Справа №534/3156/24
Провадження №3/534/866/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року м. Горішні Плавні

Суддя Комсомольського міського суду Полтавської області Малюк Марина Вікторівна, розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, офіційно не працевлаштованої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в :

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД N 591981, складеному 07.12.2024 поліцейським СРПГ ВП-2 Кременчуцького РУП старшим сержантом Тупало М.А., зазначено, що: «07.12.2024 о 21:45 за адресою: АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 умисно висловлювала погрози (образи, нецензурну лайку) в сторону своєї матері гр. ОСОБА_2 , що проживає разом із нею за адресою АДРЕСА_1 , чим могла завдати шкоди психічному здоров`ю, чим вчинила домашнє насильство психологічного характеру».

Як вбачається з протоколу про адміністративне означене правопорушення кваліфікується особою, якою складено протокол про адміністративне правопорушення, за частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. Звернулась на адресу суду з заявою і якій прохала провести розгляд справи за її відсутності, вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала, зазначила, що її мати ОСОБА_2 через хворобу тривалий час проживає разом з нею та вона здійснює за матір`ю догляд. Увечері 07.12.2024 між нею та матір`ю на тлі різного погляду на побутові речі виник словесний конфлікт, який супроводжувався обопільною сваркою в підвищеному тоні. Ким і для чого викликано поліцію їй не зрозуміло. Наголошує, що нічого протиправного щодо свої матері не робила, домашнього насильства не вчиняла. Зазначила, що через основне захворювання її мати ОСОБА_2 до суду з`явитися не може.

Потерпіла ОСОБА_2 , яку повідомлено у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася.

Проаналізувавши диспозицію статті кодексу про адміністративне правопорушення, в порушенні якої посадова особа органів поліції звинувачує особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, законодавство, що встановлює організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази з точки зору їх належності, допустимості, достатності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши всі обставини справи у їх сукупності, суддя доходить таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 2 КУпАП законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно з положеннями статті 9 Конституції України, статті 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та статті 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права. Провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (частина друга статті 7 КУпАП) і його завданнями є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом (стаття 245 КУпАП).

Відповідальність згідно з частиною першою статті 173-2 КУпАП настає за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Домашнє насильство згідно із Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо (частина перша статті 251 КУпАП), а обов`язок щодо їх (доказів) збирання покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених законом (частина друга статті 251, стаття 255 КУпАП).

У відповідності до частини першої статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі

Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку, та з джерел, передбачених законом. При цьому у справі про адміністративне правопорушення протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще й як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою поліції справи про адміністративне правопорушення, тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

У пункті 15 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України від 06.11.2015 № 1376, визначено, що до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

Отже протокол про адміністративне правопорушення разом із долученими до нього матеріалами про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (стаття 280 КУпАП).

Аналіз означених норм свідчить, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, що підтверджується належними доказами.

Але матеріали справи не містять доказів, на підставі яких суд мав би з`ясувати наявність як складу адміністративного правопорушення, так і інші питання в розумінні статті 280 КУпАП.

Суддя наголошує, що суд не може перебирати на себе обов`язки сторони обвинувачення та збирати самостійно докази у справі про адміністративне правопорушення, позаяк відповідний обов`язок згідно з приписами статті 251 КУпАП покладено на посадову особу, якою складено протокол про адміністративне правопорушення.

Складений відносно ОСОБА_1 протокол має суттєві недоліки, зокрема, не містить достатніх відомостей щодо об`єктивної сторони правопорушення, не містить відомостей про опитування потерпілої та свідків, не містить відомостей яких наслідків зазнала потерпіла ОСОБА_2 внаслідок вчиненого щодо неї діяння.

Із матеріалів справи суд фактично вбачає лише те, що заява про домашнє насильство надійшла зі служби 102 від анонімного заявника, свідки подій, означених у протоколі відсутні, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідчать, що остання причини прибуття поліції не розуміє. Письмові пояснення від потерпілої не відбиралися, причини відсутності таких не зазначені.

Водночас, на переконання суду, наявного в матеріалах справи тільки рапорту від помічника чергового відділу поліції № 2 (м.Горішні Плавні) Соколова А.М. стосовно анонімно отриманої заяви про правопорушення явно недостатньо для визнання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства.

Будь-яких доказів щодо неправомірних дій ОСОБА_1 , що завдали шкоди моральному та фізичному здоров`ю її матері ОСОБА_2 , матеріали справи не містять, а сам по собі факт певної конфліктної ситуації, що, із письмових пояснень особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, супроводжувалася обопільною сваркою в підвищеному тоні, ще не свідчить про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно з частиною другою статті 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується із прецедентною практикою ЄСПЛ, згідно з якою «доведення, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом" (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно з цією позицією ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Таким чином, суд дійшов переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, за обставинами, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення, позаяк належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання її винною у вчиненні правопорушення в судовому засіданні не встановлено.

Зважаючи на викладене, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 статті 247 і пункту 3 частини першої статті 284 КУпАП.

Керуючись ст ст. 173-2, 247, 283, 284, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті173-2 КУпАП закрити на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження. Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Комсомольський міський суд Полтавської області. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя М.В.Малюк