Провадження № 3/761/9480/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мартинов Євген Олександрович, за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Семенова О.М., потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з Шевченківського УП ГУ НУ у м. Києві, про притягнення до адміністративної ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за статтею 173 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 589400, 02 листопада 2024 року о 20 годині 06 хвилин за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 34, у приміщенні закладу «Книгарня Сенс» ОСОБА_1 , перебуваючи в громадському місці, в ході словесного конфлікту з ОСОБА_2 вихватив мобільний телефон у останньої, чим вчинив дрібне хуліганство.

Такі дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за статтею 173 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнав та пояснив, що 02 листопада 2024 року о 20 годині 06 хвилин перебував у приміщенні закладу «Книгарня Сенс», де у нього була зустріч з ОСОБА_3 . В ході їх приватної розмови обговорювали особисту інформацію, яка стосувалась, у тому числі, сімейного життя ОСОБА_1 . В цей час в розмову втрутилась ОСОБА_2 , яка перебувала за сусіднім столиком, з проханням дотримуватись правил громадського закладу в частині заборони спілкування російською мовою. З цього приводу між ним та ОСОБА_2 розпочався словесний конфлікт. Через деякий час ОСОБА_1 помітив, що ОСОБА_2 здійснює відеозйомку його приватної розмови на мобільний телефон. Враховуючи, що розмова стосувалась особистого, сімейного життя, у ОСОБА_1 виникли побоювання, що таке втручання в його особисте життя може порушити його права, та особиста інформація може стати предметом загального доступу. З метою припинення відеозйомки, яка вчинялась без його згоди, ОСОБА_1 був вимушений вихопити мобільний телефон ОСОБА_2 . При цьому, він не мав мети принизити честь та гідність потерпілої, жодних дій на порушення громадського порядку не вчиняв. Більше того, ОСОБА_2 під час конфлікту нанесла йому декілька ударів йому по голові.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Семенов О.М. просив закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. По-перше, ОСОБА_2 втрутилась в приватну розмову ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка містила конфіденційну інформацію про особисте життя, обґрунтовуючи свою позицію необхідністю його дискримінації по мовній ознаці. По-друге, ОСОБА_1 не мав жодного наміру вилучити мобільний телефон з права власності ОСОБА_2 . Потерпіла почала здійснювати відеозапис приватної бесіди без належного дозволу та згоди осіб, яких знімала на відео. На вимогу ОСОБА_1 припинити протиправну поведінку вона не реагувала, продовжуючи збирати конфіденційну інформацію. Таким чином, ОСОБА_1 був вимушений вихопити мобільний телефон з рук ОСОБА_2 виключно з метою припинення відеозйомки, яка вчинялась без його згоди. По-третє, під час суперечки, сама ОСОБА_2 реагувала агресивно, у подальшому завдала декілька ударів.

Крім того, у судовому засіданні, за клопотанням захисника ОСОБА_1 - адвоката Семенова О.М., судом був допитаний свідок ОСОБА_3 , який перебував у приміщенні закладу «Книгарня Сенс».

Так, свідок ОСОБА_3 надав пояснення, згідно яких у вказані час і дату у приміщенні закладу «Книгарня Сенс» у нього була зустріч з ОСОБА_1 , під час якої детально обговорювали конфіденційну інформацію про особисте життя ОСОБА_1 . У цей час, ОСОБА_2 втрутилась в розмову та зробила їм зауваження щодо спілкування російською мовою. В ході дискусії з ОСОБА_2 , остання наголосила про заборону спілкування у закладі російською мовою, супроводжуючи заборону висловлюваннями про кацапську мову. Через певний час, ОСОБА_1 повернувся до неї обличчям та побачив, що ОСОБА_4 здійснює відеозйомку на мобільний телефон. З метою зупинення та видалення відеозапису, ОСОБА_1 вихопив телефон з рук дівчини. При цьому, жодних ударів ОСОБА_1 дівчині не наносив, він виключно вилучив з руки телефон аби припинити зйомку.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 надала пояснення, згідно яких у вказані час і дату вона разом з ОСОБА_5 перебувала у приміщенні закладу «Книгарня Сенс». Так, за сусіднім столиком сиділи двоє чоловіків, які спілкувались між собою російською мовою. Вона, не маючи на меті спричинити конфлікт, ввічливо попрохала їх дотримуватись правил закладу, оскільки «Книгарня Сенс» має заборону спілкування російською мовою, однак один з чоловіків відреагував обуренням. У подальшому, в ході їх спілкування свої доводи почав висловлювати і ОСОБА_1 та розмова переросла у конфліктну ситуацію. При цьому, на обґрунтування своєї позиції ОСОБА_2 не вживала нецензурної лайки. У відповідь від ОСОБА_6 на її адресу пролунали образи нецензурною лайкою, у тому числі стосовно української мови, чим останній принизив її гідність. Крім того зауважила, що ОСОБА_1 перший проявив зневагу, яка виразилась у образах, нецензурній лексиці, приниженнях, у подальшому своєю агресивною поведінкою спровокував фізичний контакт, погрожував ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Так, після його погроз, з метою захисту та можливості надання вказаного відео працівникам поліції, ОСОБА_2 розпочала відеозйомку подій на мобільний телефон. У цей час, ОСОБА_1 , схопивши ОСОБА_2 за руку і телефон, що був у руці, вихопив мобільний телефон та продовжував тримати її за руку. Зазначена ситуація викликала у ОСОБА_2 стан паніки, тому вона швидко почала шукати куди саме ОСОБА_1 поклав її телефон, оскільки пам`ять телефона містить багато інформації та даних для роботи, та є її власністю. Жодних ударів ОСОБА_1 не наносила. Коли їй вдалось повернути телефон у своє володіння, вона одразу почала перевіряти чи вся інформація зберіглася на телефоні. У цей час ОСОБА_1 вчинив повторну спробу відібрати телефон, але вона була невдалою. Конфлікт завершився викликом поліції. Після вказаного конфлікту та зухвалих дій ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ще деякий час відчувала біль у руці, однак за медичною допомогою не зверталась. Також повідомила, що через декілька днів після конфлікту вона зробила публікацію з відеозаписом на особистій сторінці у соціальній мережі. При цьому, дозвіл від ОСОБА_1 на розповсюдження відеозапису не отримувала.

Крім того, у судовому засіданні, за клопотанням потерпілої ОСОБА_2 , судом був допитаний свідок ОСОБА_5 , який перебував у приміщенні закладу «Книгарня Сенс».

Так, свідок ОСОБА_5 надав пояснення, згідно яких у вказані час і дату він разом з ОСОБА_2 перебував у приміщенні закладу «Книгарня Сенс». За сусіднім столиком сиділи двоє чоловіків, які спілкувались між собою російською мовою. ОСОБА_2 ввічливо попрохала їх дотримуватись правил закладу, оскільки «Книгарня Сенс» має заборону спілкування російською мовою, однак один з чоловіків відреагував обуренням. При цьому зазначив, що вони можуть спілкуватись на будь-якій мові, закликав ОСОБА_2 вчити іноземні мови. У подальшому, в ході їх спілкування свої доводи почав висловлювати і ОСОБА_1 , та розмова переросла у суперечку. В той момент, коли ОСОБА_2 завершила розмову, в нецензурній формі на її адресу прозвучали образи нецензурною лайкою, у тому числі стосовно української мови, що я сприйняв як фізичну агресію та попросив припинити такі вислови на адресу дівчини. Після чого ОСОБА_1 почав погрожувати ОСОБА_5 , а тому з метою захисту ОСОБА_2 почала відеозйомку на мобільний телефон. У цей час, ОСОБА_1 , схопивши ОСОБА_2 за руку і телефон, що був у руці, вихопив мобільний телефон та продовжував тримати її за руку. ОСОБА_5 голосно попросив відвідувачів закладу викликати поліцію. ОСОБА_2 швидко почала шукати куди саме ОСОБА_1 поклав телефон. В цей момент, з метою запобігання завдання фізичної шкоди останній, ОСОБА_5 схопив за руки ОСОБА_1 . Крім того зазначив, що ОСОБА_2 жодних ударів ОСОБА_1 не наносила. Також зауважив, що у вказаних діях ОСОБА_1 він побачив демонстрацію своєї зверхності та явного цинізму.

Так, заслухавши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника ОСОБА_1 - адвоката Семенова О.М., потерпілої ОСОБА_2 , свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , дослідивши і оцінивши у їх сукупності матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 589400 від 05 листопада 2024 року, рапорт ст. ДОП ВП № 4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві Карповича О. від 05 листопада 2024 року, письмові пояснення ОСОБА_1 , повідомлення по лінії «102», заяву ОСОБА_2 , письмові пояснення ОСОБА_5 , відеозапис з камер спостереження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, у відповідності до ст. 245 КУпАП є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Так, згідно положень ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом у справі про адміністративне правопорушення, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Під час розгляду справ про адміністративне правопорушення надається оцінка саме обставинам, які були викладені в протоколі.

Згідно ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Положеннями ст. 256 КУпАП встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, статтею 173 КУпАП встановлено, що адміністративна відповідальність наступає за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22 грудня 2006 року № 10 дійшов висновку про те, що судам, необхідно встановлювати всі фактичні обставини справи, в тому числі спрямованість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного з учасників хуліганства, з`ясовувати, чи порушив підсудний своїми діями громадський порядок, чи були вони вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства.

Так, згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 10 від 22.12.2006 «Про судову практику у справах про хуліганство» дрібне хуліганство - це умисне порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке не супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку, які складаються і розвиваються в громадських місцях під впливом правових та соціальних норм, спрямованих на забезпечення нормального функціонування установ, організацій, громадських об`єднань, праці й відпочинку громадян, повагу до їх честі, людської гідності та громадської моралі.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №288/1158/16-к підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти. При цьому хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Такі дії мають вчинятися безпричинно, з неповаги до громадського порядку і спокою громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інших подібних діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме - громадське місце.

Громадське місце - вільна в доступі необмеженому колу осіб територія нежитлового та невиробничого призначення, яка використовується для задоволення особистих потреб, у межах якої здійснюється державне регулювання суспільних відносин з охорони громадського порядку. Отже, громадське місце є публічним і знаходиться у вільному доступі для необмеженого кола осіб, незалежно від соціальної, групової чи іншої належності й без будь-яких спеціальних дозволів.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього.

Суб`єктивна сторона полягає у неповазі до суспільства, у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи. Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти.

Таким чином, для кваліфікації дій особи за ст. 173 КУпАП, необхідна наявність в цих діях хуліганського мотиву, а саме дії мають здійснюватись в активній формі, безпричинно і за відсутності спонукань, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного приводу, та супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою.

Від хуліганських слід відрізняти дії, які вчинені щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками. Такі дії можуть бути оцінені як хуліганство лише тоді, коли вони були поєднані із очевидним для винного порушенням громадського порядку та були на таку мету спрямовані.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства. З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства. За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства. Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

За відсутності відповідного мотиву, коли діяння зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і такі спрямовані до конкретної особи з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Таким чином, як убачається з матеріалів справи, зокрема відеозапису, долученого до протоколу про адміністративне правопорушення, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник певний словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. При цьому, в діях ОСОБА_1 не вбачається таких суб`єктивних ознак, як мотив і умисел, спрямовані на порушення громадського порядку, тобто внутрішнього спонукання особи порушити не тільки громадський порядок, але й проявити неповагу до ОСОБА_2 без вагомих на те причин, що не можна вважати хуліганськими діями. Сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації, з`ясування та спроба вирішити суперечливі питання, не може свідчити про вчинення дрібного хуліганства, в розумінні вимог статті 173 КУпАП.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення також не містять доказів, що під час конфлікту з боку ОСОБА_1 мали місце нецензурна лайка в громадському місці, образливе чіпляння до громадян, або інші подібні дії, що порушували громадський порядок та спокій громадян, а тому констатація факту вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП в протоколі є припущенням, яке не ґрунтується на об`єктивних та переконливих доказах.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессегеі Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Таким чином, дослідивши та проаналізувавши наявний у матеріалах справи комплекс доказів, неможливо дійти однозначного та беззаперечного висновку щодо наявності події адміністративного правопорушення та наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП поза розумним сумнівом, а тому, враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України, відповідно до якої всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суддя приходить до висновку про необхідність закриття адміністративного провадження відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст. 9, 173, 245, 247, 251, 254, 256, 280, 283, 284 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП.

На постанову суду по справі про адміністративне правопорушення може бути подана скарга до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суддя Мартинов Є.О.