Провадження № 3-зв/537/12/2024
Справа № 537/6353/24
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.12.2024 суддя Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області Дядечко І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці Полтавської області заяву судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області Фадєєвої Світлани Олександрівни про самовідвід від розгляду справи відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП,

установив:

Суддею Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області Фадєєвою С.О. до суду подано заяву про самовідвід, відповідно до якої остання просить відвести її від розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП (справа №537/6353/24, провадження №3/537/2239/2024).

В обґрунтування вищезазначеної заяви зазначено, що 23.12.2024 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області у провадження судді Фадєєвої С.О. надійшла справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП. ОСОБА_2 зазначила, що знайома з ОСОБА_1 , яка є суддею Глобинського районного суду Полтавської області, з 2011 року, а саме з часу призначення Указом Президента України від 14 лютого 2011 року № 209/2011 її та ОСОБА_1 на посаду судді. Вказала, що вони неодноразово разом їздили на курси підвищення кваліфікації й між нами склалися доброзичливі товариські стосунки, крім того, їх діти навчалися у одній групі у Кременчуцькому закладі дошкільної освіти (ясла-садок) № 35 й вони підтримували спілкування. З метою уникнення сумнівів у безсторонності та неупередженості судді при розгляді адміністративної справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП ОСОБА_2 заявила самовідвід.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисник адвокат Капралов Г.В. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином.

Суддя Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області Фадєєва С.О. в судове засідання з розгляду заяви не з`явився, про дату час та місце розгляду заяви повідомлений належним чином.

Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

28.11.2024 з Батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №179530 від 22.11.2024, складений відносно ОСОБА_1 за вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2024 головуючим суддею по даній справі визначено Фадєєву С.О.

Стаття 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачає, зокрема, що кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів безстороннім і справедливим судом.

Відповідно до положень ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з Кодексу та інших законів України, а згідно з положеннями ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ "Про міжнародні договори України" та ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" усталена судова практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова для застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як "кримінальні" у розумінні норм Конвенції.

Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Оскільки, чинний Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить положення щодо порядку розгляду справ щодо відводів та самовідводів у справах про адміністративні правопорушення, у зв`язку із чим суддя вирішуючи питання про відвід судді під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд застосовує принцип аналогії закону найбільш близької галузі права, а саме норм КПК України.

Суддя не може брати участь у кримінальному провадженні і підлягає відводу (самовідводу) за наявності обставин, вказаних у ст.ст. 75, 76 КПК України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні, за наявності обставин, які викликають обґрунтовані сумніви у його неупередженості.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Тобто, неупередженість суду є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя, з метою дотримання якої учасники судового провадження наділені правом заявити відвід, який відповідно до ч. 5 ст. 80 КПК України повинен бути вмотивованим.

При цьому наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Стосовно об`єктивного критерію слід визначити, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Зокрема в пункті 104 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11) від 27.05.2013 зазначено, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Аналогічно в пункті 66 рішення ЄСПЛ у справі «Бочан проти України» (заява №7577/02) від 03.05.2007 зазначено, що «безсторонність», в сенсі пункту 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є довіра, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

Згідно до ч. 1, 2 ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлений відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до висновку Верховного Суду викладеного у постанові №277/599/15-к від 17 вересня 2019 року вбачається, що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики передбачено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи.

Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Як зазначено у коментарі до Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням Ради суддів України від 4 лютого 2016 року № 1, відчуття упередженості це формування у судді до тієї чи іншої людини, яка є учасником судового розгляду, власного ставлення, заснованого не на об`єктивному критерії, а на особистих симпатіях або антипатіях.

У рішенні у справі «Castillo Algaro v. Spain» (постанова від 28 жовтня 1998 року, збірник 1998-VIII, с. 3116, параграф 45) зазначено, що дійсно навіть припущення про факти, які ставлять під сумнів безсторонність суду, можуть мати певне значення; йдеться про довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні викликати у людей.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Враховуючи викладені у заяві про відвід обставини, з метою уникнення сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді адміністративної справи відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 Кодексу України, заявлений суддею Фадєєвою С.О. самовідвід підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 75, 80, 81 КПК України, суд,

постановив:

Заяву судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області Фадєєвої Світлани Олександрівни про самовідвід від розгляду справи відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП задовольнити.

Відвести суддю Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області Фадєєву Світлану Олександрівну від розгляду справи відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП (справа №537/6353/24, провадження №3/537/2239/2024).

Матеріали справи №537/6353/24, провадження №3/537/2239/2024 відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП передати до канцелярії Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області суду для повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: І.І. Дядечко