ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/2799/24 Провадження№ 3/636/1932/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року суддя Чугуївського міського суду Харківської області Гніздилов Ю. М., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Рубана В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуїв справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 786012 від 07 квітня 2024 року, водій ОСОБА_1 07 квітня 2024 року о 19 год 58 хв, біля будинку №87, розташованого по вул. Преображенській в м. Чугуїв Харківської області керував транспортним засобом Renault Trafic , державний номерний знак НОМЕР_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу - газоаналізатора «Драгер» 6820 №0443, за результатами якого встановлено, що вміст алкоголю в видихаючому ним повітрі складає 1,09 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Рубан В.М. надіслав до суду письмове клопотання, вимоги якого повністю підтримав в судовому засіданні та просив суд закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з порушенням процедури проведення огляду ОСОБА_1 на визначення стану алкогольного сп`яніння, оскільки автомобіль, яким він керував було зупинено в порушення вимог ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» без наявності на те підстав, таким чином в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягається до відповідальності тлумачаться на її користь, що узгоджується з висновком Європейського суду з прав людини, викладеному в рішенні від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» та правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2020 року у справі №473/1404/20. Окрім того зазначив, що працівник поліції не надав можливості ОСОБА_1 скористатися правом на правову допомогу, що свідчить про порушення порядку складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дана обставина підтверджується тим, що в цей же час та місці працівниками поліції було винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.121 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн., яку відповідно до рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 20 червня 2024 року скасовано (справа 636/ 2498/24), що свідчить про недотримання працівниками поліції вимог чинного законодавства при виконанні своїх посадових обов`язків. Окрім того, долучений до матеріалів справи відеозапис з нагрудної відеокамери лише підтверджує невинуватість ОСОБА_1 , оскільки він чітко висловився щодо незгоди з результатами, зафіксованими газоаналізатором «Драгер» 6820 №0443. Однак працівник поліції не звернув на це уваги та не надав можливості ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я. Зазначені факти вказують на те, що результат огляду ОСОБА_1 на визначення стану алкогольного сп`яніння не є допустимим доказом вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.130 КУпАП.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення захисника ОСОБА_1 - адвоката Рубана В.М., дослідивши його клопотання та матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного.

Згідно з ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Верховний Суд в постанові від 27 червня 2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Положеннями ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Аналогічні положення фактично висловлені Європейським судом з прав людини в остаточному рішенні від 06 червня 2018 року у справі «Михайлова проти України», який зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

Згідно з п. 1.3. «Правил дорожнього руху», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій зобов`язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до п. 2.9. Правил, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п. 1.10 ПДР України, водій це особа, яка управляє транспортним засобом.

Положеннями п. 27 Постанови пленуму ВСУ № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», судам роз`яснено, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатися.

Диспозиція частини першої статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлює адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд враховує, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 130 КУпАП, є зафіксоване у встановлений законом спосіб керування особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що і є підставою для складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП та притягнення до адміністративної відповідальності. Обов`язок щодо доведення вказаних обставин покладається на працівників поліції, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення.

Касаційний адміністративний суду в складі Верховного Суду в рішенні № 404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

До суду, в якості доказів на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення, працівниками поліції надано протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 786012 від 07 квітня 2024 року, рапорт працівника поліції, направлення на огляд водія транспортного засобу від 07 квітня 2024 року, тестування на алкоголь до протоколу №786012 від 07 квітня 2024 року, компакт-диск із відеозаписом.

Відеозапис, долучений до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, складається з 8 відео-файлів тривалістю 00 хвилин 53 секунди, 02 хвилини 00 секунд, 05 хвилин 00 секунд, 00 хвилин 46 секунд, 13 хвилин 18 секунд, 05 хвилин 00 секунд, 04 хвилини 59 секунд, 01 хвилина 18 секунд. Перше друге та третє відео фіксує рух поліцейського автомобіля та транспортного засобу Renault Trafic державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухається в попутному напрямку. На третьому відео зафіксовано також момент зупинки цього транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Переглядом четвертого відео-файлу встановлено, що працівник поліції встановлює особу водія, роз`яснює йому права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП і пропонує йому пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер», після чого ОСОБА_1 погоджується на проведення огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та проходить його, що і зафіксовано на п`ятому відео-файлі. На цьому ж відео-файлі зафіксовано, що після отримання результатів тестування ОСОБА_1 не погоджується з ними, голосно чітко, розбірливо, говорячи: «Это не правильний результат (рос.мов.)». Після цього працівник поліції пропонує ОСОБА_1 проїхати до медичного закладу та не отримавши від нього стверджувальної відповіді починає процедуру складання протоколу про адміністративне правопорушення та закінчивши її повідомляє про місце його розгляду, що і фіксують шостий, сьомий та восьмий файли.

З даного відеозапису не вбачається, що перед проведенням огляду поліцейський повідомляє ОСОБА_1 про порядок застосування приладу «Драгер» та надає можливість ознайомитись з сертифікатом відповідності та свідоцтвом про його повірку. Більш того, поліцейський відкрив упаковку з мундштуком не в присутності останнього, а зробив це невідомим способом, повернувшись до нього спиною. Окрім того він не зробив контрольний перевірочний тест Драгера, з метою перевірки його точності та чистоти від парів алкоголю. Таким чином, поліцейський не зафіксував свої дії щодо підготовки газоаналізатора до роботи, порушивши при цьому вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС та МОЗ за № 1452/735 від 09.11.2015 р.

З наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що під час спілкування з поліцейськими, водій поводив себе адекватно, чітко відповідав на їх запитання, його поведінка цілком відповідала обстановці, мова зрозуміла, чітка, рухи тіла теж адекватні.

Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм ОСОБА_1 таких положень ПДР, які б відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» давали їм право здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього.

Для забезпечення повноти та всебічності судового розгляду судом було задоволено клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Рубана В.М. про допит у судовому засіданні лейтенанта поліції ОСОБА_2 , який складав протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 786012 від 07 квітня 2024 року, однак останній до суду не з`явився, не повідомивши про причини неявки.

Як вбачається з оглянутого в судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери поліцейського, доказів про правомірність зупинки, а саме порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1 запис не містить, при цьому поліцейській не називає причини зупинки, та не надає будь-яких доказів законності такої дії.

Таким чином на думку суду, із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що водій ОСОБА_1 допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно правових висновків Верховного Суду, висловлених при розгляді справ на неправомірні дії поліцейського, поліцейські не мають права без задокументованих доказів вчинення водієм порушень ПДР України зупиняти автомобіль, перевіряти документи та, як наслідок, вимагати проходження перевірки на стан сп`яніння (рішення від 15.03.2019 справа 686/11314/17; від 23.10.2019 справа № 357/10134/17).

Отже, зупинивши безпідставно автомобіль ОСОБА_1 , не задокументувавши факту порушення ПДР, яке слугувало підставою для зупинки, працівники поліції не мали права вимагати у водія документи та проводити будь-які заходи по встановленню чи перебуває водій в стані сп`яніння. Зазначена обставина підтверджена відеозаписом.

У справі немає документального підтвердження правомірності такої його зупинки. Тому суд вимушений погодитись з доводами захисника про неправомірність й безпідставність зупинки поліцейським автомобіля під керуванням водія ОСОБА_1 , що суперечить ЗУ «Про дорожній рух» й ПДР, і є підставою вважати всі наступні дії поліцейських та здобуті у справі дані, в тому числі процедуру огляду водія, неправомірними за правовою доктриною «плодів отруйного дерева».

Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.

Суд не може спростувати доводи захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності, що підтверджується відеозаписом події про те, що ОСОБА_1 при процедурі проходження огляду на визначення стану сп`яніння та при складанні протоколу, не було належно роз`яснено і забезпечено реальне право на допомогу адвоката, що є істотним процесуальним порушенням його права на правовий захист і ставить під сумнів правомірність складання поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 786012 від 07 квітня 2024 року.

Вказане порушення не усувається посиланням в протоколі на ст. 268 КУпАП, оскільки ця норма стосується прав особи в судовому засіданні, але не при складанні протоколу.

Зазначене істотне порушення права ОСОБА_1 на захист дає підставу суду для визнання всіх здобутих працівниками поліції у справі даних і документів недопустимими доказами в силу правового принципу «плодів отруйного дерева».

При цьому суд бере до уваги рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 20 червня 2024 року, яким скасовано постанову серії БАВ № 198441, винесену інспектором ВРПП Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції Яковлевим В.С. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАВ № 198441, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. за вчинення правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Доктрина «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) була сформульована Європейським судом з прав людини у наступних справах: «Гефген проти Німеччини»; «Тейксейра де Кастро проти Португалії»; «Шабельник проти України»; «Балицький проти України»; «Нечипорук і Йонкало проти України»; «Яременко проти України».

Зокрема в рішеннях по справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», а саме: коли визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і ті докази, які не були б отримані, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Доводи протоколу не містять обґрунтування наявності в цьому провадженні винятків із зазначеної доктрини («неминуче виявлення», «очищена пляма», «незалежне джерело», «нешкідлива помилка» тощо), що мали би бути покладені в підґрунтя тверджень сторони обвинувачення про її не застосування судами в цьому разі.

Такі висновки суду, повністю узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 березня 2019 року у справі №686/11314/17.

Суд також зазначає, що складання протоколу про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Протокол про адміністративне правопорушення не повинен мати переваги перед іншими доказами, та сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Особисті візуальні спостереження працівника поліції та його внутрішні переконання, певні судження і висновки щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за змістом та у відповідності до ст. 251 КУпАП не мають характеру доказів, а зазначені у протоколі обставини мають характер припущень, як наслідок.

Інших належних та допустимих доказів, які підтверджували б факт керування водієм ОСОБА_1 07 квітня 2024 року о 19 год 58 хв, біля будинку №87, розташованого по вул. Преображенській в м. Чугуїв Харківської області транспортним засобом Renault Trafic, державний номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння матеріали справи не містять.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення, відеозапис, який долучений до матеріалів справи та відповідний рапорт працівника поліції, суд не може визнати беззаперечними доказами, які поза розумним сумнівом доводять факт порушення ОСОБА_1 п. 2.9 а ПДР України.

За таких обставин суд приходить до висновку, що належних, допустимих та достатніх доказів, які б беззаперечно, поза розумним сумнівом, доводили факт керування автомобілем водієм ОСОБА_1 , в стані алкогольного сп`яніння, суду не надано.

Виниклі сумніви щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд, керуючись принципом презумпції невинуватості, тлумачить на користь останнього та приходить до висновку щодо недоведеності існування складу та події адміністративних правопорушень.

Відповідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Відповідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватися «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

На переконання суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Оскільки матеріали справи не містять будь-яких даних про протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність ОСОБА_1 суддя приходить до висновку про недоведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, справа відносно нього підлягає закриттю.

Враховуючи, що провадження у вказаній справі слід закрити у зв`язку з відсутністю складу, вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, судовий збір, передбачений нормою ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 62, 68, 129 Конституції України, ст. 7, 8, 221, 245, 251, 266, 283, 284, 287, 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вилучене у ОСОБА_1 посвідчення водія серії НОМЕР_3 , видане 27 березня 1998 року повернути власнику.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду в 10-денний строк з дня її винесення через Чугуївський міський суд Харківської області.

Повний текст постанови складено 09 вересня 2024 року.

Суддя Ю. М. Гніздилов