Справа № 953/8950/24
Провадження № 3/953/2682/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Харків

Суддя Київського районного суду м. Харкова Глос М. Л., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов із Департаменту патрульної поліції УПП у Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130 і ч. 5 ст. 126 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

15.09.2024 року о 15 год. 55 хв. в м. Харкові по пров. Шевченківському, 32 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ГАЗ 3110, державний номерний знак

НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів. Водій від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» та у КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР).

Окрім наведеного, у цей же час у цьому ж місці ОСОБА_1 , всупереч вимогам п. 2.1 а) Правил, керував автомобілем ГАЗ 3110, державний номерний знак

НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами та будучи позбавленим цього права, і вчинив аналогічне правопорушення повторно протягом року.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 23.10.2024 року матеріали справ про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 та ч. 5 ст. 126 КУпАП об`єднані в одне провадження.

Правопорушник неодноразово викликався у судове засідання в установленому законом порядку із завчасним повідомленням про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення повісток засобами поштового зв`язку на домашню адресу, зазначену ним під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, а також у формі смс-повідомлень на номер телефону, вказаний ним під час документування правопорушень. Проте до суду ОСОБА_1 не з`явився і причин неприбуття не повідомив.

За таких обставин, вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 , суд виходить із того, що одним з елементів гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) права людини на справедливий судовий розгляд є здійснення судового провадження упродовж розумного строку.

Це право кореспондується з обов`язками осіб, що беруть участь у справі, добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування процесу, та вживати передбачених законом заходів для скорочення тривалості судового провадження. З огляду на зазначене, відповідно до орієнтирів застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), сформованих практикою ЄСПЛ, коли поведінка учасників судового процесу свідчить про умисний характер їх дій, спрямований на невиправдане затягування провадження чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, у тому числі проводити судове засідання за відсутності особи, якщо зволікання може зашкодити справі чи іншим учасникам судового процесу (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 07.07.1989 року у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain")).

З огляду на зазначене суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, участь якої відповідно до ст. 268 КУпАП у справах даної категорії не є обов`язковою.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справі про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення згідно з ч. 1 ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків (за наявності), документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись зазначеними вимогами закону, повно та всебічно дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов таких висновків.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмови від проходження огляду на такий стан беззаперечно підтверджуються даними: протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 129939 від 15.09.2024 року, який ОСОБА_1 власноруч підписав і зазначив про згоду з викладеними у ньому обставинами; акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; відеозапису з бодікамери поліцейського; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня»; рапорта працівника поліції УПП в Харківській області ДПП Євременка М. (а. с. 1, 4, 5, 6, 11 провадження № 3/953/2683/24).

Відповідно до ст. 266 КУпАП, п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 р. (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з п. 3 розділу І вищезазначеної Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів , мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Наведеними вище письмовими доказами задокументовано виявлення уповноваженою службовою особою органу поліції у водія ОСОБА_1 під час керування автомобілем визначених Інструкцією ознак алкогольного сп`яніння, пропозицію пройти огляд на такий стан у встановленому законом порядку і відмову ОСОБА_1 від проходження відповідного огляду.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, згідно з яким водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На підтвердження повторності вчиненого правопорушення до матеріалів справи долучено копію постанови Московського районного суду м. Харкова від 30.04.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП і довідку інспектора поліції про повторність (а. с. 7, 8-10, провадження № 3/953/2683/24).

Крім цього, за даними Єдиного державного реєстру судових рішень до вчинення правопорушення, за яке він притягується до адміністративної відповідальності у цій справі, ОСОБА_1 впродовж року ще двічі піддавався адміністративним стягненням за ч. 1 ст. 130 КУпАП за керування транспортними засобами з ознаками алкогольного або наркотичного сп`яніння і відмову від проходження огляду на такий стан в установленому законом порядку. За ці проступки правопорушника було притягнуто до адміністративної відповідальності постановами Київського районного суду м. Харкова від 14.05.2024 року у справі № 953/1952/24 (провадження № 3/953/974/24) та Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.06.2024 року у справі № 175/3313/24 (провадження № 3/175/1703/24).

Наведені обставини свідчать про наявність фактичних підстав для кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 130 КУпАП як керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння і відмова від огляду на такий стан у встановленому законом порядку особою, яка більш як двічі протягом року притягувалася до адміністративної відповідальності за аналогічні дії. Проте зазначена юридична ознака правопорушення ОСОБА_1 не інкримінувалася, а його дії у протоколі про адміністративне правопорушення кваліфіковані за ч. 2 ст. 130 КУпАП як вчинення такого проступку повторно протягом року.

Даючи діям ОСОБА_1 правову оцінку, суд виходить із того, що протокол про адміністративне правопорушення є предметом судового розгляду й окреслює його межі. Керуючись вимогами ст. 280 КУпАП, суд вирішує у справі питання, чи вчинила особа лише те адміністративне правопорушення, що зазначене у протоколі, за викладених у цьому документі обставин і чи правильною є юридична кваліфікація діяння.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, враховуючи процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності і зміст адміністративних стягнень, які можуть бути досить обтяжливими для людини і становити істотне втручання у її конвенційні права, норми КУпАП носять карний кримінально-правовий характер, а справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальними і підпадають під гарантії справедливого судового розгляду, встановлені статтею 6 Конвенції (зокрема, рішення у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року, п. п. 21-22).

За своїм змістом протокол про адміністративне правопорушення подібний до обвинувального акта у кримінальному провадженні як документа, в якому викладається офіційне твердження уповноваженого органу держави про вчинення особою правопорушення з зазначенням фактичних обставин його скоєння, юридичного формулювання обвинувачення і правової кваліфікації діяння. З огляду на викладене суд вважає за можливе застосувати у справі про адміністративне правопорушення за аналогією правила статті 337 Кримінального процесуального кодексу України щодо меж судового розгляду розгляду справи лише у межах пред`явленого обвинувачення.

Виходячи з наведеного суд, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності, не вправі вийти за межі протоколу про адміністративне правопорушення у бік погіршення юридичного становища правопорушника, зокрема вирішувати питання про наявність у його діях ознак більш тяжкого проступку, ніж поставлено йому за провину. Вчинення таких дій означало б виконання судом невластивої йому функції і перебирання не себе процесуальної компетенції сторони обвинувачення (органу, уповноваженого складати протокол про адміністративне правопорушення), що є несумісним з установленими у ст. 6 Конвенції гарантіями справедливого судового розгляду.

Виходячи з наведеного суд не вирішує питання про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, проте факти неодноразового притягнення його до відповідальності за аналогічні проступки впродовж нетривалого часу враховує під час накладення адміністративного стягнення.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_1 , котрий керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження медичного огляду на такий стан в установленому законом порядку і вчинив такі дії повторно протягом року, за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Винність ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом за відсутності такого спеціального права а також після позбавлення його у порядку накладення адміністративного стягнення, підтверджено даними: протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 129949 від 15.09.2024 року, який порушник підписав без жодних зауважень або заперечень, і висловив згоду з викладеними у протоколі обставинами; відеозапису з бодікамери поліцейського; довідки поліцейського УПП в Харківській області ДПП Брезгунова Д. про те, що ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія (а. с. 1, 2, 4 провадження № 3/953/2682/24).

Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.1 а) Правил, згідно з якими водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

На підтвердження повторності правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП, до адміністративного матеріалу долучено: довідку поліцейського УПП в Харківській області ДПП Брезгунова Д. про повторність; копію постанови серії ДП18 № 673086 від 28.11.2023 року уповноваженої службової особи патрульної поліції про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП (а. с. 5, 6 провадження № 3/953/2682/24).

Окрім наведеного, за даними Єдиного державного реєстру судових рішень ОСОБА_1 упродовж останнього року до вчинення правопорушення, за яке він притягується до адміністративної відповідальності у цій справі, двічі піддавався адміністративним стягненням за ч. 5 ст. 126 КУпАП постановами Московського районного суду м. Харкова від 30.04.2024 року у справі № 643/2386/24 (провадження № 3/643/1410/24) та Київського районного суду м. Харкова від 14.05.2024 року у справі № 953/1952/24 (провадження № 3/953/974/24).

За наведених обставин суд кваліфікує дії ОСОБА_1 , котрий повторно протягом року керував транспортним засобом за відсутності такого спеціального права, за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року акцентував увагу на тому, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортних засобів несе потенційні ризики спричинення серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 КУпАП враховує характер вчинених проступків, які демонструють грубе систематичне порушення Правил дорожнього руху. Бере суд до уваги і дані про особу ОСОБА_1 , який раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності як за ст. 130, так і за ст. 126 КУпАП. Ба більше, правопорушення, за які на нього накладено адміністративні стягнення постановами Московського районного суду м. Харкова від 30.04.2024 року (справа № 643/2386/24) та Київського районного суду м. Харкова від 14.05.2024 року (справа № 953/1952/24), ОСОБА_1 вчинив упродовж однієї ночі з інтервалом у кілька годин у різних районах міста. Зазначене демонструє вкрай безвідповідальне ставлення водія до своїх дій, відверте нехтування вимогами закону і стійку спрямованість не дотримуватися встановленого Правилами порядку безпечного керування транспортом, що становить істотну загрозу для життя і здоров?я інших учасників дорожнього руху.

Передбачених ст. 34 КУпАП обставин, що пом`якшують адміністративну відповідальність, суд за результатами розгляду справи не встановив.

У пункті 2 ст. 35 цього кодексу законодавець відносить до обставин, що обтяжують адміністративну відповідальність, повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню. Проте зазначена обставина є елементом об`єктивної сторони кваліфікованих складів правопорушень, поставлених ОСОБА_1 за провину як за ч. 2 ст. 130, так і за ч. 5 ст. 126 КУпАП, а тому не може повторно враховуватися ще і як така, що обтяжує адміністративну відповідальність. Інших обставин, передбачених ст. 35 КУпАП, суд за результатами розгляду справи не встановив.

Та обставина, що ОСОБА_1 не отримував у встановленому законом порядку посвідчення водія, не перешкоджає застосуванню щодо нього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, передбаченого санкціями ч. 2 ст. 130 і ч. 5 ст. 126 КУпАП як обов`язкове, з огляду на правову позицію Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду, сформульовану у постанові від 04.09.2023 року у справі № 702/301/20 (провадження № 51-944кмо23).

У цій постанові Обєднана палата виснувала, що правова природа покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини статті, і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

Як зазначив Касаційний кримінальний суд, унаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою запобігання спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

У контексті наведеного Об?єднана палата звернула увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому превентивна мета покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у цьому разі набуває особливого значення.

Отже, суд вправі, а в окремих випадках зобов`язаний застосувати відповідне покарання (стягнення) незалежно від того, чи мала особа на момент вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Разом із тим, стягнення у виді як конфіскації, так і оплатного вилучення транспортного засобу, передбачені санкціями ч. 2 ст. 130 і ч. 5 ст. 126 КУпАП відповідно, не можуть бути застосовані щодо ОСОБА_1 , оскільки відповідно до довідки Управління патрульної поліції у Харківській області автомобіль ГАЗ 3110, державний номерний знак НОМЕР_1 , належить на праві власності іншій особі ОСОБА_2 . За таких обставин вилучення його у законного власника особи, питання про юридичну відповідальність якої у даній справі не вирішується, становило б порушення права людини на мирне володіння своїм майном (приватною власністю), гарантованого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 41 Конституції України.

Частинами 1 та 2 ст. 36 КУпАП передбачено, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Виходячи з наведеного суд за результатами розгляду об`єднаного провадження у справі про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 і ч. 5 ст. 126 КУпАП вважає за необхідне накласти на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами у межах санкцій відповідних правових норм за кожне правопорушення окремо й визначити остаточне стягнення у межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП, якою встановлено відповідальність за більш серйозне правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 30 КУпАП якщо особою, позбавленою права керування транспортним засобом, до закінчення строку дії такого стягнення вчинено нове адміністративне правопорушення, за яке застосовано стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, до стягнення за вчинення нового адміністративного правопорушення приєднується невідбута частина стягнення. При цьому загальний строк позбавлення права керування транспортним засобом може перевищувати гранично допустимий, передбачений частиною другою цієї статті, тобто бути більшим за десять років.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень на час вчинення ОСОБА_1 правопорушень, за які він притягується до відповідальності у цій справі, на нього було накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами постановами:

-Московського районного суду м. Харкова від 30.04.2024 року у справі № 643/2386/24 (провадження № 3/643/1410/24) за сукупністю адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 і ч. 5 ст. 126 КУпАП, на строк 5 років;

-Київського районного суду м. Харкова від 14.05.2024 року у справі № 953/1952/24 (провадження № 3/953/974/24) за сукупністю адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 і ч. 5 ст. 126 КУпАП, на строк 7 років;

-Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.06.2024 року у справі № 175/3313/24 (провадження № 3/175/1703/24) за ч. 1 ст. 130 КУпАП на строк 1 рік.

Станом на 15.09.2024 року правопорушник не відбув стягнення у виді позбавлення спеціального права за жодною з наведених вище постанов і знову вчинив адміністративні правопорушення, за які суд застосовує стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

З огляду на викладене на підставі ч. 3 ст. 30 КУпАП суд частково приєднує до зазначеного вище стягнення, застосованого у цій справі, невідбуті стягнення за постановами судів від 30.04.2024 року, 14.05.2024 року та 12.06.2024 року.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» суд стягує з правопорушника у дохід держави судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 грн. 60 коп.

Виходячи з наведеного та керуючись ст. ст. 33, 36, ч.5 ст. 126, ч. 2 ст. 130, 248, 252, 268, 280, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130 і ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накласти адміністративні стягнення:

-за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу у розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки без вилучення транспортного засобу;

-за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу у розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 7 (сім) років без вилучення транспортного засобу.

На підставі ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення за сукупністю правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130 і ч. 5 ст. 126 цього Кодексу, остаточно визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 7 (сім) років без вилучення транспортного засобу.

На підставі ч. 3 ст. 30 Кодексу України про адміністративні правопорушення до адміністративного стягнення, застосованого у цій справі, частково приєднати невідбуті стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами за постановами Московського районного суду м. Харкова від 30.04.2024 року у справі № 643/2386/24, Київського районного суду м. Харкова від 14.05.2024 року у справі № 953/1952/24 та Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.06.2024 року у справі № 175/3313/24 й остаточно визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 15 (п`ятнадцять) років без вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі несплати штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі несплати штрафу у розмірі 40 800 грн. у строк, встановлений ч. 1 ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з ОСОБА_1 підлягає стягненню подвійний розмір штрафу у сумі 81 600 грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає чинності після закінчення строку на її оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі апеляційного оскарження з дня прийняття остаточного рішення за результатами апеляційного перегляду, якщо постанову не було скасовано.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців.

Суддя М. Л. Глос