Провадження № 33/801/117/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шлапак Д. О.
Доповідач: Ковальська І. А.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2024 року м. Вінниця

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Вінницького апеляційного суду Ковальська І.А., розглянувши матеріали за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_1 - адвоката Слободянюка Миколи Володимировича на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 08.01.2024 у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 27.10.2023 близько 11 год 00 хв в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство економічного характеру відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_1 , а саме не допускала до спільного помешкання, чим могла завдати шкоду здоров`ю.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.01.2024 провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

На дану постанову суду представник потерпілого ОСОБА_1 - адвокат Слободянюк М.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні правопорушення і притягнути її до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанову суду представник потерпілого вважає незаконною та необґрунтованою, висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд не взяв до уваги, що ОСОБА_2 не допускала свого колишнього чоловіка ОСОБА_1 до житла, власником якого вона не являється. Частина будинку, до якої намагався потрапити ОСОБА_1 є самовільно забудовою, яку він побудував, перебуваючи з ОСОБА_2 в шлюбі. Представник посилається на положення ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України, за якою припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє потерпілого права користування займаним приміщенням, тобто він має право користуватись спірним житловим приміщенням і після припинення сімейних відносин. Адвокат вказує, що ст. 173-2 КУпАП передбачає не лише завдання шкоди, а й можливість її завдання, а тому вважає неправильним висновки суду про відсутність об`єктивної сторони складу правопорушення - завдання шкоди потерпілому. Шкода, яка могла бути завдана ОСОБА_1 внаслідок вчинення проти нього економічного насилля ОСОБА_2 , полягає у позбавленні житла, їжі одягу, іншого майна, можливості користуватися спільним майном, придбаним подружжям під час перебування у шлюбі протягом 26 років, на які потерпілий має право.

Під час апеляційного перегляду справи представник ОСОБА_1 - адвокат Слободянюк М.В. просив задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній.

Захисник ОСОБА_2 - адвоката Ткачук В.В. просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити постанову суду без змін. При цьому пояснила, що власником будинку є її підзахисна ОСОБА_2 , якій частину будинку подарувала мама. ОСОБА_1 немає права там проживати. Він постійно їй погрожує фізичним насильством, зняв замок, після чого вона викликала поліцію.

ОСОБА_2 просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Повідомила, що не вчиняла ніякого насильства щодо бувшого чоловіка.

Заслухавши виступ учасників провадження, перевіривши матеріали справи, вважаю, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, суд першої інстанції дотримався вимог закону та прийняв законне та обґрунтоване рішення.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №772486 від 27.10.2023 вбачається, що 27.10.2023 близько 11 год 00 хв в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство економічного характеру відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_1 , а саме не допускала до спільного помешкання, чим могла завдати шкоду здоров`ю (а.с.1).

Аналізуючи вказаний вище протокол про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого суду, що його зміст не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема, у ньому не зазначено об`єктивної сторони вказаного правопорушення, а саме можливості завдання шкоди потерпілому.

Частина 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Суд дійшов обґрунтованого висновку, що матеріали справи не містять належних та достовірних доказів про те, що дії ОСОБА_2 викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб та/або, що ОСОБА_2 за місцем свого проживання діяла з умислом спричинити ОСОБА_1 емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдати шкоди психічному здоров`ю особи.

З матеріалів провадження вбачається, що між колишнім подружжям ОСОБА_1 склались неприязні стосунки з приводу користування спільно нажитим майном, спір щодо якого може бути вирішено в цивільному порядку. Наразі ОСОБА_1 проживає за іншою адресою.

Апеляційний суд повністю погоджується з позицією місцевого суду про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 173-2 КУпАП, за ознаками вчинення домашнього насильства.

Адже під домашнім насильством, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї. Тобто, не допущення власником будинку, а ОСОБА_2 є власником частини будинку за адресою АДРЕСА_1 , не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали чи могли завдати шкоди психічному здоров`ю особи.

А тому твердження апелянта про те, що для кваліфікації відповідних діянь, як насильство в сім`ї, не вимагає доведення факту завдання реальної шкоди у здоров`ю потерпілої особи, є необґрунтованим та свідчить про неправильне тлумачення останнім норм ст. 173-2 ч.1 КУпАП.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 27.10.2023, ОСОБА_2 не інкримінувалося вчинення дій такого характеру, в результаті яких могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Самостійно суд не вправі формулювати зміст вчиненого особою діяння та доповнювати суть висунутого особі обвинувачення з тим, щоб воно відповідало об`єктивній стороні певного правопорушення.

Оскільки матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 не містять об`єктивних доказів на підтвердження обставин викладених у протоколі серії ВАВ №772486 від 27.10.2023 і такі обставини фактично ґрунтуються лише на поясненнях ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недоведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні домашнього насильства стосовно ОСОБА_1 , внаслідок чого могла бути завдана шкода його здоров`ю, та обґрунтовано закрив провадження по справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_1 - адвоката Слободянюка Миколи Володимировича відмовити.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 08.01.2024 у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Ковальська