Провадження № 33/801/995/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Литвина С. С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 (зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 ), до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 7 (сім) років.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 КУпАП шляхом приєднання до застосованого стягнення невідбутої частини стягнення, визначено ОСОБА_1 остаточне адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП, у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн, який стягнути з ОСОБА_1 на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 23 роки 8 місяців та 18 днів.

Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

У постанові суду зазначено, що 27 вересня 2024 року о 21 год. 30 хв. у м. Вінниця по вулиці Київська, 173, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Scania r420», д.н.з. НОМЕР_1 , без відповідної категорії на право керування даним транспортним засобом. Дане порушення вчинив повторно протягом року», тим самим порушивши пп. «а» п. 2.1 ПДР України, вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Також судом першої інстанції було встановлено, що невідбута частина накладених на ОСОБА_1 стягнень у виді позбавлення права керування транспортними засобами відповідно до постанов у справі № 127/16148/23 від 28 червня 2023 року, у справі № 127/82/24 від 01 лютого 2024 року, у справі № 127/9784/24 від 16 квітня 2024 року станом на 19 листопада 2024 року становить 16 років 8 місяців 18 днів та застосовано положення ч. 3 ст. 30 КУпАП.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 доведена належними та допустимими доказами.

Не погодившись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції, просить її скасувати, провадження у справі закрити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення ОСОБА_1 про те, що працівники поліції порушили його право на захист, незаконно здійснили зупинку його транспортного засобу, що є підставою для визнання складених адміністративних матеріалів неналежними та недопустимими доказами.

Судом не було витребувано матеріалів відеофіксації події, не викликано поліцейських для надання пояснень у судове засідання.

Суд першої інстанції самостійно збирав докази притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 126 КУпАП, що не відноситься до переліку обставин, які підлягають з`ясуванню при розгляді справи відповідно до ст. 280 КУпАП.

Окрім того судом застосовано подвійне стягнення.

В судове засідання ОСОБА_1 двічі не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ст. ст. 268, 294 КУпАП його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Статтею 1 КУпАП визначено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Пунктом 2 Загальних положень постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» регламентовано, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.

Відповідно до положень ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух»).

Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно пункту 2.1 «а» Правил дорожнього руху України (Далі ПДР України) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до пункту 2.4 «а» ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1.

Пунктом 1.9 ПДР України, передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У рішенні ЄСПЛ від 25 березня 2021 року по справі «Сміляніч проти Хорватії», Суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху (п.76).

Диспозиція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме:

-керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2 ст. 126 КУпАП);

-керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч. 3 ст. 126 КУпАП);

-керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4 ст. 126 КУпАП).

У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 27 вересня 2024 року ЕПР1 № 138242, 27 вересня 2024 року о 21 год. 30 хв. у м. Вінниця по вулиці Київська, 173, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Сканія r420», д.н.з. НОМЕР_1 , без відповідної категорії на право керування даним транспортним засобом. Дане порушення вчинив повторно протягом року», чим порушив вимоги пп. «а» п. 2.1 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП (а. с. 2).

Протокол підписаний ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки старшого інспектора ВАП, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , 01 січня 2024 року керував автомобілем «Вайпер», д.н.з. НОМЕР_2 , не маючи права керування, чим порушив ч. 2 ст. 126 КУпАП, посвідчення водія не отримував. Постановою БАД №915067 від 01 січня 2024 року накладено адміністративне стягнення. 27 вересня 2024 року повторно протягом року керував т/з «Сканія r420», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування, чим порушив ч. 5 ст. 126 КУпАП (а. с. 1).

У суді першої інстанції ОСОБА_1 особисто надав пояснення про керування ним транспортним засобом.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про порушення працівниками поліції його права на захист, адже протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 138242 від 27 вересня 2024 року містить підпис ОСОБА_2 у відповідній графі про роз`яснення йому прав та обов`язків, передбачених ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Окрім того ОСОБА_1 не був позбавлений можливості реалізувати своє право на надання правничої допомоги під час судового розгляду справи.

Матеріали справи не містять клопотання ОСОБА_1 про витребування матеріалів відеофіксації події та виклик поліцейських для надання пояснень у судове засідання, тому доводи апеляційної скарги у цій частині також є необґрунтованими.

Щодо доводів про те, що суд першої інстанції самостійно збирав докази притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 126 КУпАП, що не відноситься до переліку обставин, які підлягають з`ясуванню при розгляді справи відповідно до ст. 280 КУпАП, апеляційний суд зазначає таке.

Доказами повторності вчиненого правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП є насамперед довідка компетентного органу (а. с. 1), на підставі якої працівниками поліції було здійснено кваліфікацію вчиненого ОСОБА_1 правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Натомість з`ясування судом першої інстанції із Єдиного державного реєстру судових рішень строку, на який ОСОБА_1 було позбавлено права керування транспортними засобами за вчинення інших правопорушень, не є збиранням доказів його винуватості, а є реалізацією судом передбаченого ч. 3 ст. 30 КУпАП повноваження на приєднання до стягнення за вчинення нового адміністративного правопорушення невідбутої частини стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом за вчинення інших правопорушень.

Твердження ОСОБА_1 про те, що судом застосовано подвійне стягнення є надуманим та зводиться до неправильного тлумачення норм закону.

Таким чином апеляційний суд повністю погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 грубого, повторного порушення порядку користування правом керування транспортними засобами.

Оцінивши матеріали справи та наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, своєчасному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, доведено повністю та поза розумним сумнівом, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення його до адміністративної відповідальності. Твердження скаржника про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, є безпідставними.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП з урахуванням ч. 3 ст. 30 КУпАП та відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Оніщук