрадення чужого майна шляхом привласнення та шахрайства.

Об`єктом правопорушення є суспільні відносини в сфері власності. Об`єктивна сторона правопорушення полягає у вчиненні, зокрема, шахрайства та або привласнення.

Шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

Привласнення це протиправне і безоплатне вилучення винним чужого майна, яке знаходиться у його правомірному володінні, з наміром в подальшому обернути його на свою користь чи на користь третіх осіб.

Суб`єктивна сторона даного адміністративного правопорушення характеризується прямим умислом і корисливою метою.

Верховний Суд в постанові від 10 травня 2018 року у справі №760/9462/16-а зробив висновок, що складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Оскільки протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій за які передбачена адміністративна відповідальність та його невід`ємні складові частини повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що наявний в матеріалах справи про адміністративне правопорушення протокол не розкриває суть адміністративного правопорушення та вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 51 КУпАП, а саме у викраденні належного ОСОБА_2 майна шляхом привласнення та шахрайства.

У вказаному протоколі не розкрито об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення, зокрема, не зазначено час вчинення адміністративного правопорушення та в чому саме полягають шахрайські дії ОСОБА_1 чи привласнення ним чужого майна.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних та допустимих доказів.

Доказів того, що в ОСОБА_1 був умисел на заволодіння майном ОСОБА_2 шляхом обману чи зловживання довірою, привласнення такого майна матеріали справи не містять та судом не встановлено.

Навпаки, при апеляційному перегляді справи були встановлені беззаперечні з боку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обставини, зокрема, факт добровільної передачі металевої рами для виготовлення стола, факт ремонту для подальшого використання цієї рами і перероблення її у виріб стіл, факт належного користування ОСОБА_1 цим виробом.

Однак, при розгляді даної справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції не було встановлено наявність у ОСОБА_1 обов`язку повернути раму ОСОБА_2 ..

Навпаки, всі докази у даній справі стверджують про безоплатну передачу непотрібного та непридатного (без ремонту) до використання «металічного уголка», який був у подальшому відремонтований, без зобов`язань ОСОБА_1 повернути його ОСОБА_2 ..

Про це стверджує свідок ОСОБА_3 , який і в показаннях, наданих в кримінальному провадженні, і в суді першої інстанції вказав про відсутність обов`язку у ОСОБА_1 повернути майно власнику.

ОСОБА_2 не довів наявність такого обов`язку у ОСОБА_1 ..

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказував, що суд не взяв до уваги аудіозаписи телефонних розмов, однак, апеляційний суд зважає, що такі записи не надавалися (як докази) для оцінки суду першої інстанції, а відтак, суд не міг їх взяти до уваги.

Крім цього, із записів вбачається, що розмова ініційована ОСОБА_2 і саме він керував розмовою, стверджуючи про обставини в звинувачувальному тоні, при цьому ОСОБА_1 не погоджувався з жодним із звинувачень.

ОСОБА_2 пояснив, що про наявність обов`язку повернути говорить фраза ОСОБА_1 (телефонна розмова), що він віддасть йому «цю залізяку».

Однак, апеляційний суд, прослухавши запис, задав ОСОБА_1 питання, яким чином він мав намір виконати сказане. Останній пояснив, що наміру повернути не було, а сказане ним це бажання швидко закінчити неприємну для нього розмову. Він і не міг виконати, оскільки ця рама була відремонтована і перероблена у стіл, який був забетонований, а в кінці 2019 року будинок був проданий разом із столом, і з того часу там нові власники будинку.

Апеляційний суд бере до уваги той факт, що з моменту продажу ОСОБА_1 будинку і до дати звернення до поліції пройшло більше чотирьох років, що є незрозумілим і ставить під сумнів правдивість тверджень ОСОБА_2 про наявність у ОСОБА_1 обов`язку повернути металевий «уголок». Телефонна розмова, яка була досліджена при перегляді справи, апеляційним судом сприймається як пропозиція ОСОБА_2 повернути «уголок», а не його вимога, адже факт наявності обов`язку у ОСОБА_1 повернути «уголок» не доведений.

Апелянт в поясненнях вказав, що свідком при передачі ОСОБА_1 металевого кута була його дружина, однак, в судах останнім не заявлялися клопотання про допит її як свідка.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження з підстав відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, в тому числі обставини, викладені в ній, не має преюдиційної сили при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відтак в суду не було обов`язку брати сказане в ній до уваги, а тому твердження ОСОБА_2 в цій частині є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не є обставинами, які підтверджують винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні.

У відповідності до рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду першої інстанції скаржником не наведено, а обставини, на які покликається апелянт були в повній мірі враховані судом першої інстанції при винесенні постанови.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало