Кагарлицький районний суд Київської області
_____________________________________________________________________________
12.11.2024 Справа №: 368/134/24
провадження 3/368/127/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2024 рокум. Кагарлик

Суддя Кагарлицького районного суду Київської області Іванюта Т.Є. розглянувши справу яка надійшла від ВП №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, -

- у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.2 КпАП України, -

встановив :

Згідно протоколу, ОСОБА_1 25.01.2024 року близько 14 год. 50 хв. у м.Кагарлику по вул. Ставянка, керував автомобілем Hyundai Getz державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 під час розгляду справи свою вину у вчиненні правопорушення передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП не визнав.

Суд, вислухавши особу, що притягається до адміністративної відповідальності дослідивши письмові матеріали справи, а також всі обставини справи в їх сукупності, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Так, частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи. яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 2 цієї статті передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Тобто обов`язковою умовою настання відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП є повторність дій, без якої немає складу адміністративного правопорушення.

Втім, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 484678 від

25.01.2024 року не вбачається, що ОСОБА_1 здійснив правопорушення (керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів чи відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції) повторно протягом року.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 в частині, де викладено суть правопорушення, не зазначено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення повторно та чим це підтверджується.

Згідно вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення та нормативний акт. який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Згідно положень КУпАП. розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказані вимоги закону також узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії»), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чиной підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 не міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП через відсутність ознаки повторності, а тому його не може бути притягнуто до відповідальності за вказаною частиною та статтею.

Відповідно до вимог статті 256 КУпАП, при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Згідно зі ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративну правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд особи на стан алкогольного. наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції. проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

У своїх діях працівники поліції повинні керуватися, зокрема. Законом України «Про Національну поліцію», Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та Швидкість реакції (затверджена Наказом МВС України, МОЗ України від 19.11.2015 р. №1452/735), Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (затверджений постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 р.) (далі - Порядок), Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затверджено наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 р.).

Стаття 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає порядок проходження огляду на стан сп`яніння:

спочатку проводиться огляд водія на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків;

у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, проводиться огляд в закладі охорони здоров`я.

Також згідно п. З Порядку та п. 6 Інструкції - огляд проводиться двома способами: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом;

лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам (п. 6 Порядку).

Відповідно до п. 5 Порядку, у разі проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я висновок про його результати долучається до протоколу про адміністративне правопорушення (у разі підтвердження стану сп`яніння).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 7 Інструкції).

Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції (п. 8 Інструкції).

З викладеного слідує, що інспектор поліції повинен запропонувати водієві пройти огляд на стан сп`яніння із застосуванням спеціального технічного засобу за місцем зупинки транспортного засобу в разі наявності у нього ознак такого сп`яніння, а у разі відмови від проведення огляду або незгоди з його результатами, - запропонувати пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Аналіз вищевказаних нормативних актів свідчить про те, що оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я у випадку відмови водія від проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння на місці зупинення транспортного засобу або незгоди з його результатами відповідно до встановленого порядку є обов`язковим. Якщо після оформлення направлення, водій транспортного засобу відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (пункт 8 Порядку №1103, пункт 6 розділу IX Інструкції з оформлення матеріалів №1395).

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. При цьому, за змістом статті 266 КУпАП, водій має право відмовитись від перевірки його на стан алкогольного та іншого сп`яніння поліцейськими. В такому випадку, його має бути доставлено до відповідного закладу охорони здоров`я, де лікар має перевірити наявність стану відповідного сп`яніння, що підтверджується

медичним актом, який обов`язково додається до протоколу про адміністративне правопорушення або, у разі відсутності згоди на проведення огляду в медичному закладі - поліцейськими складається протокол про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння - у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. |

Виходячи з п. 8 Порядку факт відмови від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я мас бути зафіксований безпосередньо в такому закладі, а не на місці зупинки транспортного засобу, оскільки на місці зупинки водій може проходити огляд лише працівниками поліції за допомогою спеціальних технічних засобів.

Оскільки ані Інструкція, ані Порядок не дають право поліцейському складати протокол про адміністративне правопорушення у випадку відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу поліцейським з використанням спеціального технічного засобу. - то і правопорушення на той час ніякого немає. Натомість відмова від проходження огляду у медичному закладі (оформлена в такому закладі) тягне за собою притягнення водія до адміністративної відповідальності за таку відмову.

Проте, відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу не було, оскільки він вчинив усі необхідні дії для проходження огляду. Крім того, його відмови пройти огляд в медичному закладі також не було, оскільки він до такого медичного закладу не доставлявся.

Наведене свідчить, що всупереч викладеному у протоколі, відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку не було.

Так, з наявного в матеріалах справ відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу погодився та двічі виконував вимоги поліцейського по проходженню огляду. Однак, ні першого разу, ні другого алкотестер «Драгер» не показував результати огляду. На подальші вимоги поліцейського пройти огляд ОСОБА_1 відмовився, оскільки уже вчинив усі необхідні дії для проходження огляду, які виявилися безрезультатними. При цьому поліцейські зобов`язані забезпечувати справність технічного приладу, за допомогою якого проводиться огляд, та водій (у даному випадку ОСОБА_1 ) не має відповідати за несправність технічного приладу, яка настала не з його вини.

Отже, ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ні на місці зупинки транспортного засобу, ні в медичному закладі, а тому складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, а так само ч. 2 ст. 130 КУпАП. в його діях немає. ОСОБА_1 двічі виконав усі вказівки поліцейських по проходженню огляду на місці зупинки транспортного засобу, тобто виконав усі дії для проходження огляду та не мав умислу на ухилення від проходження огляду. Щодо того, що результати огляду отримані не були через несправність приладу, то водій не несе відповідальність за технічну справність алкотестера. Крім того, як зазначалося вище, до медичного закладу ОСОБА_1 не доставлявся, а тому його відмови від проходження огляду в медичному закладі не було.

Згідно п. 27 постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року №14 „Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Проте, ОСОБА_1 не ухилявся від проходження огляду та протилежне не підтверджується ні викладеним в протоколі про адміністративне правопорушення, ні доданими до протоколу доказами.

Викладене вище в сукупності свідчить, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відсутня.

Окрім того, звертаємо увагу суду на те, що поліцейськими не було вилучено посвідчення водія, а тимчасове посвідчення йому не видавалося.

Відповідно до ч. 1 ст. 265-1 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, працівник уповноваженого підрозділу тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, але не більше ніж па три місяці з моменту такого вилучення, і видає тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Про тимчасове вилучення посвідчення водія робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність у вигляді накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. п. 1,2 розділу XI Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України N 1395 від 07.11.2015, поліцейські тимчасово вилучають посвідчення водія за наявності підстав вважати, що водієм вчинено правопорушення, передбачене КУпАП, за яке може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом. Про тимчасове вилучення посвідчення водія робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення (стаття 265-1 КУпАП).

Проте, посвідчення водія у ОСОБА_1 не вилучалося, а тимчасове посвідчення йому не видавалося, що викликає сумніви в тому, що в поліцейських були обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 справді перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Що стосується пояснень свідків, які містяться в матеріалах справи, то такі пояснення не підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 (або ч.2) ст. 130 КУпАП.

Викладене вище в сукупності свідчать, що належні докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення відсутні.

При цьому, тягар доказування у даній категорії справ покладається орган поліції, який має довести вину особи у вчиненні правопорушення та надати належні, допустимі та достатні докази правомірності винесення протоколу.

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Проте, обов`язку доказування поліцейськими належним чином виконано не було та не було доведено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, «поза всяким сумнівом».

Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява №10705/12) Європейський суд з прав людини визначив, що суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України». п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Наведене, в свою чергу означає, що особа не може бути притягнута до відповідальності, якщо її вину не буде доведено на підставі беззаперечних доказів, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в статті 6І2 Конституції України.

Отже, наявні у справі матеріали не дають можливості однозначно встановити вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, а також ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі. У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року). Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності грунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1). В рекомендації № Я (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З урахуванням наведеного, при розгляді даної справи слід виходити з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності та брати до уваги, що відсутність належних доказів, які повинні покладатися в основу доказування винуватості особи, має тлумачитися на її користь.

Згідно роз`яснень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2003 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року №18, судам при розгляді справ необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247 і 280 КУпАП.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 , а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б беззаперечно свідчили про його вину і не викликали сумнівів.

Отже, обгрунтовувати висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі наявного протоколу про адміністративне правопорушення, не можна, оскільки протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі.

Враховуючи викладене вище, слід дійти висновку, що вина ОСОБА_1 за обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, не доведена і не підтверджується належними та допустимими доказами, які відповідають вимогам, передбаченим КУпАП.

При цьому, притягнення особи до відповідальності можливе лише за безумовного дотримання поліцейськими вимог законності.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, а тим більше ч. 2 ст. 130 КУпАП не доведена, а сумніви, які виникли у ході розгляду цієї справи судом мають бути витлумачені на його користь.

Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно ст. 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених цим законом.

Відповідно до ст. 279 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення оголошується протокол про адміністративне правопорушення та досліджуються докази.

Відповідно до п.22 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Виходячи з вказаних вище положень КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не є доказом вини особи, а лише містить дані про докази, якими підтверджується вина.

Отже, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена та усі сумніви мають тлумачитися судом на його користь.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ст.247 Кодексу України про АП,-

постановив:

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ст. 130 ч.2 Кодексу України про АП - закрити за відсутністю події адміністративного правопорушення .

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 10 днів.

Суддя : Т.Є. Іванюта