Справа № 740/4520/24 Головуючий у 1 інстанції Шевченко І. М.
Провадження № 33/4823/983/24
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2024 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130, ст.36 КУпАП, та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Місцевим судом встановлено, що 23 липня 2024 року о 16 год. 23 хв., у місті Ніжині по вул. Олександра Мацієвського, 2 В, ОСОБА_1 керував автомобілем Volksvagen Transporter, р.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови; від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився під запис на бодікамеру, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Крім того, 23 липня 2024 року о 16 год. 23 хв., у м. Ніжині по вул. Олександра Мацієвського, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volksvagen Transporter, р.н. НОМЕР_1 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискового маяка синього і червоного кольору та увімкнення спеціального звукового сигналу, чим порушив вимоги п. 2.4 Правил дорожнього руху.

Постановою Ніжинського міськрайонного суду від 16 жовтня 2024 року справи про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та за ч.1 ст.122-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати як незаконну та закрити провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. Посилається на те, що об`єднавши справи в одне провадження, місцевий суд порушив вимоги КУпАП та ст.129 Конституції України, оскільки для можливості доведення вини за порушення ч.1 ст.130 КУпАП взяв до уваги докази, долучені до справи за порушення ч.1 ст.122-2 КУпАП. Таким чином, суд узяв на себе функцію обвинувачення та самостійно відшукав докази на користь обвинувачення, якого не було в матеріалах справи. ОСОБА_1 вказує, що всупереч вимогам ст.251 КУпАП, у матеріалах справи за порушення ним ч.1 ст.130 КУпАП, були відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що він керував автомобілем, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, після чого відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Апелянт, посилаючись на ст.62 Конституції України, наголошує, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 втретє не з`явився, про час і місце розгляду справи був поінформований належним чином. При цьому, він двічі подавав заяви про відкладення розгляду справи, проте жодних доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки до суду не надав. А тому, апеляційний суд розцінює таку поведінку ОСОБА_1 як зловживання своїми процесуальними правами, з метою навмисного затягування розгляду справи.

Крім того, відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Як слідує зі змісту апеляційної скарги, ОСОБА_1 оспорює постанову місцевого суду лише в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ за №1306 від 10 жовтня 2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.6 розділу І та п.6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 №1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№103535 від 23.078.2024, ОСОБА_1 , 23 липня 2024 року о 16 год. 23 хв., по вул. Олександра Мацієвського, 2В, у м. Ніжині, керував автомобілем Volksvagen Transporter, р.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: мав запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від продуття приладу «Драгер» та від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.2).

Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.

Посилання ОСОБА_1 на відсутність доказів керування ним транспортним засобом, є непереконливими, з наступних міркувань.

Як слідує з переглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського, автомобіль патрульної поліції тривалий час їхав за автомобілем Volksvagen Transporter, р.н. НОМЕР_1 , при цьому подав йому звуковий сигнал про зупинку, але водій автомобіля Volksvagen не реагував, а заїхавши на автостоянку, зупинив автомобіль. З водійського сидіння автомобіля вийшов ОСОБА_1 та відразу закрив двері. На вимогу працівників поліції надати документи, а саме посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, водій відмовився. Під час спілкування з ОСОБА_1 у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, які були йому озвучені поліцейським. На пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» або в медичному закладі, водій відмовився. Після цього, поліцейський роз`яснив водію, що за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП та що стосовно нього буде складено адміністративний протокол. Окрім того, ОСОБА_1 пропонував поліцейським вирішити це питання «іншим чином».

Відтак, апеляційний суд не має сумнівів, що саме ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу, а тому відповідно до п.2.5 ПДР України мав обов`язок пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від виконання якого він відмовився.

Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, визначеного «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

До того ж, будь-яких зауважень чи заперечень щодо порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та оформлення протоколу щодо нього, ОСОБА_1 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав під час огляду на стан сп`яніння та складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом незаконно були об`єднані справи в єдине провадження, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Так, нормами чинного Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено права на об`єднання справ про адміністративні правопорушення.

Проте, відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Згідно з ч.2 ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Враховуючи, що адміністративні правопорушення вчинені однією і тією ж особою, розгляд справ яких підвідомчий одному і тому ж органу, вказані справи взаємопов`язані між собою, спільний їх розгляд є доцільним, тому з метою всебічного, повного, об`єктивного розгляду цих справ, місцевий суд вірно вважав за доцільне справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП та ч.1 ст.122-2 КУпАП, - об`єднати в одне провадження та накласти на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б не були предметом дослідження в суді першої інстанції, або порушень судом вимог матеріального або процесуального закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відтак, доводи ОСОБА_1 про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, є необґрунтованими та не заслуговують на увагу. Таку позицію апелянта, слід розцінювати, як намагання ним уникнути встановленої законом відповідальності за скоєне.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, з чим погоджується й апеляційний суд.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст.ст.33, 36 КУпАП, у розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яка є більш суворою.

Відтак, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2024 року щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяВ. М. Заболотний