Справа № 392/1595/24
Провадження № 3/392/815/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року м. Мала Виска

Суддя Маловисківського районного суду Кіровоградської області Бадердінова А.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з Відділення поліції №1 (м. Мала Виска) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, працюючого в Смолінській шахті, стовбуровим, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИЛА:

25.08.2024 року о 22 год 30 хв. на автодорозі М30, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 210994 - 20», державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою не зреагував на зміну не дотримувався безпечної зупинки та не скористався аварійною світловою сигналізацією, а також габаритними ліхтарями. В наслідок чого, відбулася дорожньо транспортної пригоди з автомобілем «Renault Master», державний номерний знак НОМЕР_2 . Під час дорожньо - транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.2.6 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №117861 від 26.08.2024 року).

В судовому засіданні ОСОБА_1 , якому було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП, яке ставиться йому у провину не визнав та вказав, що поїхав з друзями: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в с. Хмельове, де випив з побратимом пляшку «шейка» і пива. Оскільки ОСОБА_5 не пив, він попросив ОСОБА_6 сісти за кермо свого автомобіля. Сам сів, на переднє пасажирське сидіння. Дорогою додому в автомобілі заклинив двигун і вони зупинилися на дорозі. Для того, щоб з`їхати на узбіччя, сказав хлопцями, щоб штовхали автомобіль, а сам сів за кермо. ОСОБА_7 залишилася на задньому пасажирському сидінні автомобіля. Габарити й аварійно світлова сигналізація були увімкнені. Пересівши за кермо автомобіля, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 почали штовхати автомобіль на узбіччя дороги. Коли ОСОБА_9 та ОСОБА_8 штовхали автомобіль у задню частину автомобіля в`їхав автомобіль. При цьому, хлопці встигли відбігти в сторону. Ірина, яка перебувала в автомобілі, від удару втратила свідомість. У зв`язку з тим, що ОСОБА_8 не мав посвідчення водія, працівникам поліції сказав, що він керував автомобілем. Пояснення брали лише в ОСОБА_10 . Коли штовхали автомобіль, в зустрічному напрямку проїжджали два автомобілі. Невідомо, чому ОСОБА_11 в поясненнях писав, що він ( ОСОБА_12 ) перебував за кермом.

На запитання представника потерпілого ОСОБА_13 адвоката Іващенка О.П. чому його друг ОСОБА_14 відразу після ДТП у письмових поясненнях написав, що аварійно світлова сигналізація ввімкнена не була, а в судовому засіданні повідомив, що була ввімкнена? - ОСОБА_1 відповів, що ОСОБА_15 після ДТП знаходився в психологічному напруженні.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Бордіян С.В. зазначив, що навіть, якщо хлопці не встигли увімкнути аварійно світлову сигналізацію та виставити аварійник знак, водій ОСОБА_16 мав їхати з такою швидкістю, яка б дозволила йому вчасно зупинитися та зреагувати на обставини, щоб уникнути дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, зазначив, що поліцейським не вірно складено протокол про адміністративне правопорушення, оскільки маються розбіжності в часі, а саме: в протоколі зазначено 22 год 30 хв. на реєстраторі 22 год 21 хв. та в протоколі про адміністративне правопорушення не вірно зазначено пункт правил дорожнього руху України. Також поліцейські на місці ДТП не опитали всіх свідків.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_13 , зазначив, що 26.08.2024 року близько 10 години вечора їхав в сторону Умані, біля с. Хмельове на швидкості не більше 60 км. На зустріч їхав автомобіль та вони перемкнули світло фар на ближнє. У зв`язку з тим, що автомобіль ОСОБА_12 стояв на проїзній частині дороги без увімкненої аварійної світлової сигналізації, аварійний знак на проїзній частині дороги був відсутній, а тому він не мав змоги завчасно зреагувати на обстановку (з`їхати з проїзної частини дороги, виїхати на зустрічну смугу руху, оскільки там їхала цистерна). В результаті чого, відбулася дорожньо - транспортна пригода. Після ДТП він відразу вийшов з авто та разом з іншим водієм, який рухався в зустрічному напрямку, витягли з машини ОСОБА_12 та дівчину. Поруч з автомобілем стояли інші хлопці. Після ДТП автомобіль ОСОБА_12 потягнуло трохи до краю проїзної частини на узбіччя. Не бачив, що хлопці штовхали автомобіль, можливо, аби на автомобілі ОСОБА_12 були увімкнені габарити, аварійно світлова сигналізація, побачив би і машину, і хлопців. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 , зазначила, що є власником автомобіля Renault Master. Після дзвінка ОСОБА_16 , вона приїхала з чоловіком на місце дорожньо-транспортної пригоди, де побачила, що машина ОСОБА_12 стоїть на дорозі, повернута в сторону узбіччя, а Renault Master позаду з увімкненою світловою сигналізацією. В машині ОСОБА_12 на передньому сидінні водія в п`яному вигляді сиділа дівчина, в машині були пляшки від алкоголю та клей. На двох автомобілях були помітні механічні пошкодження. На місці ДТП ОСОБА_18 спочатку говорив, що саме він був за кермом автомобіля, а після того, як приїхали його знайомі, ОСОБА_12 почав говорити, що не він перебував за кермом автомобіля. Запитувала в іншого присутнього на місці ДТП хлопця, той відповів, що ОСОБА_12 сидів за кермом. Слова водія ОСОБА_16 щодо швидкості руху була не більше 60 км., підтвердилися трекером в авто Renault Master.

У судовому засіданні представник ОСОБА_13 адвокат Іващенко О.П. зазначив, що свідок ОСОБА_11 відразу після дорожньо-транспортної зазначив, що за кермом автомобіля був ОСОБА_12 та на автомобілі ОСОБА_12 не було увімкнено аварійно світлову сигналізацію, тому вважає, що саме письмові пояснення надані відразу після ДТП є правдивими. Оскільки автомобіль стояв на проїзній частині дороги, а ОСОБА_12 згідно з правилами дорожнього руху мав увімкнути світлову аварійну сигналізацію та поставити аварійний знак. Оскільки ОСОБА_12 цього зроблено не було, водій ОСОБА_16 не зміг вчасно зреагувати на обставини та уникнути дорожньо-транспортної пригоди. В результаті чого відбулося зіткнення. ОСОБА_12 отримав посвідчення водія та мав діяти відповідно до ПДР України.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 , який був приведений до присяги свідка та попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, пояснив, що із ОСОБА_20 знайомий, перебуває з ним в дружніх відносинах. Потерпілого ОСОБА_16 бачив на місці дорожньо - транспортної пригоди. В серпні 2024 року відпочивали в смт Смоліне, близько сьомої години вечора ОСОБА_21 зателефонував друг та вони разом із ОСОБА_22 ОСОБА_23 та ОСОБА_24 поїхали в с. Хмельове, де вони всі вживали алкогольні напої, крім ОСОБА_25 , який потім і сів за кермо автомобіля. Бачив, як ОСОБА_12 випив пляшку «шейку». Дорогою додому, в них заглох автомобіль. ОСОБА_21 сказав, щоб вони вийшли з автомобіля та штовхали авто на узбіччя дороги, а він кермуватиме. Через хвилину - півтори в їхній автомобіль в`їхав інший автомобіль. В автомобілі ОСОБА_12 була увімкнена аварійно світлова сигналізація, знак поставити не встигли. Коли штовхали автомобіль ОСОБА_12 , то в зустрічному напрямку проїздили два автомобілі. Автомобіль який в`їхав був перший з тією сторони. На його думку, автомобіль, який спричинив ДТП рухався зі швидкістю 60-70 км. Коли зрозуміли, що водій їх не бачить, вони відбігли в бік. Пізніше, ОСОБА_8 втік. Підтвердив, що додані письмові пояснення до матеріалів адміністративної справи особисто диктував поліцейський, а потім їх підписав. Поліцейський радив, які пояснення писати, тому написав, що за кермом автомобіля був ОСОБА_12 . Була паніка, не може пояснити, чому в письмових поясненнях писав саме так. Свідчення змінив, оскільки ОСОБА_8 готовий розповісти, що він був за кермом автомобіля. ОСОБА_12 повідомляв працівників поліції, що за кермом автомобіля перебував не він.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 , який був приведений до присяги свідка та попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, пояснив, що спочатку вони разом із ОСОБА_12 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відпочивали в смт ОСОБА_27 . Пізніше до ОСОБА_28 зателефонував товариш та вони поїхали в с. Хмельове. В с. Хмельове ОСОБА_21 разом з іншими друзями вживав алкогольні напої. Коли зібралися їхати додому, ОСОБА_21 сказав, щоб він сів за кермо, бо він єдиний хто не пив. Дорогою додому в них заглохла машина. ОСОБА_21 сказав, що сяде за кермо, а вони штовхатимуть на узбіччя дороги автомобіль. ОСОБА_24 залишилася в машині. Аварійний знак поставити не встигли. Штовхали автомобіль близько 4-5 хв. лише трохи перемістили автомобіль. Коли штовхали автомобіль в задню його частину врізався інший автомобіль, вони встигли відскочити. ОСОБА_21 і ОСОБА_24 частково втратили свідомість. Перебуваючи в стані шоку, втік полями додому. Водій Рено сказав, що «завтикав». Наступного дня зустрівся з ОСОБА_29 та ОСОБА_9 , вони йому розповіли, що відбувалося після ДТП. Коли штовхали автомобіль, їх об`їхала одна чи дві машини. Він штовхав передні двері автомобіля, а ОСОБА_9 штовхав задню частину автомобіля. Аварійно світлова сигналізація на автомобілі ОСОБА_12 була ввімкнена. Передня частина авто була на узбіччі. В судовому засіданні впізнав водія ОСОБА_16 . Вирішив надати пояснення, бо готовий понести відповідальність.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_30 , яка була приведена до присяги свідка та попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, пояснила, що ОСОБА_31 її друг. Потерпілого не знає. В серпні 2024 року вони разом із ОСОБА_20 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відпочивали в смт ОСОБА_27 . ОСОБА_21 зателефонував друг та вони поїхали в с. Хмельове і там пили пиво. ОСОБА_21 сказав, що не сяде за кермо, щоб сів ОСОБА_8 . Дорогою додому у них заглох автомобіль. ОСОБА_32 пересів за кермо, вона залишилася сидіти позаду ОСОБА_21 , а ОСОБА_8 і ОСОБА_9 вийшли з автомобіля та почали штовхати автомобіль з правого боку дверей на узбіччя дороги. Штовхали авто близько трьох хвилин. На автомобілі фари були увімкнені, блискали. Ніби трохи зіштовхнули в бік. Після зіткнення втратила свідомість.

Допитаний в судовому засіданні поліцейський ВП №1 (м. Мала Виска) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_33 , яким був складений протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Пояснив, що коли вони приїхали на місце дорожньо - транспортної пригоди, аварійно світлова сигналізація була увімкнена лише на автомобілі, який стояв позаду. Зі слів водія «Рено» аварійно світлова сигналізація в автомобілі, в який він в`їхав була відсутня. У свідка на місці дорожньо транспортної пригоди, були відібрані письмові пояснення та долучені до матеріалів справи. В учасників ДТП запитував, про наявність реєстратора в автомобілях, вони відповіли, що реєстратори у них відсутні.

Час який зазначено на реєстраторі ОСОБА_1 та в протоколі про адміністративне правопорушення міг мати розбіжності, у зв`язку з тим, що час у протоколі ним зазначався орієнтовно, з урахуванням таких моментів, як опитування учасників дорожньо - транспортної пригоди, повідомлення про дорожньо транспортну пригоду та час який займає дорога до місця дорожньо транспортної пригоди. В інший спосіб встановити час ДТП не можливо. Потерпілий ОСОБА_16 на місці дорожньо транспортної пригоди, відмовився надавати письмові пояснення та повідомив, що надасть їх в суді. Вважає, що дії ОСОБА_1 були вірно кваліфіковані за ст.124 КУпАП, помилково зазначений пункт ПДР в протоколі про адміністративне правопорушення, не впливає на суть правопорушення та не змінює її. На місці ДТП ОСОБА_1 не повідомляв, що не він керував транспортним засобом.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_13 їх представників, свідків, поліцейського, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази по справі, як кожен окремо, так і в їх сукупності, всебічно, повно й об`єктивно дослідивши всі обставин справи, суд доходить висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №117861 від 28.08.2024 року, яким підтверджується та зафіксовано, що саме 25.08.2024 року о 22 год 30 хв. на автодорозі М30, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 210994 - 20», державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою не зреагував на зміну не дотримувався безпечної зупинки та не скористався аварійною світловою сигналізацією, а також габаритними ліхтарями. В наслідок чого, відбулася дорожньо транспортна пригода з автомобілем «Renault Master», державний номерний знак НОМЕР_2 . Під час дорожньо- транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками;

- схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.08.2024 року, якою підтверджується місце дорожньо-транспортної пригоди із зазначенням прив`язки, напрямком руху транспортних засобів, місцем їх зіткнення та пошкодження транспортних засобів, отриманих внаслідок ДТП;

Крім того, судом досліджено відеозапис з відеореєстратора, доданого ОСОБА_1 до матеріалів справи, з якого вбачається, що о 22 год 21 хв. відбулося зіткнення транспортних засобів. Крім того, з відеозапису вбачається, що на передній частині автомобіля увімкнено аварійно світлову сигналізацію, при цьому, на задній частині автомобіля аварійно світлова сигналізація відсутня.

Окрім того, в судовому засіданні судом встановлено, що аварійний знак на проїзній частині дороги був відсутній, що не заперечувалося всім учасниками дорожньо - транспортної пригоди та свідками.

Надаючи оцінку зазначеним доказам по справі судом відзначається, що дані, які у них викладені узгоджуються між собою, іншими доказами у справі не спростовуються та не суперечать дійсним обставинам справи, встановлені судом.

Вказані докази є належними і допустимими та на їх основі у визначеному законом порядку в повній мірі встановлено наявність адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та винність ОСОБА_1 у його вчиненні.

Згідно вимог ст. ст. 245, 252 КУпАП під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне дослідження всіх обставин справи.

За змістом ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, тощо.

Згідно вимог ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Згідно п. 9.9 а Правил дорожнього руху України вбачається, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі вимушеної зупинки на дорозі.

Відповідно до п.9.10 б Правил дорожнього руху України вбачається, що разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку менше 100 м.

Статтею 124 КУпАП, передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

В п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 23.12.205 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" зазначено, що суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП може бути будь яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушень Правил дорожнього руху.

Тобто, відповідальність за ст.124 КУпАП настає в тому разі, коли внаслідок порушення правил дорожнього руху було спричинено пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. При цьому обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є спричинення пошкодження об`єктів, зазначених у цій статті.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

При вирішенні питання про наявність у діях ОСОБА_1 об`єктивних ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд виходить з того, що визначення терміну "керування транспортним засобом" наведено в п. 27 Постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Зі змісту ч. 2 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» вбачається, що до учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Виходячи із системного тлумачення вищевказаних норм суд вважає, що ОСОБА_1 , перебуваючи за кермом автомобіля, під час того, як його автомобіль штовхали ОСОБА_15 та ОСОБА_34 на узбіччя дороги (приведення транспортного засобу в рух та зрушення з місця), був наділений правовим статусом учасника дорожнього руху, оскільки був водієм, здійснював керування транспортним засобом, а відтак, є суб`єктом адміністративного правопорушення.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Що стосується наявності у діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд вважає, дії ОСОБА_1 такими, що були спрямовані на приведення транспортного засобу в рух та зрушення з місця, а тому перед початком руху він зобов`язаний був оцінити обстановку та вжити відповідних заходів.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, вчиненого з необережності, де суб`єктом адміністративного правопорушення є сам ОСОБА_1 , а суб`єктивною стороною такого правопорушення є те, що останній не передбачав можливості настання шкідливих наслідків, хоч повинен був і міг їх передбачити, оскільки у разі вимушеної зупинки на дорозі водій повинен разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар.

З відеозапису доданого ОСОБА_1 до матеріалів справи не вбачається, що аварійно світлова сигналізація на задній частині автомобіля ОСОБА_1 була увімкнена та не відомо чи працювала вона в тій частині автомобіля, що і призвело до подальшого пошкодження транспортних засобів.

Крім того, ОСОБА_1 як водій, який отримав посвідчення водія повинен був передбачити настання негативних наслідків, задля безпеки дорожнього руху зобов`язаний був виконати вимоги ПДР України та поставити знак, ввімкнути аварійно світлову сигналізацію. Більше того, транспортний засіб стояв на проїзній частині дороги на трасі в темну пору доби.

Щодо посилання представника ОСОБА_1 адвоката Бордіяна С.В., що час у протоколі про адміністративне правопорушення та на відеозаписі різниця в 10 хв. та в протоколі про адміністративне правопорушення не вірно зазначено пункт правил дорожнього руху України, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

З врахуванням практики ЄСПЛ, за принципами якого скасування певного акта з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості, суд приходить до висновку, що зазначені доводи представника щодо розбіжностей у часі та невірно зазначеного пункту правил дорожнього руху України, не заслуговують на увагу, оскільки мають формальні підстави, які не спростовують зафіксовані на відео та вказані в протоколі обставини та факти.

Окрім того, суд критично ставиться до пояснень ОСОБА_35 наданих в судовому засіданні, а саме щодо того, що транспортним засобом керував ОСОБА_34 та в автомобілі ОСОБА_28 горіла аварійно світлова сигналізація, при цьому в письмових поясненнях наданих відразу після ДТП зазначав, що керував автомобілем ОСОБА_18 та, що на його автомобілі не була увімкнена аварійно світлова сигналізація, що в свою чергу призвело до зміни показів, та такі дії ОСОБА_35 , суд розцінює як бажання допомогти другу ОСОБА_1 , задля уникнення останнього відповідальності.

В свою чергу, суд наголошує на тому, що під час штовхання автомобіля ВАЗ 210994 в момент зіткнення автомобілів за кермом автомобіля ВАЗ 210994 перебував саме ОСОБА_1 про що однозначно зазначали в судовому засіданні свідки ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_22 та сам ОСОБА_1 .

Позиція ОСОБА_1 , яку він висловив в судовому засіданні, щодо невизнання своєї вини, розцінюється судом, як спосіб захисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Дії ОСОБА_1 , які виражені у порушенні ним Правил дорожнього руху України, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із вчиненням дорожньо транспортної пригоди, яке сталося внаслідок порушення ним правил дорожнього руху України, а не виникли через недотримання водієм ОСОБА_38 правил дорожнього руху України, як зазначає представник ОСОБА_1 - адвокат Бордіян С.В.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, доведена в повному обсязі.

Крім того, положеннями ст. 280 КУпАП визначено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а в даному випадку, передбаченого ст. 124 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Разом з тим згідно ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше, як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, правопорушення вчинено 28.08.2024 року, таким чином на даний час сплинули строки накладання адміністративного стягнення.

Відповідно до п.7 ст. 247 КУпАП, провадження по справі підлягає закриттю за обставин закінчення на час розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Нормами КУпАП прямо не передбачено необхідності визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення у випадку закриття провадження у справі.

Однак суд звертає увагу на те, що встановивши вимоги до постанови у справі про адміністративне правопорушення, законодавець не зробив будь-яких виключень щодо постанов про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, із чого необхідно зробити висновок про те, що виконання вимог ч.2 ст. 283 КУпАП є обов`язковим і для цього виду постанов.

Із урахуванням вищенаведеного та враховуючи відповідні положення ЦПК України та КАС України щодо обов`язковості висновків суду у справі про адміністративне правопорушення при розгляді цивільного чи адміністративного позову в частині висновків про те, чи мали місце певні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони певною особою, виходячи із принципів верховенства права та однієї із засад судочинства, передбаченої п.2 ч.1 ст. 129 Конституції України, якою є забезпечення доведеності вини, суд приходить до висновку про те, що визнання вини особи є обов`язковим при доведеності вчинення нею будь-якого адміністративного правопорушення, в тому числі, і у випадку закриття справи із нереабілітуючих підстав.

Зазначене вище узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини щодо порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, у рішенні Суду "Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень. Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції 124 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства, де визнання вини є обов`язковим відповідно до положень ст. 17, ч.4 ст.374 КПК України, п.2 ч.1 ст. 129 Конституції України.

Аналіз положень ст. 38 та п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП дає підстави стверджувати те, що наслідком закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення є лише звільнення особи від накладення адміністративного стягнення. При цьому суд звертає увагу і на те, що закриття справи із підстав, передбачених п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП не передбачає звільнення особи від адміністративної відповідальності, наслідком чого була би відсутність підстав для визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Зважаючи на викладене та враховуючи зазначену вище правову позицію ЄСПЛ у питанні порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку про те, що закриття справи у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення за своєю суттю є закриттям справи із нереабілітуючих підстав, не передбачає звільнення особи від адміністративної відповідальності, що указує на необхідність визнання вини.

Враховуючи, що з дня вчинення правопорушення минуло більше ніж три місяці, а також, з огляду на те, що вказане адміністративне правопорушення не є триваючим, тому в силу вимог ст.ст. 38, 247 КУпАП, адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП необхідно закрити, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 38, 221, 247, 283-285 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ст.124 КУпАП закрити, в зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена протягом десятиднів з дня винесення до Кропивницького апеляційного суду.

Суддя Альона Володимирівна Бадердінова