ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Русєва А.С., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 181-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №610651 від 14.11.2024 року, ОСОБА_1 14.11.2024 року приблизно о 20:00 год. займалась проституцією на вулиці за адресою: м. Одеса, вул. Спиридонівська, 10, а саме хотіла надати сексуальні послуги за грошову винагороду в розмірі 5000 гривень, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 181-1 КУпАП.

Судовий розгляд проведено за відсутності ОСОБА_1 , яка в судове засідання не з`явилась, будучи повідомленою про дату, час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку, водночас надала заяву про здійснення судового розгляду за її відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 254 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Частиною 1 ст. 181-1 КУпАП встановлена відповідальність за заняття проституцією.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері громадської моралі, під якою необхідно розуміти систему поглядів та уявлень, норм та оцінок, що регулюють поведінку людей.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у занятті проституцією (матеріальний склад). Проституцію можна розуміти як рід занять, що полягає у вступі людей у безладні статеві стосунки за певну винагороду в грошовій, майновій чи будь-якій іншій формі. Неодмінними ознаками проституції як складу адміністративного правопорушення є: добровільність та платність.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

Водночас, чинним українським законодавством не визначено поняття «проституція» та які саме дії слід розуміти як заняття проституцією.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У міжнародних договорах, що стосуються боротьби з торгівлею людьми та з експлуатацією проституції третіми особами, міститься визначення проституції, згідно якого проституція це рід занять, що виражається у систематичному вступі жінок і чоловіків у безладні статеві стосунки за винагороду або будь-яку іншу форму відшкодування.

Таким чином, невід`ємною складовою для встановлення наявності в діяннях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.181-1 КУпАП, є виявлення систематичності вступу особи у безладні статеві стосунки за винагороду, визначену в конкретній формі.

За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, у тому числі протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У той же час процесуальне законодавство ґрунтується на доказах, які мають бути належними та допустимими, тобто мають бути достатніми і містити інформацію щодо предмета доказування.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Відтак, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Разом із тим, матеріали адміністративної справи не містять належних доказів того, що дії ОСОБА_1 були спрямовані на порушення громадської моралі.

Так, з наявного в матеріалах справи рапорту вбачається, що співробітником ГУНП в Одеській області, під час моніторингу соціальної мережі, а саме месенджеру «Телеграм», було встановлено на спільноті «Знакомства, спонсори и содержанки», оголошення користувача «OKISmyt», з пропозицією про надання інтимних послуг за грошову винагороду в розмірі 5000 гривень, де по приїзду вийшли дівчата, які не представились, повідомили, що вони неповнолітні та займаються проституцією вже тривалий час.

Окрім того, до протоколу про адміністративне правопорушення долучено скрін-шоти переписок про домовленість о наданні інтимних послуг, проте з даних скрін-шотів неможливо встановити чиї саме це переписки, кому саме належить телефон з якого зроблені скрін-шоти, тобто неможливо ідентифікувати, що саме ці переписки були з ОСОБА_1 . Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_1 грошових коштів з інтимні послуги, а також докази, які вказують на систематичність діяльності сексуального характеру за винагороду.

Так, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення та рапорт працівника поліції не можуть бути беззаперечним доказом вини в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Біль того, при формулюванні обвинувачення в протоколі стверджується про намагання надання послуг сексуального характеру, що не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 181-1 КУпАП і, відповідно, не утворює складу адміністративного правопорушення, яке ставиться у вину притягуваної, адже згадана норма не передбачає незакінченого правопорушення.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 181-1 КУпАП, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Таким чином, суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчинення адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено перед судом. Суд також не має права самостійно вишукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином перебиратиме на себе функції обвинувача, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 62 Конституції України визначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено і в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до однозначного висновку що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 181-1 КУпАП, у зв`язку із чим ОСОБА_1 не підлягає адміністративній відповідальності за ч. 1 ст. 181-1 КУпАП і, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 181-1 КУпАП.

Керуючись ст.ст.283 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

постановив:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 181-1 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 181-1 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя

При морського районного суду м. Одеси А.С. Русєва

18.12.2024

Єдиний унікальний номер справи: №522/21185/24

Номер провадження №3/522/9590/24

Головуючий суддя Русєва А.С.