Справа № 458/886/24 Головуючий у 1 інстанції: Волинець М. З.
Провадження № 33/811/1779/24 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В, за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Турківського районного суду Львівської області від 18 листопада 2024 року, щодо ОСОБА_1 ,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП з накладенням на нього стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 40 800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

На підставі ч. 3 ст. 30 КУпАП до адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 років приєднано не відбуту частину стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами за постановою Турківського районного суду Львівської області від 01 квітня 2024 у справі № 458/300/24 та остаточно застосувати до ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 гривень з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 років 5 місяців 7 днів, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 03 вересня 2024 року, о 19 год. 45 хв. в смт. Бориня по вул. Івана Франка, 245, Самбірського району, Львівської області керував автомобілем «Volkswagen Passat» номерний знак НОМЕР_1 , при цьому не мав права керування таким транспортним засобом, чим повторно протягом року вчинив порушення, притягався до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП України постановою серії ББА № 599301 від 20 липня 2024 року, та порушив п. 2.1 а Правил дорожнього руху України.

Такими діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі, поновити строк на апеляційне оскарження постанови Турківського районного суду Львівської області від 18 листопада 2024 року, оскільки копію постанови він отримав лише 2 грудня 2024 року.

Вважає, що постанова суду першої інстанції винесена без повного та всебічного з`ясування обставин справи, з порушенням норм процесуального права.

Наголошує, що до матеріалів справи не долучено жодних доказів, які підтверджували в його діях повторність, а долучена довідка не відображає факту позбавлення права керування транспортним засобом.

Звертає увагу, що суд першої інстанції не мав права застосовувати покарання у вигляді позбавлення права керуванням транспортним засобом.

Повідомляє, що судом першої інстанції надано невірну оцінку його поясненням.

Стосовно строку на апеляційне оскарження, то з урахуванням того, що ОСОБА_1 повний текст постанови суду першої інстанції отримав 2 грудня 2024 року, а виготовлення апеляційної скарги потребує значного часу, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.

Заслухавши виступ особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Диспозиція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року керування транспортними засобами особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Пунктом 2.1 А ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, а саме:

-даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №998613 від 3 вересня 2024 року (а.с. 5), з якого встановлено, що ОСОБА_1 , в смт. Бориня, вул. І. Франка, 245, Самбірського району, Львівської області, керував автомобілем «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 , повторно протягом року керував транспортним засобом не маючи права керування таким;

-інформацією з рапорту працівника поліції (а.с. 1), з якої вбачається, що матеріали адміністративної справи направлялися на доопрацювання в поліцію, недоліки були усунуті;

-постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ББА №599301 (а.с. 5), з якої встановлено що водій ОСОБА_1 , вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 122, ч. 4 ст. 126 КУпАП;

-довідкою (а.с. 10), з якої вбачається, що ОСОБА_1 , 30 липня 2024 року притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 4 ст. 126 КУпАП, а посвідчення водія в нього вилучене;

-відеозаписом, долученим до матеріалів справи, який було досліджено судом, на якому зафіксовано рух та зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , опитування водія, під час якого встановлено, що у нього відсутнє посвідчення водія, окрім того на відео зафіксовано процедуру складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Твердження апелянта, що до матеріалів справи не долучено жодних доказів, які підтверджували в його діях повторність, апеляційний суд розцінює критично, оскільки до матеріалів справи долучено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ББА №599301 (а.с. 5), яка підтверджує повторність вчинення адміністративного правопорушення.

Доводи апелянта, що долучена довідка не відображає факту позбавлення права керування транспортним засобом, не знайшли свого підтвердження, оскільки з довідки (а.с.10) встановлено, що посвідчення водія вилучене.

Аргументи апелянта, що судом першої інстанції надано невірну оцінку його поясненням, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 надав аналогічні пояснення, та не заперечував, що здійснював рух транспортним засобом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом - це виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Таким чином, саме по собі керування транспортним засобом необхідно розуміти як технічну дію водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положень ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Турківського районного суду Львівської області від 18 листопада 2024 року.

Постанову Турківського районного суду Львівської області від 18 листопада 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126, Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін,а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.