Справа № 456/5858/24
Провадження № 3/456/2591/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2024 року суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Шрамко Р. Т. , розглянувши матеріали, які надійшли від в/ч НОМЕР_1 Міністерства оборони України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, начальника відділу рекрутингу та комплектування заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , у званні полковник, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

за ч.2 ст. 172-16 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу серії ЛВ №106 від 28.10.2024 року, 09.08.2024 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_2 тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_1 , внаслідок особистої недисциплінованості та безвідповідальності, який недбало поставився до виконання покладених на нього обов`язків військової служби (бездіяльність військової влади), а саме в умовах воєнного стану чим заподіяв шкоду інтересам військової служби, яка виявилась у підриві бойової готовності підрозділу, невиконанні обов`язків військової служби, поданням негативного прикладу наслідування для інших військовослужбовців та порушенні військової дисципліни, а саме несвоєчасно розглянув заяву військовозобов?язаного ОСОБА_2 від 15.05.2024 скеровану на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 з додатками про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації в порядку ст..23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію у зв`язку з перебуванням у нього на утриманні 3 неповнолітніх дітей, що є підставою для надання відстрочки від мобілізації для проходження військової служби, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 2 статті 172-16 КУпАП..

В судовому засіданні ОСОБА_1 , свою вину у вчиненому не визнав та пояснив, що з 01.08.2024 по 15.08.2024 тимчасово виконував обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 . 15 травня 2024 року гр. ОСОБА_2 скерував на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 особисту заяву з додатками про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації в порядку ст..23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію у зв`язку з перебуванням у нього на утриманні 3 неповнолітніх дітей, що є підставою для надання відстрочки від мобілізації для проходження військової служби. Гр. ОСОБА_2 є батьком 3 неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Письмова заява встановленого зразка ОСОБА_2 15 травня 2024 року вже чомусь скеровувалась відповідно до вимог ще недіючої на той момент постанови Кабінету Міністрів України №560 від 16 травня 2024 року, на розгляд чергової комісії в травні 2024 року з питань надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 не надавалась, комісією рішення по даному не приймалось, і як наслідок відстрочка від мобілізації ОСОБА_2 в прядку ст.23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію надана не була. Натомість, адвокату Савінова В.Р. ОСОБА_6 на адвокатський запит від 31.07.2024 року за вих. №7995 від 09.08.2024 року була надана письмова відповідь, що поштовий лист не є юридично легітимним документом, а тому не може розглядатись як підстава для надання йому відтермінування від призову на мобілізацію. Так, письмова заява встановленого зразка ОСОБА_2 про надання йому відстрочки від призову від військової служби під час мобілізації від 15 травня 2024 року на розгляд чергової комісії з питань надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 повинна була виноситись в травні-червні 2024 року, тоді як на той момент начальник відділу рекрутингу та комплектування - заступник начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_1 не виконував обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 і, відповідно, не повинен був передавати цю заяву на засідання комісії, а отже не може бути притягнутий за це до жодного виду відповідальності. Крім того, згідно з п.11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою №154 від 23.02.2022 року районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у п.9 цього Положення оформляють для військовозобов`язаних , резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку , а також ведуть їх спеціальний облік. Аналіз наведених норм свідчить про те, що до повноважень територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить оформлення військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час. З метою реалізації права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації особа повинна надати військово-обліковий документ та інші документи, за результатами розгляду яких приймається рішення про наявність або відчутність в особи права на відстрочку.

В даному випадку, ОСОБА_2 не представлений (оскільки не міг бути представлений) жоден військово-обліковий документ, оскільки у зв`язку із скеруванням відносно нього 28.07.2023 року заяви про вчинення злочину, передбаченого ст.336 КК України , в Стрийський РУП ГУНП у Львівській області, його військовий квиток серія НОМЕР_2 перебуває на зберіганні в ІНФОРМАЦІЯ_6 . А тому складений підполковником ОСОБА_7 протокол №ЛВ №106 про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 172-16 Кодексу України про адміністративні правопорушення на начальника відділу рекрутингу та комплектування - заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_1 є неправомірний. Враховуючи вищевикладене, дії начальника відділення проведення перевірок та службових розслідування відділу запобігання вчиненню, виявленню та припиненню кримінальних правопорушень та інших правопорушень військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_7 є неправомірними. Тому вважає, що викладені в протоколі обставини не відповідають дійсності.

Підполковник ОСОБА_7 , в судовому засіданні пояснив, що 15 травня 2024 громадянин ОСОБА_2 скерував на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 особисту заяву з додатками про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації в порядку ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з перебуванням у нього на утриманні 3 неповнолітніх дітей, що є підставою для надання відстрочки від мобілізації для проходження військової служби. Громадянин ОСОБА_2 є батьком 3 неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ). Заява громадянином ОСОБА_2 була скерована встановленого взірця відповідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 №560 особисто, засобами поштового зв`язку, скерована на поштову адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 . Посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянину ОСОБА_2 відповідь на його заяву не надавалась, заява в ІНФОРМАЦІЯ_2 не реєструвалась. 31.07.2024 адвокатом Турчин Ю.І. яка представляє інтереси громадянина ОСОБА_2 було надіслано на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 адвокатський запит з проханням повідомити чи розглядалась заява громадянина ОСОБА_2 складом комісії, та який результат її розгляду. Тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_1 адвокату Турчин Ю.І. була надана відповідь за вих.№7995 від 09.08.2024 що поштовий лист, якій надіслав ОСОБА_2 від 13.05.2024 не являється юридично легітимним документом, а тому не може розглядатись як підстава для надання йому відтермінування від призову за мобілізацією. У випадки неявки громадянина ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_2 особисто його заява залишиться без розгляду. Заява громадянина ОСОБА_2 про надання йому відстрочки на підставі ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» для прийняття рішення на комісію тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_1 не передавалась, рішення комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 станом на 22.10.2024 не прийнято. Тобто, отримавши заяву ОСОБА_2 з додатками, тимчасово виконуючий обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_1 , повинен був передати її на комісію ІНФОРМАЦІЯ_2 для прийняття комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідного рішення за наслідками її розгляду по суті щодо надання відстрочки від мобілізації або відмови у наданні відстрочки від мобілізації. Заява громадянина ОСОБА_2 комісією ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо перевірки законності надання відстрочок по суті не розглядалася (тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_1 заява на комісію не передавалась), а тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_1 була надана відповідь адвокату Турчин Ю.І.-з роз`ясненням про необхідність особистого прибуття ОСОБА_2 для подання відповідної заяви. Лист відповідь на адвокатський запит тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_1 носить інформативний характер та не свідчить про прийняття рішення по суті комісією-порушеного у заяві питання. Вказана відповідь також не тягне за собою жодних юридичних наслідків, відповідно, не порушує прав, свобод та інтересів особи, а відтак, не є актом індивідуальної дії, що підлягає оскарженню. У даних правовідносинах суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції. Відсутність належним чином оформленого рішення (комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивованої відмови в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а саме тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_1 який не передав вказану заяву на розгляд комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 . За таких обставин, коли заява громадянина ОСОБА_2 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 по суті не розглядалася, позаяк відсутнє належним чином оформлене рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивована відмова комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, то не передавши на розгляд комісії заяву тимчасово виконуючий обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_1 допустив протиправну бездіяльність, в його діях наявні ознаки військово адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 172-16 КУпАП (бездіяльність військової влади) в умовах воєнного стану чим заподіяв шкоду інтересам військової служби, яка виявилась у підриві бойової готовності підрозділу, невиконанні обов`язків військової служби, поданням негативного прикладу наслідування для інших військовослужбовців та порушенні військової дисципліни.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції України і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Положення КУпАП відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для порушника, меті адміністративної відповідальності. Реалізація цього принципу тісно пов`язана із інститутом звільнення від неї. Адміністративна відповідальність має подвійну мету - захист правопорядку і виховання громадян у дусі поваги до закону та правил співжиття. Зазначену мету можна конкретизувати через дві основні функції адміністративної відповідальності. Перша з них, репресивно-каральна (або штрафна) полягає в тому, що адміністративна відповідальність є, по-перше, актом відплати держави щодо правопорушника, а, по-друге, засобом, який попереджає нові правопорушення. Друга функція, запобіжно-виховна, тісно пов`язана з попередньою. Вона покликана забезпечити формування в адресатів адміністративно-правових норм мотивів, які б спонукали їх дотримуватись вимог законів, поважати права і законні інтереси інших осіб.

Відповідно до ст. 9 КУпАП правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з положеннями ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасно, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У ст. 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п.44 рішення по справі «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України.

Згідно ст.ст. 2, 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Так, судом встановлено, що 15 травня 2024 громадянин ОСОБА_2 скерував на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 особисту заяву з додатками про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації в порядку ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з перебуванням у нього на утриманні 3 неповнолітніх дітей.

Заява громадянином ОСОБА_2 була скерована відповідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 №560 особисто, засобами поштового зв`язку, скерована на поштову адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянину ОСОБА_2 відповідь на його заяву не надавалась, заява в ІНФОРМАЦІЯ_2 не реєструвалась.

31.07.2024 адвокатом Турчин Ю.І. яка представляє інтереси громадянина ОСОБА_2 було надіслано на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 адвокатський запит з проханням повідомити чи розглядалась заява громадянина ОСОБА_2 складом комісії, та який результат її розгляду.

Тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_1 адвокату Турчин Ю.І. була надана відповідь за вих.№7995 від 09.08.2024 що поштовий лист, якій надіслав ОСОБА_2 від 13.05.2024 не являється юридично легітимним документом, а тому не може розглядатись як підстава для надання йому відтермінування від призову за мобілізацією. У випадки неявки громадянина ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_2 особисто його заява залишиться без розгляду.

Відповідно до п. 57 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:

голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу );

члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №344 від 14.06.2024 «Про створення комісій для розгляду питань надання військовозабов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період», та наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №423 від 18.07.2024 «Про внесення змін до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 «Про створення комісій для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період» -для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки, відмови у наданні відстрочки, продовження терміну її дії, скасування (зміни) раніше прийнятого Комісією рішення, при ІНФОРМАЦІЯ_2 та відділах була створена комісія.

Заява громадянина ОСОБА_2 про надання йому відстрочки на підставі ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» для прийняття рішення на комісію тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_1 не передавалась, рішення комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 станом на 22.10.2024 не прийнято.

Згідно з пунктом 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до повноважень територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить оформлення військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час. З метою реалізації права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації особа повинна надати військово-обліковий документ та інші документи, за результатами розгляду яких військовими органами комплектування та соціальної підтримки за місцем військового обліку (комісією) приймається рішення про наявність або відсутність в особи права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Тимчасово виконуючий обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_1 , не заперечуючи право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації в громадянина ОСОБА_2 , у відповідь на вищезазначену запит адвоката вказав про необхідність подання заяви про відстрочку від призову на військову службу ним особисто ( ОСОБА_2 ), а не засобами поштового зв`язку, разом із оригіналами відповідних документів.

Згідно положення частини одинадцятої статті 38 Закону №2232-ХІІ, які визначають обов`язок, зокрема, військовозобов`язаних особисто повідомити у разі змін сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання або перебування, освіти, місця роботи, посади органи, де вони перебувають на військовому обліку.

Тотожні норми містяться І у Порядку №1487, у тому числі в Правилах військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку), норми якого також вище наведені.

Разом з тим, ні положення Закону №2232-ХІІ, ні Порядку №1487 не передбачають обов`язку особистого відвідування особою територіального центру комплектування та соціальної підтримки для подання заяви та документів на відстрочку. Обов`язок «особисто повідомити» не означає «особисто прибути».

Отримавши заяву ОСОБА_2 з додатками, тимчасово виконуючий обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_1 , повинен був передати її на комісію ІНФОРМАЦІЯ_2 для прийняття комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідного рішення за наслідками її розгляду по суті щодо надання відстрочки від мобілізації або відмови у наданні відстрочки від мобілізації.

У даних правовідносинах суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

Відсутність належним чином оформленого рішення (комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивованої відмови в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а саме тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_1 який не передав вказану заяву на розгляд комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст.1 Закону України «Про звернення громадян» - громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про звернення громадян»:

Звернення може бути усним чи письмовим.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

Статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно дотримуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил військового вітання, ввічливості і поведінки.

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України? визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються Статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці, залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини, несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

З об`єктивної сторони правопорушення може проявитися тільки у суспільно небезпечній бездіяльності.

Для наявності складу даного правопорушення у будь-якій його формі потрібно встановити а) чи покладався на цю службову особу обов`язок вчинити певні дії, невчинення яких ставиться їй у вину, б) чи мала службова особа реальну можливість в конкретних умовах вчинити необхідні дії, в) чи справді не були виконані обов`язки, які покладені на цю службову особу.

Протокол про адміністративне правопорушення, який складений з виконанням процесуальних вимог уповноваженою особою, є документом, який офіційно засвідчує факт вчинення неправомірних дій і є одним з основних джерел доказів.

Т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_1 , за своїми службовими обов`язками був наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, отже відповідно до Примітки ст. 172-16 КУпАП є військовою службовою особою.

Не зважаючи на не визнання своєї вини ОСОБА_1 , його вина у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується наявними у справі належними та допустимими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення; письмовими та усними поясненнями ОСОБА_1 , про обставини вчинення адміністративного правопорушення; заява ОСОБА_2 , заява про надання відстрочки ОСОБА_2 , адвокатський запит, відповідь на адвокатський запит, відповідь начальника РТЦК та СП за запит Військової служби правопорядку, пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 31.07.2024 №218, від 06.04.2023 №129, від 14.06.2024 №344, від 18.07.2024 №423, відповідь на запит, витяг з положення про ІНФОРМАЦІЯ_7 , витяг з наказу №37 від 15.05.2024, наказ командира військової частини НОМЕР_1 №103-ОД від 25.07.2023 та іншими матеріалами справи.

Суд, дослідивши обставини справи в їх сукупності, враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки та наслідки вчиненого правопорушення, виснував, що в діях ОСОБА_1 , наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-16 КУпАП, за ознаками умисного невиконання військовою службовою особою покладених на неї службових обов`язків, вчинене в умовах особливого періоду.

Відповідно до вимог ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Згідно із ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган, уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 , вчинив адміністративне правопорушення вперше, його дії не становили великої суспільної небезпеки, не спричинили значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам інших осіб, та на момент розгляду справи зазначені в протоколі порушення усуненні, полковник ОСОБА_1 , займав посаду в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 в період з 01.08.2024 по 15.08.2024, а заява ОСОБА_2 була подана ще 15.05.2024 тобто за 3 місяці до виконання обов?язків керівника і останній не мав на меті приховати обставини, викладені в протоколі про військове адміністративне правопорушення, суд, враховуючи малозначність вчиненого адміністративного правопорушення, вважає за можливе застосувати до ОСОБА_1 , положення ст.22 КУпАП, звільнивши останнього від адміністративної відповідальності, та оголосити йому усне зауваження у судовому засіданні.

При цьому суддею враховано, що Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права - однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях ЄКПЛ, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що попереджувальних цілей щодо ОСОБА_1 можливо досягти без застосування засобів адміністративного впливу та із застосуванням такого виховного заходу, як усне зауваження, який буде достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення нових правопорушень.

Згідно із ч.2 ст.284 КУпАП при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

V. Судові витрати

Згідно вимог ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

В свою чергу, статтею 4 Закону України «Про судовий збір» та ст.40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ст.ст. 247, 284 КУпАП, суддя не вбачає підстав для стягнення судового збору з ОСОБА_1 .

На підставі наведеного та керуючись ст. 22, ч.2 ст. 172-16, ст.ст. 247, 284 КУпАП суддя, -

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-16 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на підставі ст. 22 КУпАП звільнити його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст.172-16 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Суддя: Р. Т. Шрамко