Апеляційне провадження №33/824/5384/2024
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2024 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 жовтня 2024 року, прийняту відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №108212 05.08.2024 року приблизно о 20 годині 50 хвили в Київській області в Фастівському районі, в с. Гатне, провулок Ягідний, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Touareg д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 жовтня 2024 року ОСОБА_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 жовтня 2024 року і закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Свою незгоду з рішенням суду першої інстанції апелянт обґрунтовує:

- відсутністю доказів керування транспортним засобом;

- порушення процедури огляду на стан сп`яніння у частині направлення до медичного закладу;

- відсутність доказів законності зупинки транспортного засобу;

- відеозапис не є належним доказом, оскільки не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови;

- наявне в матеріалах справи відео не є безперервним;

- працівникам поліції додатково не було роз`яснено ОСОБА_1 зміст ст.268 КУпАП.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність доказів керування транспортним засобом, оскільки такий факт не зафіксований наявним в матеріалах справи відеозаписом, суд зазначає наступне:

Відповідно до вимог ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

В той же час жодною нормою закону не встановлено обов`язку саме відеофіксації факту керування особою транспортними засобами.

Відповідно до ст.252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається. з відеозапису, доданого до матеріалів справи вбачається, що працівники поліції здійснювали переслідування автомобіля, в той же час запис дійсно не фіксує якого саме автомобіля, а на відео зафіксовано лише те, як ОСОБА_1 виходив з припаркованого автомобіля.

З письмового пояснення ОСОБА_2 вбачається, що останній зобов`язується не допускати до керування транспортним засобом свого ОСОБА_1 до повного його витверезіння. Жодних пояснень чи свідчень щодо керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння його сином він не надавав.

На підставі наведеного, суд погоджується з позицією апелянта про те, що вказане пояснення не може бути належним доказом винуватості його вчиненні адміністративного правопорушення.

В той же час сам факт керування ним автомобілем підтверджується іншими матеріалами справи, серед іншого - рапортом інспектора СРПП ВП №2 Фастівського РУП ГУ НП в Київській області майора поліції Володимира Невєрова, який в сукупній оцінці усіх матеріалів справи (протоколу про адміністративне правопорушення від 05.08.2024 року серії ЕПР1 № 108212, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та відеозаписом нагрудної боді-камери працівника поліції), які в сукупності дають підстави для висновку про доведеність факту керування ОСОБА_1 авто та зупинки його працівниками поліції, відтак й наявності підстав для вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння у зв`язку з виявленням відповідних зовнішніх ознак такого стану.

З точки зору суду, слід визнати безпідставними доводи апеляційної скарги апелянта щодо недопустимості як доказу відеозапису з нагрудних камер поліцейських, через те, що він не є безперервним та постійно переривається, оскільки вказаний запис містить повну фіксацію факту вчинення ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення з часу отримання вимоги про проходження огляду до відмови від такого проходження. При цьому таймінг самого відеозапису не підтверджує доводи апелянта щодо не охоплення таким записом будь-яких часових проміжків при вчиненні ОСОБА_1 правопорушення та його фіксації.

У справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП на підставі порушення п. 2.5 ПДР відеозапис, на якому зафіксовані обставини, за яких особа відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння, є належним доказом відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, оскільки такий відеозапис містить усі фактичні дані, на підставі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Окрім того, відеозапис з нагрудної камери поліцейського є не єдиним доказом, на підставі якого суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції і доводи сторони захисту про те, що працівниками поліції не було роз`яснено йому його прав.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі. У протоколі зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 положень ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, також в протоколі міститься підпис самого ОСОБА_1 . Отже, дане твердження спростовується підписом ОСОБА_1 в протоколі, яким він підтвердив, що його ознайомлено з протоколом де вказано причину його зупинки, роз`яснено йому його права та наслідки притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 ст. 130 КУпАП. Заперечень, щодо складеного протоколу останнім не зазначено.

Суд розглядає справу в межах доводів і вимог апеляційної скарги. Інших, ніж вищевказані, доводів скарга не містить, відтак розгляд скарги здійснюється в зазначених межах.

Враховуючи викладене, апеляційним судом встановлена невідповідність дійсності тих обставин, якими апелянт обґрунтовує свою апеляційну скаргу, відтак порушень судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни постанови суду під час апеляційного перегляду справи, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 жовтня 2024 року, прийняту відносно ОСОБА_1 ,залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба