Справа № 461/9623/24 Головуючий у 1 інстанції: Павлюк О. В.
Провадження № 33/811/1820/24 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , представника Львівської митниці Лубоцького Богдана Ігоровича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника Львівської митниці Лубоцького Богдана Ігоровича на постанову Галицького районного суду м. Львова від 10 грудня 2024 року щодо ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

постановою Галицького районного суду м. Львова від 10 грудня 2024 року, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК України та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі трьохсот неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 5100 грн.

Товар, вилучений згідно протоколу про порушення митних правил № 1436/20900/24 від 15 листопада 2024 року повернуто ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської митниці Державної митної служби України 1754,10 грн. витрат за зберігання товару на складі митниці.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України 605,6 грн. судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 листопада 2024 року близько 03 год. 30 хв. ОСОБА_1 повертався з приватної поїздки в якості водія транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Vito», р.н. НОМЕР_1 , через пункт пропуску «Рава-Руська -Хребенне» митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці в напрямку руху «в?їзд в Україну», обравши для слідування смугу спрощеного митного контролю позначену символами «зелений коридор», чим заявив про відсутність в нього будь-яких товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню, або які належать до категорії товарів, на переміщення яких через митний кордон України встановлені заборони чи обмеження. При здійсненні візуального огляду вказаного транспортного засобу виникла підозра щодо наявності в ньому товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України. Автомобіль було скеровано до боксу поглибленого догляду товарів та транспортних засобів, де під час проведення митного огляду крім товарів, дозволених до переміщення через митний кордон України згідно з ч. 1 ст. 374 МК України (особистих речей, продуктів для власного споживання, згідно з ч. 2 ст. 378 МК України та Постановою КМУ № 434 від 21 травня 2012 року) у багажному відділенні та салоні автомобіля, без ознак приховування, було виявлено:1) Кава розчинна ТМ «Cafe d'Or» GOLD в банках, вагою по 200 грам. кожна, у кількості 492 шт., загальною вагою 98,4 кг. 2) Кава мелена т.м. «Konigs» Стета в упаковках вагою по 500 гр. кожна, у кількості 624 упаковок, загальною вагою 312 кг.

Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 471 Митного кодексу України.

Не погоджуючись з постановою Галицького районного суду м. Львова від 10 грудня 2024 року представник Львівської митниці Лубоцький Б.І., не оспорюючи фактичних обставин справи, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, та винести нову постанову, якою ОСОБА_1 , визнати винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК України та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. конфіскувати в дохід держави предмети вилучених на підставі протоколу про порушення митних правил, стягнути з ОСОБА_2 на користь митниці витрати, пов`язані із зберіганням на складі митниці вказаного товару 1754,10 грн.

В обґрунтування апеляційних вимог представник митниці зазначив, що постанова місцевого суду є незаконною та необґрунтованою.

Наголосив, що ввезення товарів на митну територію України в будь яких обсягах не допускається, громадяни можуть ввозити на територію України харчові продукти, які не перевищують суми 200 Євро.

Заслухавши доповідь судді, виступ представника Львівської митниці Лубоцького Б.І. на підтримку доводів апеляційної скарги, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на заперечення аргументів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, 486, 489 МК України, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Приймаючи рішення суд першої інстанції дотримався вищенаведених норм.

Відповідно до ч. 1 ст. 458 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Частиною 3 ст. 471 Митного кодексу України передбачена відповідальність за недекларування товарів (крім валютних цінностей), що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами.

Постановою КМУ від 21 травня 2012 року № 434 «Про обсяги та порядок ввезення громадянами на митну територію України харчових продуктів для власного споживання» визначено, що громадяни можуть ввозити на митну територію України харчові продукти для власного споживання на загальну суму, яка не перевищує еквівалент 200 євро на одну особу, в таких обсягах: в упаковці виробника, призначені для роздрібної торгівлі, - у кількості не більше ніж одна упаковка або загальною масою, яка не перевищує 2 кілограмів, кожного найменування на одну особу».

Відповідно до п. 1 ст. 197 МК України у випадках, передбачених законом, на окремі товари встановлюються обмеження щодо їх переміщення через митний кордон України. Пропуск таких товарів через митний кордон України та/або їх випуск залежно від вимог відповідного закону здійснюються митними органами на підставі отриманих від державних органів, інших установ та організацій відповідних дозвільних документів.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК України, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку та належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності, що ніким не оспорюється.

Поряд з тим, приймаючи рішення про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинене порушення митних правил суд першої інстанції, не враховував належним чином конкретні обставини справи, прийшов до передчасного висновку про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн., без конфіскацією товарів вилучених згідно протоколу про порушення митних правил №1436/20900/24 від 15 листопада 2024 року в дохід держави.

Вирішуючи питання про призначення виду стягнення за адміністративне правопорушення, апеляційний суд бере до уваги те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Так, приймаючи рішення про повернення вилученого, згідно протоколу про порушення митних правил №1436/20900/24 від 15 листопада 2024 року товару ОСОБА_1 , місцевим судом не взято до уваги того, що остання перевозив товар на загальну суму 223 200 грн., що значно перевищує дозволену вартість, у своїх письмових поясненнях зазначав, що перевозив товар для власних потреб (а.с. 6), з огляду на зазначене є передчасними висновки суду першої інстанції, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, щиро розкаявся.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Апеляційний суд вважає, що обране судом першої інстанції адміністративне стягнення не відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.

Ураховуючи вищенаведене, оскаржувана постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційна скарга представника Львівської митниці Лубоцького Б.І.- до задоволення.

Вирішуючи питання про призначення виду стягнення за порушення митних правил, апеляційний суд бере до уваги, характер вчиненого порушення, особу порушника ОСОБА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності за порушення митних правил не притягувався, ступінь його вини, а саме те, що ОСОБА_1 вину в інкримінованому йому правопорушенні не заперечував, зазначав, що переміщував товар для перепродажу, вартість переміщуваного через митний кордон України товару, яка становить 223 200 грн., мету призначення стягнення та співрозмірність можливого покарання вчиненому правопорушенню, відсутність помякшуючтих обставин, приходжу до висновку, що до ОСОБА_1 слід застосувати стягнення у виді штрафу у розмірі від 5100 грн. з конфіскацією товару вилученого згідно протоколу про порушення митних правил №1436/20900/24 від 15 листопада 2024 року, тобто в межах санкції ч. 3 ст. 471 МКУ.

Апеляційний суд зазначає, що штрафу у розмірі від 5100 грн. з конфіскацією товару вилученого згідно протоколу про порушення митних правил №1436/20900/24 від 15 листопада 2024 року при даних обставинах справи, буде достатнім для виправлення та належної поведінки ОСОБА_1 в подальшому, а також співмірним скоєному ним правопорушенню. Апеляційний суд вважає, що дане покарання буде достатнім для досягнення мети адміністративної відповідальності - виховного впливу, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України та недопущення подібної поведінки надалі.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні Ісмаїлов проти Росії від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права - однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях ЄКПЛ , при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір в провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає на час ухвалення судового рішення 605,60 грн.

Окрім того, на підставі ч. 1 ст. 519 МК України та розрахунку витрат на зберігання на складі митниці, з правопорушника слід стягнути суму витрат за зберігання, яка складає 1754,10 грн.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу представника Львівської митниці Лубоцького Богдана Ігоровича - задоволити.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 10 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 471 МК України - скасувати.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК та накласти на нього стягнення у виді 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн..

Вилучений, відповідно до протоколу про порушення митних правил № 1436/20900/24 від 15 листопада 2024 року(а.с.1-5) товар, конфіскувати в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівської митниці витрати за зберігання безпосереднього предмета порушення митних на складі митниці у сумі 1754,10 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до вимог ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу. Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.