Номер провадження: 33/813/1963/24
Номер справи місцевого суду: 496/2089/24
Головуючий у першій інстанції Портна О. П.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря Чередник К.А., Митрофанова В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 01 квітня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

встановив:

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 01 квітня 2024 року визнано ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

З вказаної постанови вбачається, що01.03.2024 року о 12:57 год. в Одеській області Одеський район, в с. Дачне, а/д М-05 452 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Citroen Berlingo, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звуження зіниць очей, які не реагують на світло, порушення координації рухів, тремтіння пальців рук) Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою Біляївського районного суду Одеської області від 01 квітня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

1)працівниками поліції ОСОБА_1 було зупинено безпідставно;

2)у ОСОБА_1 не було ознак алкогольного сп`яніння, адже після зупинки і складання протоколу його не було відсторонено від керування транспортним засобом;

3)працівники поліції без наявності у ОСОБА_1 ознак сп`яніння на підставі своєї упередженості, що виникла коли вони дізналися, що відносно нього складався вже протокол, сказали їхати з ними до лікарні;

4)ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження тестових заходів на стан алкогольного сп`яніння, пропонував проходження в них наявних експрес тестів, адже розгляд справи проводиться за місцем зупинки за загальним правилом, або пропонував зупинити двох свідків, які підтвердили що в нього є такі ознаки.

Посилаючись на такі доводи, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою провадження у справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції мотивував наявністю доказів на підтвердження даних обставин.

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №733162 від 01.03.2024 року з якого вбачається, що 01.03.2024 року о 12:57 год. в Одеській області Одеського району, в с. Дачне, а/д М-05 452 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Citroen Berlingo, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звуженні зіниці очей, які не реагують на світло, порушення координації рухів, тремтіння пальців рук). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП;

-довідка про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення з якої вбачається, що відповідно до звірки з базою ІКС ІПНП «Адмінпрактика», станом на 01.03.2024 року ОСОБА_2 протягом року не піддавався адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП;

-довідка про отримання (неотримання) особою посвідчення водія з якої вбачається, що відповідно до звірки з базою ІКС ІПНП «Адмінпрактика» ОСОБА_1 посвідчення водія НОМЕР_2 отримав 14.06.2003 року;

-направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції з якого вбачається, що у ОСОБА_2 в результаті огляду, проведеного працівником поліції, були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей, які не реагують на світло; порушення координації рухів; тремтіння пальців рук, від огляду у КНП «ООМЦПЗ» ООР ОСОБА_2 відмовився;

-відеозапис, який було долучено до матеріалів справи та з якого вбачається, що 01.03.2024 року ОСОБА_1 було зупинено працівником поліції на блок-посту. Працівник поліції попросив надати документи. ОСОБА_1 надав тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом. Працівник поліції сказав припаркувати автомобіль, бо він зараз подивиться по базі, яка є інформація щодо нього. Перевіривши інформацію щодо ОСОБА_1 працівник поліції запропонував останньому проїхати до медичного закладу для встановлення стану наркотичного сп`яніння. Працівник поліції зауважив на тому, що якщо ОСОБА_1 щось вживав на протязі місяця, при проходженні огляду у медичному закладі, тест на наркотичне сп`яніння це покаже. Також пояснив, що якщо ОСОБА_1 відмовиться проїхати до медичного закладу то відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. ОСОБА_1 почав просити працівника поліції про те, що не треба нічого проходити, і щоб працівник поліції поставився до нього по-людські. Працівник поліції зауважив на тому, що якщо ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння, то такими своїми діями він може нашкодити іншим. ОСОБА_1 сказав, що відносно нього, ще не було винесено рішення, щодо притягнення його за ч. 1 ст. 130 КУпАП, працівник поліції сказав, він це бачить і оскільки рішення ще не було, він скласть протокол про адміністративне правопорушення також за ч. 1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 спитав працівника поліції, які ознаки наркотичного сп`яніння у нього виявлено, на що працівник поліції повідомив, що у нього звужені зіниці ока. Потім працівник поліції запитав ОСОБА_1 знов, чи згоден він поїхати до лікарні, щоб пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. ОСОБА_1 сказав, а який сенс їхати до медичного закладу, якщо в організмі все тримається і результат виявиться позитивним. Потім сказав, що він нікуди не поїде. Працівнику поліції повідомив ОСОБА_2 про те, що відносно нього зараз буде складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Потім ОСОБА_1 , протокол був зачитаний та було ознайомлено із його змістом.

В ході судового засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 надав до суду нову реакцію апеляційної скарги, в якій зазначив, що:

-ОСОБА_1 працівником поліції не роз`яснювалися його права та обов`язки;

-працівником поліції не було надано ОСОБА_1 можливості надати свої пояснення;

-в порушення п. 6 Інструкції працівник поліції на місці зупинки транспортного засобу не запропонував пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а одразу залякав, що треба кудись їхати, без конкретики скільки часу це займе тощо.

Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до положень ст. 130 КУпАП, законодавцем встановлено, що водій зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння на вимогу працівника поліції, відмова, навіть якщо особа, не перебуває в стані алкогольного чи будь-якого іншого сп`яніння, не допускається.

Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19.12.2008 року), судам слід враховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд зважає на усталену практику ЄСПЛ, який зазначив, що: «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'HalloranandFrancis v. theUnitedKingdom») від 29 червня 2007 року).

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення ознак стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду встановлено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ Україні від 09.11.2015 року №1452/735 (далі - Інструкція).

Підпунктом 1.2 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з підпунктами 1.6 та 1.7 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Зазначеною Інструкцією на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом передбачено лише проведення поліцейським огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Пунктом 2.12. Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Враховуючи те, що у водія ОСОБА_1 поліцейським були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, зазначені у п. 1.3. 1.4 Інструкції (звуження зіниць очей, які не реагують на світло, порушення координації рухів, тремтіння пальців рук), водій повинен був на вимогу поліцейського пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я.

Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги стосовно того, що працівник поліції в порушення п. 6 Інструкції працівник поліції на місці зупинки транспортного засобу не запропонував пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а одразу залякав, що треба кудись їхати, без конкретики скільки часу це займе тощо.

Відеозапис віднесений ч. 1 ст. 251 КУпАП до джерел доказів.

Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі - Інструкція), визначено, що кінозйомка та відеозапис це процеси фіксації динамічних властивостей об`єктів, подій, явищ за допомогою кіно- або відеокамери. Кінозйомка проводиться на фотоматеріалах, відеозапис - на цифрових носіях інформації.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу (п. 5 розділу ІІ Інструкції).

Крім того, слід зазначити, що відеозапис є об`єктивним доказом, оскільки унеможливлює суб`єктивне висвітлення поліцейським або іншими особами обставин справи.

Отже, відеозаписи, які надані суду та були предметом дослідження, не містять в собі факту порушення вимог закону з боку працівника поліції. Навпаки із досліджених відеозаписів вбачається, що ОСОБА_2 на законну вимогу працівника поліції, сам відмовився поїхати до медичного закладу та пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, мотивуючи це тим, що огляд у медичному закладі виявляє наркотичні речовини, навіть якщо вони вживалися місяць тому, а тому немає сенсу цього робити бо результат може бути позитивним.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував того факту, що він відмовився проїхати до медичного закладу для встановлення стану наркотичного сп`яніння, сказав не поїхав, бо не довіряє.

Відповідно до п.2 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

ОСОБА_1 таким правом не скористався, не вказав заперечень, зауважень щодо його незгоди із змістом протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Незважаючи на те, що протокол про адміністративне правопорушення було йому зачитано, та ним особисто підписано.

А тому доводи апеляційної скарги проте, що ОСОБА_1 працівником поліції не роз`яснювалися його права та обов`язки, а також про те , що працівником поліції не було надано ОСОБА_1 можливості надати свої пояснення не заслуговують на увагу.

Між тим, апеляційний суд доходить до переконання, що з відеозапису встановлено одночасну відмову ОСОБА_2 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Крім того працівники поліції при складанні адміністративного протоколу у відношенні ОСОБА_2 діяли у відповідності із нормами чинного законодавства, будь-яких порушень не зафіксовано.

Одеський апеляційний суд також, зазначає, що вказуючи про порушення співробітниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, апелянт не надав до суду доказів про звернення зі скаргами на дії поліцейського до компетентних органів, що дає підстави суду вважати такі посилання апеляційної скарги, як спроби апелянта уникнути відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що ОСОБА_1 має правовий статус спеціального суб`єкта водія, що підтверджується посвідченням водія.

Відповідно до п. 1.3.ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Вказаний нормативний акт встановлює презумпцію знання водієм транспортного засобу його положень та однозначного обов`язку їх виконання.

Крім того, як слідує із дослідженого відеозапису, на місці пригоди працівник поліції належним чином роз`яснив ОСОБА_1 порядок проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі та наслідки відмови від проходження такого огляду

З дослідженого відеозапису вбачається, що поведінка ОСОБА_1 вказує, що він усвідомлював вимогу пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, проте не бажав її виконати..

Інші твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні під час дослідження доказів по справі, також жодних доказів, які б спростували правильні висновки суду першої інстанції не було долучено і до апеляційної скарги.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, та процесуальна поведінка апелянта, пов`язана з наданням ним пояснень, які не підтверджені належними і достатніми доказами, не узгоджуються з дійсними обставинами справи, внаслідок чого розцінюються апеляційним судом, як спосіб самозахисту, обраний на власний розсуд, та спроба уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

За встановлених фактичних обставин справи, судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 порушуючи вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України, вчинив правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи.

Надавши правову оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими вище доказами, не довіряти яким, у суду апеляційної інстанції підстав немає.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З таких підстав апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, в зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови

Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 01 квітня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова