Справа № 135/1546/24
Провадження № 3/135/604/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

24.12.2024 м. Ладижин

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Корнієнко О.М., за участі прокурора Басюк Т.М., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення, матеріали якої надійшли від Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого начальником відділу житлово-комунального господарства Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області,

за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення №676 від 27.11.2024 року, начальник відділу житлово-комунального господарства Ладижинської міської ради ОСОБА_1 , відповідно до підпункту п.п.«в» п.1 ч.1статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», Закону України №3384-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», який набрав чинності 12.10.2023, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 та п. 2-7 Розділу Х-ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування за 2022 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене частиною 1 статті 172- 6 КУпАП.

Прокурор у судовому засіданні просила визнати ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та призначити покарання у виді штрафу, в розмірі визначеному санкцією цією статті.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вказав, що в його діях немає складу правопорушення, просив закрити провадження по справі за відсутності події та складу вказаного адміністративного правопорушення. Пояснив, що ним було подано вчасно декларацію за 2022 рік 30.01.2024 року, однак помилково замість зазначення виду декларації «щорічна» подав її як «кандидата на посаду». Намагався внести зміни до поданої декларації упродовж 30 днів через офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції, але системою була надана відмова у внесенні змін. Відтак, оскільки змін не зміг внести, тому подав ще одну декларацію за 2022 рік як «щорічну». Зазначив, що зміст декларації, поданої як «кандидата на посаду» повністю відповідає декларації, яку він подав як «щорічну».

Крім цього, ОСОБА_1 зазначив, що вчинення діяння, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Також додав, що обов`язок щодо подання декларації зазначеної в протоколі про адміністративне правопорушення №676 від 27.11.2024 року визначається не ч.1 чи ч.2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», а визначається абзацом 1 пункту 2-7 Розділу Х-ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції», а саме: до 31.01.2024, а не «щорічно до 1 квітня».

Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку.

Відповідно до розпорядження секретаря Ладижинської міської ради №26/к від 03.03.2023 ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу житлово-комунального господарства Ладижинської міської ради з 06.03.2023.

Згідно із підпунктом «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія вказаного Закону, є посадові особи місцевого самоврядування.

Відповідно до абзацу 15 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єкти декларування особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в», «г» пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Таким чином, відповідно до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 , начальник відділу житлово-комунального господарства Ладижинської міської ради, є посадовою особою органів місцевого самоврядування, на якого поширюється дія вказаного Закону.

Закон України №3384-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» набрав чинності 12.10.2023.

Відповідно до розділу ХІІІ "Прикінцеві положення" пункт 2-7 викладений в такій редакції: Установити, що особи, які у 2022-2023роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану", подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року. Суб`єкти декларування, зазначені у частинах сьомій чотирнадцятій статті 45 цього Закону, подають відповідні декларації у строки, встановлені частинами сьомою чотирнадцятою статті 45 цього Закону, якщо відповідні декларації не було подано раніше.

Таким чином, ОСОБА_1 , начальник відділу житлово-комунального господарства Ладижинської міської ради, зобов`язаний був подати декларацію за 2022 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування до 31 січня 2024 року.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 30.01.2024 року подано декларацію за 2022 рік, проте помилково вибрано позначку «Кандидата на посаду» щодо типу декларації, замість позначки «Щорічна», про що ним було подано письмові пояснення з цього приводу.

14.02.2024 ОСОБА_1 подав щорічну декларацію за 2022 рік. Порівнявши вказані декларації, суд дійшов висновку, що зміст задекларованих доходів, майна, вказаних членів сім`ї є ідентичний. В цілому зазначені декларації фактично містять однакову інформацію.

Фактично, подавши 14.02.2024 року декларацію із позначкою «Щорічна» за 2022 рік, ОСОБА_1 було продубльовано декларацію, подану ним 30.01.2024 із позначкою «Кандидата на посаду».

Відтак, судом встановлено, що жодного умислу на неподачу декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік у ОСОБА_1 не було.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративна відповідальність, передбачена ч. 1ст. 172-6 КУпАП настає за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6КУпАП, є правопорушенням, пов`язаним з корупцією.

Суб`єктивна сторона правопорушень, пов`язаних з корупцією, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Умисною є форма вини, яка характеризується тим, що особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків та бажає настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання (непрямий умисел).

Таким чином, для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, необхідно отримати докази того, що він усвідомлював суспільну небезпечність несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік, передбачав можливість настання негативних наслідків - неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажав настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання.

Таких доказів ініціатором складення протоколу суду не надано. В протоколі лише констатується, що ОСОБА_1 несвоєчасно подано щорічну Декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік.

Разом з тим, судом достеменно встановлено, що ОСОБА_1 30.01.2024 року подав декларацію за 2022 рік як особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Враховуючи положення ст. 45, 46 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» форма та зміст інформації, що підлягає декларуванню осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування є загальною та не відрізняється від типу декларації.

При цьому ОСОБА_1 вчасно подав декларацію за 2022 рік, як особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, однак помилково проставив відмітку «Кандидата на посаду».

Крім того, суд враховує і те, що у своїх роз`ясненнях, зокрема тих, що долучені до протоколу, НАЗК орієнтувало суб`єктів декларування на відсутності необхідності, зокрема, дублювати подачу декларації за 2022 рік як кандидата на посаду, в разі подання за 2022 рік щорічної декларації.

Суд зауважує, що в даному випадку, з урахуванням подачі декларації кандидата на посаду, яка повністю охопила період 2022 року і була подана у строк, передбачений Законом, було досягнуто мету запровадження електронного декларування здійснення державного та суспільного контролю за майновим станом осіб, уповноважених на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, а відтак, допущена помилка та необережність не спричинило значних суспільно небезпечних наслідків, не завдало шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

За викладених обставин, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні особи, складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 КУпАП, а тому усі сумніви і припущення стосовно наявності в діях останнього складу адміністративного правопорушення повинні бути визнані на його користь.

Згідно з вимогами частини 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в справі відсутні достатні, допустимі та переконливі докази вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченогоч.1 ст.172-6 КУпАП при обставинах, зазначених у протоколі, а отже, склад вказаного правопорушення в його діях відсутній.

Тому згідно п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП справа підлягає закриттю, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.247 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя