ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/9629/24

Номер провадження 3/495/3510/2024

12 грудня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярський О.О. розглянувши матеріали, які надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_1 відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Державної прикордонної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за ч.2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

21.10.2024 до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від ІНФОРМАЦІЯ_1 відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Державної прикордонної служби України надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності, за ч.2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 330652 від 17.10.2024 року ОСОБА_1 ставиться у провину вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною другою статті 204-1 із таким формулюванням: 17.10.2024 о 21:20 год. в Одеській області, Білгород-Дністровський район, в прикордонній смузі в районі 56 км +700 м автодороги Одеса-Рені на відстані 5 м від лінії державного кордону України район прикордонного знаку № 0609/05 на напрямку Удобне «Україна»- Паланка (Республіка Молдова) був виявлений громадянин ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з території України до Республіки Молдова з метою отримання статусу біженця поза пунктами пропуску та без дозволу відповідних органів влади, чим порушив 9 Закону України «Про державний кордон України», та ст. 5,6 Закону України «Про прикордонний контроль» за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 204-1 Кодексу.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про місце слухання справи повідомлявся під час складання адміністративного протоколу та за допомогою судових повісток, причини неявки суду невідомі, клопотань або заперечень на адресу суду не надав.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП з таких підстав.

Відповідності до статті 1 Кодексу, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Завданням у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді кожної справи суддя зобов`язаний з`ясувати обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, а винесене у справі судове рішення має ґрунтуватись на конкретних доказах (ст. 245 КУпАП).

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

З`ясовуючи обставини справи, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст. 252КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП, до матеріалів справи додано: протокол про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 330652 від 17.10.2024; рапорти прикордонного наряду; копію паспорта.

Згідно положень ст.ст.245,251,252,280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

Відповідно до ст. 204-1 КУпАП вбачається, що перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади -

тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб, з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, -

тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятисот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб, з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Обґрунтовуючи провину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП до матеріалів справи додано: протокол про адміністративне правопорушення, рапорти.

Однак, досліджуючи матеріали справи, суд вважає наявні докази недостатніми для обґрунтування вини ОСОБА_1 за критерієм «поза розумним сумнівом».

Так у протоколі про адміністративне правопорушення серії ПдРУ 330652 від 17.10.2024 року зазначено, що ОСОБА_1 не зазначену кваліфікуючу ознаку передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, а саме не зазначено, чи притягалась особа до адміністративної відповідальності протягом року за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та не зазначено, чи було вчинено правопорушення ОСОБА_1 у складі групи осіб.

Водночас, суд зауважує на тому, Крім того, згідно вказаного протоколу у вину ОСОБА_1 ставиться порушення ст. 9 Закону України «;Про державний кордон України, ст. 5 Закону України «Про прикордонний контроль».

Водночас, вказані норми містять загальні поняття та є бланкетними і відсилають до спеціальних норм підзаконних нормативно-правових актів, що передбачають порядок перетинання державного кордону.

Таким чином,суд вважає зазначений протокол неналежним доказом, оскільки, у порушення вимог ст.256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, уповноваженою посадовою особою не конкретизовано кваліфікаційні ознаки вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому діяння.

Також, долучені до матеріалів справи як докази рапорти працівників прикордонної служби, не може слугувати безперечними доказами на ствердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, оскільки працівники прикордонної служби є зацікавленими особами у розгляді справи, а тому їх рапорти ставлять під сумнів дотримання вимог щодо об`єктивності з`ясування обставин.

Суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення як і рапорти працівників прикордонної служби самі по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовними та беззаперечними доказами на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Виходячи з вищезазначеного, слід дійти висновку, що органом, що склав протокол не надано жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених ч.2ст.204-1 КУпАП, та яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення, викладеного у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.

Водночас, докази, наявні у матеріалах справи, не можуть бути взяті до уваги судом як належні і достатні та свідчити про вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 204-1 КУпАП.

Відповідно до ч.2ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Наведене вище у своїй сукупності дозволяє зробити висновок про формальний підхід до підготовки матеріалів справи при складенні протоколу про адміністративне правопорушення і спрощений підхід суду першої інстанції до розгляду справи та дослідження доказів, а тому доводи апеляційної скарги є слушними.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов переконання, що в матеріалах відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП поза розумним сумнівом. Інших належних і допустимих доказів у встановленому законом порядку уповноваженими особами не надано.

У відповідності дост. 62 Конституції України,ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч. 2ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998р. (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоби, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа вчинила правопорушення, яке ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.

Адміністративними матеріалами, на підставі яких ОСОБА_1 ставиться у провину спроба незаконного перетину державного кордону з України в Республіку Молдова без дозволу відповідних органів влади, не доведено склад адміністративного правопорушення за частиною першою статті 204-1 Кодексу.

Як зазначено в статті 247 Кодексу провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 62 Конституції України, ст. ст. 27, 204-1, 221, 283, 284 КУпАП, суддя

постановив:

провадження у справі № 495/9629/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя