Номер провадження: 33/813/2980/24
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/13967/24

Номер провадження: 33/813/2980/24

Одеський апеляційний суд у складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

за участю секретаря судового засідання - Губара Д.В.,

Особи, які прийняли участь у розгляді справи:

- захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Грубнік Віталій Іванович,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Грубніка Віталія Івановича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 27 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто - 17 000 (сімнадцять тисяч) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі - 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Відповідно до змісту постанови суду першої інстанції, 05 серпня 2024 року об 00 годинні 17 хвилин в м. Одеса вул. Генерала Цвєтаєва водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Acura MDX», державний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що встановлено на підставі акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який проводився за допомогою «Drager», Alcotest 7510, прилад ARMF - 0306, результат позитивний - 2,31 ‰, тест №1160, та зафіксовано на камеру №471511, №475097, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.

На підставі викладених обставин, співробітником поліції складено протокол серії ЕПР1 №107847 від 05 серпня 2024 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат Грубнік Віталій Іванович, діючий в інтересах ОСОБА_1 , зазначає, що вищевказана оскаржувана постанова ухвалена судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Працівники поліції не дотримались вимог діючого законодавства, а саме - відеозапис з нагрудної камери повинен розпочинатися з моменту зупинки або під час руху транспортного засобу. На наявному у справі відео не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 автомобілем. Його перебування на водійському сидінні не означає, що він керує ТЗ.

Наявність ознак алкогольного сп`яніння повинно підтверджуватися відповідними доказами, які повинні надати поліцейські.

Пройшовши огляд на місці зупинки ТЗ за допомогою алкотестера Драгер, ОСОБА_1 не погодився з його показниками, разом з тим вказані відомості відсутні на наданому поліцейськими відео. Поліцейські не забезпечили доставку ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

У справі відсутнє направлення встановленої форми на проходження огляду в медичному закладі, що свідчить про те, що ОСОБА_1 не направляли до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Фрази ОСОБА_1 під час спілкування з співробітниками поліції «Я ж вам сказав, що я випив», «Я психанув, взяв пляшку і випив» та інші схожі фрази не підтверджують факт знаходження останнього у стані алкогольного сп`яніння, оскільки сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення обставин про справі.

З відео вбачається, що ОСОБА_1 двічі продуває Драгер, що може свідчити про несправність приладу. В матеріалах справи відсутній Сертифікат проходження повірки Драгера.

Судом першої інстанції не враховано: 1) практику ЄСПЛ про те, що: - адміністративний орган несе обов`язок тягарю доведення вини; - суд не може самостійно відшукувати докази на користь обвинувачення; - справи про адміністративне правопорушення в силу суворості санкцій за своєю суттю є кримінальними; - необхідно застосовувати стандарт доведення вини поза розумним сумнівом; 2) висновки, викладені в рішенні Конституційного Суду України щодо дії принципу верховенства права; 3) положення ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може грунтуватись на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведення вини особи тлумачяться на її користь.

Посилаючись на такі доводи, апелянт просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження по справі.

ОСОБА_1 у судове засідання, не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Адвокат Грубнік В.І., діючий в інтересах ОСОБА_1 , у судовому засіданні підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги. Надав додаткові пояснення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, приходжу до таких висновків.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Згідно з положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Матеріалами справи, дослідженими судом першої інстанції та перевіреними під час апеляційного розгляду, беззаперечно встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується відомостями, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №107847 від 05 серпня 2024 р. (а. с. 1), роздруківкою (чеком) газоаналізатора «Drager Alcotest» (а. с. 4), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів, в якому зазначено наявність ознак алкогольного сп`яніння та результат огляду за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest», результат - 2,31 ‰ (а. с. 5), наявним у справі відеозаписом (а. с. 6).

Надавши об`єктивну правову оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими вище доказами, не довіряти яким у суду апеляційної інстанції підстав немає.

Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження такого огляду.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що в діях останнього вбачається порушення вимог підпункту «а» п. 2.9 ПДР, а саме - керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі належними та допустимими доказами, а саме:

- відомостями, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №107847 від 05 серпня 2024 року про те, що 05 серпня 2024 року об 00 годинні 17 хвилин в м. Одеса вул. Генерала Цвєтаєва водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Acura MDX», державний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що встановлено на підставі акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який проводився за допомогою «Drager», Alcotest 7510, прилад ARMF - 0306, результат позитивний, вміст 2,31 ‰ алкоголю в крові, тест №1160, та зафіксовано на камеру №471511, №475097 (а. с. 1);

- роздруківкою (чеком) газоаналізатора «Drager» Alcotest 7510, прилад ARMF - 0306, з якої вбачається, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння поліцейськими проведений 05.08.2024 року о 00 год. 33 хв. з використанням спеціального технічного засобу, а саме - приладу «Drager Alcotest 7510», результат огляду 2,31 ‰. Дата останнього градуювання 12.10.2023 року (а. с. 4);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів, в результаті, якого виявлено 2,31 ‰ , із зазначенням виявлених ознак алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та нестійка хода;

- наявним у матеріалах справи відеозаписом, що міститься на компакт-диску, за результатом дослідження якого знайшли підтвердження обставини вчинення правопорушення (а. с. 6).

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 в порушенні ним вимог підпункту «а» п. 2.9 ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що він дійсно керував транспортним засобом, а саме - відсутня відеофіксація факту руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , що є обов`язковою умовою для висування поліцейським вимоги особі пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння. Проте, зазначені доводи не заслуговують на увагу, заважаючи на наступне.

З наявного у справі відеозапису вбачається відповідь ОСОБА_1 на запитання працівників поліції про те, що він рухається у комендантську годину відповів: «Та я знаю, додому не можу доїхати» (00:18:17 00:19:05). При цьому, ОСОБА_1 знаходився на водійському сидінні. У подальшому під час розмови із працівниками поліції ОСОБА_1 наголошував, що він заблукав. Жодного разу ОСОБА_1 не заперечував факт керування автомобілем.

З положень, закріплених у ст. 266 КУпАП, вбачається, що особи, які керують, зокрема транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан сп`яніння. Огляд особи на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється. Огляд осіб на стан сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд особи на стан сп`яніння проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. У разі відсторонення особи від керування, зокрема транспортним засобом, можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.

Аналогічні положення, але з деталізацією дій поліцейського під час огляду водія на стан сп`яніння, містяться в Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 (далі Порядок № 1103) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом МВС України та Міністерством охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція № 1452/735).

Зокрема, положеннями п. 2 - 4 розділу І Інструкції № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Апелянт наголошує на тому, що остатньому не було названі ознаки алкогольного сп`яніння. Відповідно до відеозапису вбачається, що співробітники поліції о 00:20:00 год. наголошують на наявність запаху алкоголю з порожнини роту.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно п. 12 розділу ІІ Інструкції № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

У відповідності до п. 3 розділу ІІІ Інструкції № 1452/735 огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.

Також, положення п. 7 Порядку № 1103 встановлюють, що поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Згідно п. 8 Порядку № 1103, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Частина 2 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього Закону віднесено застосування засобів відеозапису.

Положення щодо регулювання застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, щодо доступу до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, щодо порядку зберігання, видачі та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів, регулюються Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026).

Підпунктом 1 п. 2 розділу І Інструкції № 1026 передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Портативний відеореєстратор це пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського (п. 3 розділу І Інструкції № 1026).

Згідно п. 5 розділу ІІ Інструкції № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Апеляційний суд звертає увагу, що судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості тощо.

Слід також зазначити, що відео-фіксація правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є об`єктивним доказом у справі, оскільки виключає суб`єктивне висвітлення поліцейським обставин справи й здійснюється ним відповідно ст. 251, 266 КУпАП, ст. 30, 40 Закону України «Про національну поліцію», Інструкції № 1026, та надає можливість суду об`єктивно встановити всі обставини у справі.

Посилання ОСОБА_1 на відсутність в матеріалах справи направлення на медичний огляд ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, апеляційний суд також до уваги не приймає, оскільки незгоди з результатами проведеного поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів ОСОБА_1 не висловлював, тому визначені ч. 3 ст. 266 КУПАП та п. 7 Розділу І Інструкції підстави для направлення водія до закладу охорони здоров`я були відсутні.

Наведене також підтверджується актом огляду ОСОБА_1 , у якому він з результатом огляду на стан сп`яніння погодився, про що свідчить його власноручний підпис, зазначені у адміністративному протоколі обставини ОСОБА_2 визнав.

Доводи апелянта про те, що наявність ознак алкогольного сп`яніння повинно підтверджуватися відповідними доказами, які повинні надати поліцейські, спростовуються наявним у справі актом оглядом із зазначенням ознак алкогольного сп`яніння, а також відеозаписом.

Не підтверджено наявними у справі доказами доводи апеляційної скарги про те, що пройшовши огляд на місці зупинки ТЗ за допомогою алкотестера Драгер, ОСОБА_1 не погодився з його показниками, разом з тим вказані відомості відсутні на наданому поліцейськими відео. Оглянутий апеляційним судом відеозапис є непереривним. ОСОБА_1 жодного разу після проходження огляду за допомогою Драгера і до моменту вручення йому копії протоколу не висловлював свою незгоду з його показниками та необхідності проходження огляду в медичному закладі. Доказів монтажу відеозапису апеляційному суду не надано.

Доводи апелянта про можливу несправність алкотестера Драгер спростовуються відомостями чеку про те, що останнє градуювання відбулося 12.10.2023 р., тобто у межах річного строку.

Посилання апелянта про необхідність доведення поліцейськими доведення вини ОСОБА_1 спростовуються складеними працівниками поліції матеріалами справи, які в їх сукупності доводять вину ОСОБА_1 у порушенні ПДР.

Оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази, як кожний окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що зібрані в справі докази відображають обставини, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, узгоджуються між собою і не викликають суперечностей у їх відповідності фактичним обставинам справи, тобто є належними, допустимими і достатніми для підстав вважати, що 05.08.2024 року ОСОБА_1 порушено вимоги підпункту «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП

Вищевказана відеозйомка працівниками поліції проводилась на законних підставах у відповідності до вимог ст. 40 Закону України "По національну поліцію". Проведений працівниками поліції відеозапис є безперервним та містить фіксування обставин, які узгоджуються з даними, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Отже, даний відеозапис відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, вищевказані посилання апелянта в апеляційній скарзі не впливають на можливість встановлення судом фактичних обставин скоєного правопорушення.

Враховує апеляційний суд також і практику Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Хан проти Сполученого Королівства», ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку суд повинен вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то навіть отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, які зроблені в постанові суду першої інстанції, оскільки зводяться лише до незгоди з висновками суду першої інстанції, формування позиції захисту. Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюються апеляційним судом як спосіб самозахисту від відповідальності за вчинене правопорушення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому висновок суду першої інстанції про визнання її винної у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законним та обґрунтованим, тому немає підстав для скасування або зміни постанови суду.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що не вбачається підстав для скасування або зміни постанови суду.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Керуючись ст. ст. 8, 62 Конституції України, ст. ст. 7, 252, 280, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Одеський апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Грубніка Віталія Івановича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду: А.П. Заїкін