Справа № 496/7101/24
Провадження № 3/496/4119/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Горяєва І.М.,

за участю секретаря - Касьяненко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біляївка матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого водієм в ТОВ «Південьагропереробка», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

18.10.2024 року ОСОБА_1 о 07.15 годин, в Одеській області, Одеський район, с.Мирне, вул. Крайня, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Crafter А308.51», реєстраційний номер НОМЕР_1 , надавав послуги з перевезення 10 пасажирів в режимі регулярні спеціальні перевезення працівників підприємства «Південьагропереробка» за маршрутом Біляївка-Мирне без отримання ліцензії на право проведення даного виду господарської діяльності.

Згідно ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, за відсутністю цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце i час розгляду справи, i, якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Судом був здійснений виклик ОСОБА_1 на 08.11.2024 року шляхом направлення смс-повідомлення на номер телефону, що міститься у матеріалах справи.

До судового засідання ОСОБА_1 не з`явився, про причини не явки суд не повідомив. Клопотань про відкладення слухання справи від нього не надходило.

Судом було здійснено потворно виклик ОСОБА_1 та інспектора, що склав протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 у судове засідання призначене на 02.12.2024 року.

02.12.2024 року у судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Чубаров С.В. заперечував проти протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 пояснив, що діяльність з надання послуг перевезення пасажирів автомобільним транспортом згідно з п. 25 ч.3 ст. 9 Закону «Про ліцензування» підлягає ліцензуванню, про це також зазначено і в ч. 4 ст. 9 Закону «Про автотранспорт». Враховуючи вказані норми закону, адже обидва закони говорять саме про надання послуг з перевезення пасажирів автотранспортом. У свою чергу, під послугою з перевезення пасажирів розуміється перевезення пасажирів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату (абз. 53 ст. 1 Закону «Про автомобільний транспорт»). Ані договору, ані плати в ситуації з доставкою працівників службовим транспортом немає, а отже ця операція не вважається послугою з перевезення пасажирів у розумінні Закону «Про автотранспорт». Таким чином отримувати ліцензію для здійснення доставки працівників на роботу або з роботи підприємству не потрібно. Крім цього ОСОБА_1 , який є офіційно працевлаштованим робітником ТОВ «Південьагропереробка», не є належним суб`єктом відповідальності за ч.1 ст. 164 КУпАП. У зв`язку із чим, просив закрити провадження по справі, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , також на підтвердженнявказаних пояснень представником надано: довідку СГ ТОВ «Південьагропереробка», про те, що ОСОБА_1 дійсно працює у СГ ТОВ «Південьагропереробка» на посаді водія автотранспортних засобів з 05.10.2016 року, договір оренди транспортних засобів №02022023 від 02.02.2023 року, укладений між ФОП ОСОБА_3 , та СГ ТОВ «Південьагропереробка», акт приймання - передачі за договором оренди транспортних засобів №02022023.

З метою повного та всебічного розгляду справи, судом також був здійснений виклик інспектора Ткаченко М.Г., який складав протокол про адміністративне правопорушення.

В судове засідання, призначене на 12.12.2024 року ОСОБА_1 та його захисник, а також інспектор Ткаченко М.Г. не з`явилися, причини не явки суд не повідомили.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що особа зобов`язана, з розумним інтервалом часу, сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. (Рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" № 3236/03 від 03.04.2008 року).

Відтак, суд не вбачає підстав для відкладення слухання справи (при цьому звертає увагу на те, що клопотань про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 та його представника не надходило), і вважає можливим здійснити судовий розгляд у відсутності ОСОБА_1 на підставі наявних у матеріалах доказів.

Заслухавши пояснення адвоката Чубарова С.В., дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Так, ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП характеризується діями, спрямованими на провадження господарської діяльності без державної реєстрації, як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом.

Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ч.ч. 1, 2 ст. 3 ГК України).

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з ч. 2 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання є господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

На підставі ч.1 ст. 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 14 ГК України, ліцензування, патентування певних видів господарської діяльності та квотування є засобами державного регулювання у сфері господарювання, спрямованими на забезпечення єдиної державної політики у цій сфері та захист економічних і соціальних інтересів держави, суспільства та окремих споживачів. Відносини, пов`язані з ліцензуванням видів господарської діяльності, регулюються законом.

Згідно ч. 2 ст. 29 ЗУ «Про автомобільний транспорт», автомобільним перевізником та автомобільним само зайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Статтею 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт» передбачено перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Так, автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Для автомобільного перевізника такими документами є ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідно до положень п.п. 5, 6 ст. 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензія - запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про рішення органу ліцензування щодо наявності у суб`єкта господарювання права на провадження визначеного ним виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню; ліцензування - засіб державного регулювання провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, спрямований на забезпечення реалізації єдиної державної політики у сфері ліцензування, захист економічних і соціальних інтересів держави, суспільства та окремих споживачів.

Згідно п. 24 ч.1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», серед інших видів діяльності, ліцензуванню підлягає діяльність з перевезення пасажирів, в тому числі автомобільним транспортом.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, наданого на розгляд суду, в вину ОСОБА_1 ставиться провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та здійснення господарської діяльності щодо перевезення пасажирів автомобільним транспортом без отримання ліцензії на провадження даного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

Незалежно від невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні вказаного правопорушення, його вина підтверджується доказами, зібраними уповноваженим суб`єктом та наданими суду разом з протоколом про адміністративне правопорушення.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується слідуюючими доказами по справі:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії АА № 080500 від 18.10.2024 року, який складений уповноваженою особою із зазначенням обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а саме здійснення ним господарської діяльності з перевезення пасажирів автомобільним транспортом, Volkswagen Crafter А308.51, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в режимі регулярні спеціальні перевезення працівників підприємства «Південьагропереробка» без отримання ліцензії на право проведення даного виду господарської діяльності. Протоколом зафіксовано факт перевезення останнім 10 пасажирів по маршруту Біляївка-Мирне, без реєстрації суб`єкта господарювання та без отримання ліцензії, отримання якої на даний вид діяльності є обов`язковим в силу закону.

Протокол містить підпис ОСОБА_1 про роз`яснення йому процесуальних прав, в тому числі ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП;

-відеозаписом факту порушення, доданим до протоколу про адміністративне правопорушення, на якому зафіксовано факт зупинки транспортного засобу в с. Мирне, при цьому в салоні автобусу перебували пасажири.

На відеозаписі зафіксовано пояснення самого ОСОБА_1 , який зазначив, що працює водієм на власника.

При цьому інспектором поліції зазначено, про те, що здійснюючи перевезення транспортом зареєстрованого на приватну особу, необхідно мати погодження маршруту, паспорт маршруту, огляд транспортного засобу, схему маршруту з печаткою, що має бути погоджено з відповідним підрозділом Національної поліції, тому попросив надати йому вказані документи водієм, що зроблено не було, при цьому водій пояснив, що він не має вказаних документів.

Тобто, згідно п. 145 Постанови КМУ від 18 лютого 1997 р. № 176 «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту», автомобільний перевізник зобов`язаний: мати документи для здійснення перевезень згідно із законодавством.

Тому суд погоджується з позицією працівника поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Вище вказані докази в їх сукупності спростовують твердження захисника про те, що в матеріалах справи відсутні докази систематичності господарської діяльності та отримання прибутку від неї.

Невизнання своєї вини та заперечення щодо обставин, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , а також усні пояснення адвоката Чубарова С.В., суд розцінює як обраний спосіб їх захисту, який спростовується дослідженими матеріалами справи наведеними вище.

Інших доказів, які б спростували обставини наведені у зазначеному вище протоколі про адміністративне правопорушення з боку ОСОБА_1 та його представника адвоката Чубарова С.В., окрім довідки СГ ТОВ «Південьагропереробка», про те, що ОСОБА_1 дійсно працює у СГ ТОВ «Південьагропереробка» на посаді водія автотранспортних засобів з 05.10.2016 року, договіру оренди транспортних засобів №02022023 від 02.02.2023 року, укладений між ФОП ОСОБА_3 , та СГ ТОВ «Південьагропереробка», акт приймання - передачі за договором оренди транспортних засобів №02022023,суду надано не було.

Дослідивши всі докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, про доведення поза розумним сумнівом, наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП за ознакою провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

При визначенні виду та розміру адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого адміністративного правопорушення, його суспільну небезпечність, ступінь вини, відсутність обставин що пом`якшують і обтяжують його відповідальність та приходить до висновку, що адміністративне стягнення на ОСОБА_1 слід накласти у вигляді штрафу в межах санкції ч.1 ст. 164 КУпАП.

Будь-яких даних, що вилучення грошей, одержаних від перевезення пасажирів, матеріали справи не містять, у зв`язку з чим питання про їх конфіскацію судом не вирішується. Не вирішує суд й питання про конфіскацію автомобілю, що використовувався як знаряддя вчинення правопорушення, оскільки суду не надано доказів його належності саме ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.ст. 40-1, ст. 164 ч.1, 283, 284, 287, 288 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 22100 (двадцять дві тисячі сто) грн. без конфіскації.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя І.М. Горяєв

З урахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Біляївському районному суду Одеської області, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження, тому з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку складання повного тексту постанови суду, що було виготовлено 23.12.2024 року.