Номер провадження: 33/813/3009/24
Головуючий у першій інстанції Прохоров П. А.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/29227/24

Номер провадження: 33/813/3009/24

Одеський апеляційний суд у складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

за участю секретаря судового засідання - Губара Д.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Козака Ігоря Сергійовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Київського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Вищезазначеною постановою суду притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто - 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі - 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп..

Відповідно до змісту постанови суду першої інстанції, 07.09.2024 року о 00 год. 50 хв. в м. Одесі по вул. Фонтанська дорога, 77 ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер», результат позитивний - 1,19 проміле, чим порушив вимоги п 2.9а ПДР.

На підставі викладених обставин, співробітником поліції складено протокол серії ЕПР1 № 124483 від 07 вересня 2024 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат Козак Ігор Сергійович, діючий в інтересах ОСОБА_1 , зазначає, що вищевказана оскаржувана постанова ухвалена судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт посилається на те, що на наявному в матеріалах справи відеозаписі не зафіксовано зупинку співробітниками поліції автомобіля під керуванням ОСОБА_1 . Тобто, недоведеним є факт керування останнім транспортним засобом. Відсутність на відеозаписі інформації щодо руху автомобіля та керування ним ОСОБА_1 вказує на відсутність складу адміністративного правопорушення.

З наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що з 12:20 по 12:50 ОСОБА_1 висловив незгоду з результатами огляду за допомогою алкотестера Драгер та зазначив про своє бажання пройти огляд у медичному закладі. Разом з тим, поліцейські не доставили ОСОБА_1 до медичного закладу. За вказаних обставин огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння є недійсним.

Суд першої інстанції не врахував: 1) практику ЄСПЛ щодо обов`язку адміністративного органу нести тягар доведення як складової презумпції невинуватості. Доведення вини особи поза розумним сумнівом; 2) висновки, викладені в рішенні Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 щодо дії презумпції невинуватості; 2) положення ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може грунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведення вини особи тлумачяться на її користь.

Посилаючись на вищевказані доводи, апелянт просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження по справі.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Адвокат Козак І.С., діючий в інтересах ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

20 грудня 2024 року до апеляційного суду надійшла заява захисника адвоката Козака І.С. про відкладення розгляду справи. Заява обгрунтована тим, що ОСОБА_1 проходить військову службу відповідно до довідки за формою № 5 від 12.09.2024р. та військового квитка.

Апеляційний суд відхиляє клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки в ньому не зазначено поважні причини неявки у судове засідання захисника. Відсутні докази неможливості участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, приходжу до таких висновків.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Згідно з положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Матеріалами справи, дослідженими судом першої інстанції та перевіреними під час апеляційного розгляду, беззаперечно встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується відомостями, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 124483 від 07 вересня 2024 р. (а. с. 1), роздруківкою (чеком) газоаналізатора «Drager Alcotest» (а. с. 4), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів, в якому зазначені ознаки алкогольного сп`яніння та результат огляду - 1,19 ‰ (а. с. 5), наявним у справі відеозаписом (а. с. 8).

Надавши об`єктивну правову оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх недоведеними, оскільки вони спростовуються дослідженими вище доказами, не довіряти яким у суду апеляційної інстанції підстав немає.

Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження такого огляду.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що в діях останнього вбачається порушення вимог підпункту «а» п. 2.9 ПДР, а саме - керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі належними та допустимими доказами, а саме:

- відомостями, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 124483 від 07 вересня 2024 року про те, що 07.09.2024 року о 00 год. 50 хв. в м. Одесі по вул. Фонтанська дорога, 77 ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер», результат позитивний 1,19 проміле, чим порушив вимоги п 2.9а ПДР (а. с. 1);

- роздруківкою (чеком) газоаналізатора «Drager» Alcotest 7510, прилад ARLM, ARMC -0438,0560 з якої вбачається, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння поліцейськими проведений 07.09.2024 року о 00 год. 49 хв. з використанням спеціального технічного засобу, а саме - приладу «Drager Alcotest 7510», результат огляду 1,19 ‰ (а. с. 4);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів, в якому зазначені ознаки алкогольного сп`яніння - запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів, та результат огляду - 1,19 ‰.

- наявним у матеріалах справи відеозаписом, що міститься на компакт-диску, за результатом дослідження якого знайшли підтвердження обставини вчинення правопорушення (а. с. 8).

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 в порушенні ним вимог підпункту «а» п. 2.9 ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо доводів апелянта про неналежне сповіщення ОСОБА_1 про дату, час та місце судового розгляду вважаю необхідним зазначити наступне.

Саме по собі несповіщення ОСОБА_1 судовою повісткою про призначене судове засідання, призначене на 20.11.2024 р., не є безумовною підставою для скасування постанови суду першої інстанції. В матеріалах справи наявні сповіщення ОСОБА_1 за допомогою SMS повідомлення про судові засідання, призначені на 07.10.2024 р., 05.11.2024 р. (а. с. 11, 15). Матеріали справи містять клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Козака І.С. про ознайомлення з матеріалами справи, відкладення розгляду справи, закриття провадження у справі, яке надійшло до суду в день розгляду справи 20.11.2024 року (а. с. 12, 16, 19 21). Таким чином, ОСОБА_1 був освідомлений про розгляд справи судом першої інстанції. Крім того, ОСОБА_1 надано можливість довести свої доводи в апеляційному суді.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що він дійсно керував транспортним засобом, а саме - відсутня відеофіксація факту руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , що є обов`язковою умовою для висування поліцейським вимоги особи пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння. Проте, зазначені доводи не заслуговують на увагу, заважаючи на наступне.

Дослідивши наявний в матеріалах справи відеозапис, апеляційним судом встановлено, що відеофіксація подій відбувалася в день складення протоколу про адміністративне правопорушення. Розпочинається відеофіксація з того, що о 00:35 годині ОСОБА_1 виходить з транспортного засобу, при ввімкнутому двигуні та включеному сигналі аварійної зупинки жовтого кольору. У подальшому на запитання співробітників поліції чи далеко їхати, ОСОБА_1 відповідає, що ні, на 5-ту станцію.

Після проходження огляду за допомогою алкотестера Драгер ОСОБА_1 спочатку висловив свої сумніви з його результатами, але коли співробітники поліції перепитали через деякий час чи згоден він з результатами Драгера, то у відповідь двічі отримали згоду ОСОБА_1 (01:00:51 - 01:01:09).

З положень, закріплених у ст. 266 КУпАП, вбачається, що особи, які керують, зокрема транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан сп`яніння. Огляд особи на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється. Огляд осіб на стан сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд особи на стан сп`яніння проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. У разі відсторонення особи від керування, зокрема транспортним засобом, можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.

Аналогічні положення, але з деталізацією дій поліцейського під час огляду водія на стан сп`яніння, містяться в Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 (далі Порядок № 1103) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом МВС України та Міністерством охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція № 1452/735).

Зокрема, положеннями п. 2 - 4 розділу І Інструкції № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно п. 12 розділу ІІ Інструкції № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

У відповідності до п. 3 розділу ІІІ Інструкції № 1452/735 огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.

Також, положення п. 7 Порядку № 1103 встановлюють, що поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Згідно п. 8 Порядку № 1103, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Частина 2 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього Закону віднесено застосування засобів відеозапису.

Положення щодо регулювання застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, щодо доступу до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, щодо порядку зберігання, видачі та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів, регулюються Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026).

Підпунктом 1 п. 2 розділу І Інструкції № 1026 передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Портативний відеореєстратор це пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського (п. 3 розділу І Інструкції № 1026).

Згідно п. 5 розділу ІІ Інструкції № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Апеляційний суд звертає увагу, що судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості тощо.

Слід також зазначити, що відеофіксація правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є об`єктивним доказом у справі, оскільки виключає суб`єктивне висвітлення поліцейським обставин справи й здійснюється ним відповідно ст. 251, 266 КУпАП, ст. 30, 40 Закону України «Про національну поліцію», Інструкції № 1026, та надає можливість суду об`єктивно встановити всі обставини у справі.

Оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази, як кожний окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що зібрані в справі докази відображають обставини, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, узгоджуються між собою і не викликають суперечностей у їх відповідності фактичним обставинам справи, тобто є належними, допустимими і достатніми для підстав вважати, що ОСОБА_1 було допущено порушення вимог підпункту «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вищевказана відеозйомка працівниками поліції проводилась на законних підставах у відповідності до вимог ст. 40 Закону України "По національну поліцію". Проведений працівниками поліції відеозапис є безперервним та містить фіксування обставин, які узгоджуються з даними, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Отже, даний відеозапис відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, вищевказані посилання апелянта в апеляційній скарзі не впливають на можливість встановлення судом фактичних обставин скоєного правопорушення.

Враховує апеляційний суд також і практику Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Хан проти Сполученого Королівства», ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку суд повинен вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то навіть отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, які зроблені в постанові суду першої інстанції, оскільки зводяться лише до незгоди з висновками суду першої інстанції, формування позиції захисту. Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюються апеляційним судом як спосіб самозахисту від відповідальності за вчинене правопорушення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому висновок суду першої інстанції про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законним та обґрунтованим, тому немає підстав для скасування або зміни постанови суду.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що не вбачається підстав для скасування або зміни постанови суду.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Керуючись ст. ст. 8, 62 Конституції України, ст. ст. 7, 252, 280, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Одеський апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Козака Ігоря Сергійовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду: А.П. Заїкін