Справа № 509/947/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2024 року Овідіопольський райсуд Одеської області у складі :

головуючого судді Кириченко П.Л.

при секретарі Осадченко С.В.

за участю прокурора Боднар Л.В., захисника Амірян К.Є

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селище Овідіополь Одеської області матеріали, які надійшли від Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань НПУ (далі по тексту Управління) про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідності -

у скоєнні адміністративних правопорушень передбачених ст.ст. 172-7 ч.1, 172-7 ч.2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ :

До Овідіопольського райсуду Одеської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення №442/2024 від 09.02.2024 року з якого вбачається , що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора комунального підприємства Овідіопольської селищної ради «Палац спорту» (далі КП «Палац спорту») по вулиці Портова, 3 в селище Овідіополь Одеського району Одеської області , будучи суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив Овідіопольську селищну раду Одеського району Одеської області про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час прийняття рішення та вчинення дій, щодо підписання листа на адресу Овідіопольської селищної ради №62 від 22.07.2022 року про встановлення премії, в якому самостійно визначив її розмір, що стало підставою для видачі наказу № 22 від 01.08.2022 року, згідно якого ОСОБА_1 встановлено і нараховано премія у розмірі посадового окладу, чим ОСОБА_1 порушив ст.28 ЗУ «Про запобігання корупції» .

Крім того, Овідіопольського райсуду Одеської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення №444/2024 від 09.02.2024 року з якого вбачається , що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора комунального підприємства Овідіопольської селищної ради «Палац спорту» (далі КП «Палац спорту») по вулиці Портова , 3 в селище Овідіополь Одеського району Одеської області , будучи суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів , щодо підписання листа на адресу Овідіопольської селищної ради №62 від 22.07.2022 року про встановлення премії, в якому самостійно визначив її розмір, що стало підставою для видачі наказу № 22 від 01.08.2022 року, згідно якого ОСОБА_1 встановлено і нараховано премія у розмірі посадового окладу, чим ОСОБА_1 порушив ст.28 ЗУ «Про запобігання корупції» .

Крім того, до Овідіопольського райсуду Одеської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення №441/2024 від 09.02.2024 року з якого вбачається , що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора комунального підприємства Овідіопольської селищної ради «Палац спорту» (далі КП «Палац спорту») по вулиці Портова , 3 в селище Овідіополь Одеського району Одеської області , будучи суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив Овідіопольську селищну раду Одеського району Одеської області про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час прийняття рішення та вчинення дій, щодо підписання наказу №36 від 12.12.2022 року «Про преміювання працівників» , згідно якого інструктор-методист з фізкультури та спорту КП «Палац спорту» ОСОБА_1 встановлено і нараховано премія у розмірі 5 826.50 грн. , чим ОСОБА_1 порушив ст.28 ЗУ «Про запобігання корупції» .

Крім того, до Овідіопольського райсуду Одеської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення №443/2024 від 09.02.2024 року з якого вбачається , що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора комунального підприємства Овідіопольської селищної ради «Палац спорту» (далі КП «Палац спорту») по вулиці Портова , 3 в селище Овідіополь Одеського району Одеської області , будучи суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів щодо підписання наказу №36 від 12.12.2022 року «Про преміювання працівників» , згідно якого інструктор-методист з фізкультури та спорту КП «Палац спорту» ОСОБА_1 встановлено і нараховано премія у розмірі 5 826.50 грн., чим ОСОБА_1 порушив ст.28 ЗУ «Про запобігання корупції» .

Уповноваженою особою 6-го відділу (протидії корупції) Управляння капітаном поліції Бойченко С.О. протиправні дії особи яка притягується до адміністративної відповідальності (далі по тексту правопорушник) кваліфіковані за ст. 172-1 ч.1 КУпАП, а саме неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів .

Уповноваженою особою 6-го відділу (протидії корупції) Управляння капітаном поліції Бойченко С.О. протиправні дії особи яка притягується до адміністративної відповідальності (далі по тексту правопорушник) кваліфіковані за ст. 172-1 ч.2 КУпАП, а саме Вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів .

Вказані протоколи про адміністративне правопорушення об`єднані в одне провадження .

Правопорушник ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у скоєнні вищевказаних адміністративних правопорушень вину не визнав та просив суд закрити провадження .

Заслухавши думку прокурора та правопорушника та її захисника, дослідивши адміністративні матеріали, суд вважає, що у діях правопорушника ОСОБА_1 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 ч.1,2 КУпАП, які не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 КУпАП, Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст.9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. При цьому під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням, в той же час відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Згідно ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне порушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний зокрема з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За нормою ст.8 Конституції України - в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини, тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено «поза розумним сумнівом», на підставі належних та допустимих доказів, із дотриманням встановленої законом процедури.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ. Рішення Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства України, зазначено в ст. 14 цього Закону.

Принцип «поза розумним сумнівом» сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України». Так, у відповідності до цього рішення, доказування зокрема має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена ст. 62 Конституції України.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 року та ч. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 році, передбачено, що кожен кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22грудня 2010 року за N23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст.14-1КУпАП (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотне.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії» від 30 травня 2013 року, «Малиге проти Франції» від 23 вересня 1998 року, «Озтюрк проти Германії» - ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції. Крім того у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені уп.п.1,2ч.1ст.З цього Закону,зобов`язані:1)вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;2)повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі-Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів,відповідно;3)не вичиняти дій тане приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;4)вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Згідно ч. 1 ст.1 цього Закону - потенційний конфлікт інтересів - це наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень; реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень; приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Таким чином, аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону, дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому. А відтак, для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що приватний інтерес наявний, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований та визначений; наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; наявність повноважень на прийняття рішення, наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.

Судом встановлено, що згідно листа Овідіопольської селищної ради від 16.05.2024 року видно , що ОСОБА_1 будучи директором КП «Палац спорту» ОСОБА_1 повідомив голову селищної про розміри посадових окладів за перше піврічна 2022 року , що свідчить про повідомлення свого керівництва правопорушником про реальний (потенційний) конфлікт інтересів та виконання ст. 28 ЗУ ч.1 п.2 «Про запобігання корупції»

Також судом встановлено, що згідно Контракту з директором КП Овідіопольської селищної ради «Палац спорту» від 03.11.2021 року передбачені умови виплати матеріальної винагороди (премії) .

В ході судового розгляду також було встановлено , що відповідно до п.5 розділу 111 «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про порядок вирішення окремих питань адміністративно-територіального устрою України» від 28.07.2023 року як виняток , населені пункти , які до набрання чинності вищевказаних Законом були віднесені до категорій селищ міського типу , з дня набрання чинності вказаним законом відносяться до категорії селищ . Згідно ст.1 ч.6 Закону селища та села є сільськими населеними пунктами .

Виходячи з вищезазначеного , суд приходить до висновку , що КП «Палац спорту» перебуває у сільської місцевості .

Таким чином, суд приходить до висновку, що правопорушник ОСОБА_1 було видано накази з урахуванням контракт та діючого трудового законодавства та з урахуванням Закону України «Про запобігання корупції».

Матеріалами справи підтверджено, що оскільки накази про преміювання були видані в умовах потенційного конфлікту інтересів, а не реального конфлікту інтересів, оскільки відсутня така обов`язкова ознака реального конфлікту інтересів, як наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення, і, відповідно, не зазначено, в чому саме такий вплив знайшов свій вияв та яким саме чином вплинув на об`єктивність прийнятого рішення.

Суд підкреслює, що нормами чинного КУпАП не передбачено адміністративної відповідальності за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах потенційного конфлікту інтересів.

Суд вважає, що в діях ОСОБА_1 при виданні та підписанні наказу про преміювання , в тому числі правопорушника . відсутня суперечність між її особистими інтересами та її службовими повноваженнями, наявність яких могла б вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішення, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень.

Відповідно до ст.172-7 ч.1 КУпАП передбачено відповідальність саме за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів;

Відповідно ст. 172-7 ч.2 КУпАП - за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Таким чином у цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Разом з тим в діяннях особи, щодо якої було складено протоколи, повинна існувати суб`єктивна сторона правопорушення у формі умислу, що є невід`ємною складовою частиною складу умисного правопорушення взагалі.

Диспозиції вищевказаних норм є бланкетними і лише описують безпосередньо самі правопорушення, але для повного визначення ознак цих правопорушень відсилають до інших галузей права, тобто до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які визначають правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Судом встановлено, що уповноваженою особою, яка склала відповідні протоколи не надано доказів, що ймовірний приватний інтерес суперечить службовим/представницьким повноваженням, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень, зокрема не встановлено, що дії ОСОБА_1 були необ`єктивними або упередженими, та що її рішення завдало шкоди інтересам інших осіб.

Предметом доказування у справі про притягнення особи до відповідальності за ст. 172-7 КУпАП є доведеність тієї обставини, що приватна заінтересованість особи впливає на об`єктивність виконання нею службових чи представницьких повноважень, за якої існує можливість виникнення протиріччя між приватним інтересом особи і публічними, що може поставити під сумнів справедливість прийнятого рішення. При цьому доведення достатніми доказами обставин чітко визначеної суперечності є обов`язковим для уповноваженої на складання протоколу про адміністративне корупційне правопорушення особи, оскільки відсутність доказів таких обставин свідчитиме й про відсутність складу адміністративного правопорушення. Самі по собі протоколи про адміністративні правопорушення не можуть бути беззаперечними доказами вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являють собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки наявні у них дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.07.2019 року у справі за №216/5226/16-а (2-а/216/33/17), притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі за №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17 (ЄДРСРУ № 82707106).

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд зазначає, що вказані та досліджені судом докази у своїй сукупності не доводять поза розумним сумнівом факт наявності в діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ст. 172-7 ч.1 , 172-7 ч.2 КУпАП.

У відповідності до положень ст.247 ч.1 п.1 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В даному випадку, суд вважає, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 ч. 1, 2 КУпАП відсутній, а тому провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.7,9,247 ч.1 п.1,283-285 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних корупційних правопорушень, передбачених ст. 172-7 ч.1 ст. 172-7 ч.2 КУпАП закрити за відсутністю в її діях події і складу адміністративних правопорушень.

Копію постанови направити учасникам провадження .

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом 10 днів з дня її винесення

Суддя Кириченко П.Л.