Справа № 466/7132/24 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю. В.
Провадження № 33/811/1831/24 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Книша Олега Ярославовича на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2024 року, щодо ОСОБА_1 ,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 27 червня 2024 року, об 00 год. 00 хв. в м. Львові по вул. Шевченка, 42, керував транспортним засобом «VOLKSWAGEN GOLF» д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного пристрою «DRAGER ALCOTEST 6820 ARJL-0257», що підтверджується тестом №2094, результат огляду 0,42 % проміле, чим порушив п. 2.9 «А» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП. Подія зафіксована на нагрудні відеореєстратори № 471686, №470938.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Книш О.Я., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, справу щодо ОСОБА_1 повернути в суд першої інстанції для розгляду по суті, поновити строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2024 року, оскільки про оскаржувану постанову він дізнався 11 листопада 2024 року, участі в розгляді справи не приймав.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою, винесена з порушенням норм матеріального права.

Наголошує, що він заявляв клопотання про відкладення розгляду справи лише двічі, у зв`язку із об`єктивних обставин.

Зазначає, що ОСОБА_1 не зміг надати пояснення в суд і першої інстанції, долучити докази, у зв`язку із чим порушено його право на захист.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази наявності ознак алкогольного сп`яніння у водія, документи на прилад «Драгер», що підтверджують його справність та вчасність проведення його повірки.

Наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним та допустимим доказом вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Стосовно строку на апеляційне оскарження, то з урахуванням того, що ОСОБА_1 , участі в розгляді справи не приймав, про результат розгляду справи дізнався 11 листопада 2024 року, а виготовлення апеляційної скарги потребує часу, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.

У судове засідання апеляційного суду призначене на 27 грудня 2024 року ОСОБА_1 та його захисник адвокат Книш О.Я. не прибули, адвокат Книш О.Я. подав клопотання про відкладення розгляду справи2

30 грудня 2024 року о 14 год. ОСОБА_1 та його захисник адвокат Книш О.Я. не прибули у судове засідання апеляційного суду, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали, про причини неявки не повідомили.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, відносно якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.

Частиною 4 ст. 294 КУпАП передбачено, що апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 та його захисника.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9 а ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №749904 від 27 червня 2024 року (а.с. 2), відповідно до якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом «VOLKSWAGEN GOLF» д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, зі згоди водія, з застосуванням спеціального приладу «Drager Alcotest 6820», результат 0,42 проміле;

- роздруківкою приладу «Drager Alcotest 6820» (а.с. 1), з якої встановлено, що огляд було проведено о 04 год. 03 хв., 27 червня 2024 року, результат огляду 0, 42 проміле, з результатом водій ознайомлений, що підтвердив своїм підписом;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4), відповідно до якого у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідала обстановці, результат огляду 0,42 проміле;

- рапортом працівника поліції (а.с. 5), з якого встановлено, що працівниками поліції було зупинено автомобіль «VOLKSWAGEN GOLF» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 у період дії комендантської години, під час опитування в нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння у зв`язку із чим запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер»;

- відеозаписом, долученим до матеріалів справи, який було досліджено судом, на якому зафіксовано зупинку транспортного засобу «VOLKSWAGEN GOLF» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , у період дії комендантської години, під час опитування у водія виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), у зв`язку із чим працівниками поліції запропоновано йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, роз`яснено наслідки відмови, надано герметично запаковану трубочку, результат огляду 0, 42 проміле, після чого водій зазначив, що вживав пиво. Патрульними запропоновано йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі від якого він відмовився, з результатом огляду на місці зупинки водій погодився. Патрульні роз`яснили водію права та обов`язки, відсторонили його від керування транспортним засобом, ознайомили з протоколом про адміністративне правопорушення.

Твердження апелянта, що ОСОБА_1 не зміг надати пояснення в суд і першої інстанції, долучити докази, у зв`язку із чим порушено його право на захист, апеляційний суд розцінює критично, оскільки сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, справа неодноразово відкладалася в суді першої інстанції, що давало можливість ОСОБА_1 прибути в судове засідання для дачі пояснень.

Не заслуговують на увагу апеляційного суду аргументи апелнята, що в матеріалах справи відсутні докази наявності ознак алкогольного сп`яніння у водія, оскільки такі спростовуються матеріалами справи описаними вище за текстом.

Окрім того, апеляційний суд зазначає, що водій повідомляв працівників поліції, що вживав пиво в кількості двох пляшок, як встановлено з відеозапису, долученого до матеріалів справи.

Аргументи апелянта, що до протоколу не долучено документи на прилад «Драгер», що підтверджують його справність та вчасність проведення його повірки, не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Відповідно до п. 5 розділу II «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09 листопада 2015 року № 1452/735, перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Разом із тим, зазначеною інструкцією не передбачено долучення таких документів до матеріалів судової справи.

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положення ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Книша О.Я. є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

поновити адвокату Книшу Олегу Ярославовичу строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2024 року.

Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Книша Олега Ярославовича - без задоволення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.