ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/940/24 Номер провадження 33/814/1186/24Головуючий у 1-й інстанції Ситник О. В. Доповідач ап. інст. Корсун О. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Полтава

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участю секретаря судового засідання Деркач А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Зіньківського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і накладено на нього стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

За постановою місцевого суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 01 травня 2024 року о 22 годині 35 хвилин по вул. Сумській, 100 у м. Зіньків Полтавської обл. керував автомобілем «ВАЗ 2107», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан названого сп`яніння на місці зупинки й у медичному закладі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Зіньківського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2024 року та закрити провадження у справі щодо нього у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не з`ясував усі обставини провадження, не дослідив докази й не врахував те, що: в матеріалах справи відсутні належні й допустимі докази вчинення ним зазначеного вище адміністративного правопорушення; він не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, не мав ознак названого сп`яніння, а, керуючи автомобілем, не порушував вимог ПДР України, але був безпідставно зупинений поліцією, у зв`язку з чим всі подальші вимоги поліції до нього, в тому числі й щодо проходження огляду на стан сп`яніння, не був зобов`язаний виконувати; надані поліцейським докази отримані з порушенням положень закону, є неналежними, недопустимими та недостатніми; поліцією порушено визначений законом алгоритм дій під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, не роз`яснено йому права, не залучено свідків, хоча він наполягав на цьому, не надано йому направлення на огляд з метою виявлення стану сп`яніння та примірник акту огляду, які складені з порушенням порядку їх заповнення та приписів законодавства, а також тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом після вилучення в нього посвідчення водія; час складання протоколу про адміністративне правопорушення (23 година 05 хвилин) і направлення на огляд (22 година 49 хвилин) є помилковими з огляду на неможливість одночасного заповнення поліцейським цих документів та акту огляду в такий проміжок часу, а також невідповідність вказаного часу даним відеозапису; відеозапис події є небезперервним, має неправильний номер, датований 05 січня 2024 року та зафіксовані ним обставини за часом не узгоджуються зі змістом протоколу; викладена в протоколі суть правопорушення не відповідає ч.1 ст.130, ст.256 КУпАП, у ньому не зазначено марку (модель) нагрудної бодікамери й наведено додатки без їх ідентифікуючих ознак; якщо водій виявив бажання скористатись правовою допомогою поліцейський зобов`язаний вжити заходів щодо надання такої можливості.

ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про місце, дату й час апеляційного розгляду, що підтверджується даними довідки про доставку судового повідомлення (шляхом смс-повідомлення) за його абонентським номером мобільного телефону: НОМЕР_2 , який ним зазначено в усіх поданих до судів першої та апеляційної інстанцій документах, зокрема, в апеляційній скарзі для здійснення його повідомлення про місце, дату й час апеляційного розгляду. Проте до апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, причини неявки не повідомив і клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Окрім того, про бажання брати участь у судовому засіданні апеляційної інстанції він в апеляційній скарзі не зазначав.

Відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП України неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи (в апеляційному порядку), крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Суд апеляційної інстанції перевірив матеріали справи й доводи апелянта, дослідив докази та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 294 КУпАП регламентовано, що судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів апеляційної скарги.

Виходячи з положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Висновок місцевого суду за результатами дослідження доказів і надання їм відповідної оцінки про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - відмови як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними в матеріалах справи належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми та взаємозв`язаними доказами, і є обґрунтованим.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №654109 01 травня 2024 року о 22 годині 35 хвилин ОСОБА_1 по вул. Сумській, 100 у м. Зіньків Полтавської обл. у порушення вимог п.2.5 ПДР України керував автомобілем «ВАЗ 2107», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан названого сп`яніння на місці зупинки й у медичному закладі (а.с.1).

Наведені вище обставини об`єктивно підтверджуються даними відеозапису, записаного на технічному носієві інформації, з якого встановлено, що в нічний період доби приблизно о 22 годині 40 хвилин по вул. Сумській, 100 у м. Зіньків Полтавської обл. ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 2107», н.з. НОМЕР_1 , та був зупинений поліцією у зв`язку з порушенням ним правил користування ременем безпеки. На місці правопорушення поліцейським повідомлено ОСОБА_1 про наявність підстав уважати, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, але ОСОБА_1 на неодноразові вимоги поліції відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку: як на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу, який здійснюється поліцейським, так і в медичному закладі. Водночас поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 , що за відмову від проходження відповідно до встановлено порядку огляду на стан названого сп`яніння щодо ОСОБА_1 буде складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.8).

При цьому, за змістом апеляційної скарги самим ОСОБА_1 підтверджено те, що його зупинка поліцією і складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, мали місце 01 травня 2024 року. І в суді першої інстанції ОСОБА_1 підтвердив факт керування ним автомобілем саме 01 травня 2024 року. Також у протоколі та направленні на огляд зафіксовано те, що ОСОБА_1 керував автомобілем і йому висувалась вимога щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння 01 травня 2024 року. Отже, з огляду на викладене вище в сукупності, немає жодних підстав стверджувати, що відеозаписом зафіксовані інші обставини, аніж ті, які встановлено в протоколі про адміністративне правопорушення, а тому недоліки налаштування дати на записуючому пристрою поліції (нагрудній камері) не впливають на правильність висновку місцевого суду щодо притягнення ОСОБА_1 до адмінстративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Отже, викладені вище докази підтверджують зміст один одного й безперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, натомість об`єктивних обставин не довіряти їм немає. Підстав для висновку про недопустимість, недостовірність чи неналежність цих доказів перевіркою матеріалі провадження не встановлено.

Пунктом 2 розділу І Інструкції визначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Саме ці дискреційні повноваження поліцейського дають йому право самостійно визначати наявність чи відсутність підстав для проведення огляду водія на стан сп`яніння.

Як убачається з матеріалів справи, в контексті наявності підстав для проведення огляду поліцією було виявлено в ОСОБА_1 , зокрема, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів і повідомлено апелянту про наявність підстав уважати, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Проте ОСОБА_1 в порушення вимог закону відмовився на вимоги поліції від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а, отже, з урахуванням наведених вище обставин і вимог закону суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про безпідставність висунутої поліцією ОСОБА_1 вимоги щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

У силу приписів ч.1 ст.130, ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР України проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейського відповідно до встановленого законом порядку є обов`язком водія, в той час як мотиви відмови особистого характеру від проходження такого огляду, не впливають на необхідність кваліфікації його дій за ч.1 ст.130 КУпАП.

Порушень поліцією порядку висування ОСОБА_1 вимог щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що ставили би під сумнів факт учинення апелянтом вказаного вище адміністративного правопорушення, не виявлено.

Аргументи ж ОСОБА_1 , які зводяться до констатації неперебування ним у стані алкогольного сп`яніння, є необґрунтованими, оскільки місцевим судом ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а за відмову від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння особою, яка керує транспортним засобом, що є порушенням вимог п.2.5 ПДРУкраїни та утворює самостійну альтернативну форму об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Також неспроможними є посилання апелянта на незалучення поліцією свідків при фіксуванні правопорушення як на підставу для скасування оскаржуваної постанови, адже за змістом ч.2 ст.266 КУпАП, п.6 Розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, в разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, залучення двох свідків здійснюється лише при відсутності факту застосування технічних засобів відеозапису. У цьому випадку поліцією забезпечено безперервне відеофіксування обставин учинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і процедуру оформлення матеріалів провадження щодо нього, у зв`язку з чим підстави для висновку про порушення процедури огляду через незалучення двох свідків для фіксації цього правопорушення відсутні.

Усупереч доводам апеляційної скарги, направлення ОСОБА_1 на огляд містить усі необхідні відомості та апеляційний суд не вбачає допущення порушень при його складанні, які би ставили під сумнів відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, в тому числі в медичному закладі, факт чого в повному обсязі зафіксовано даними відеозапису. Водночас слід зазазначити, що направлення водія на огляд для визначення стану сп`яніння має виключно організаційно-забезпечувальну функцію і законодавством не передбачено обов`язку вручення його копії водію, а також підписання цього документа водієм.

Не знайшли свого підтвердження і доводи апелянта про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення приписам закону, оскільки викладені в протоколі обставини за своїм змістом відповідають положенням ч.1 ст.130, ст.ст.256, 266 КУпАП, а також у ньому наявне посилання на додані до нього дані, які разом із протоколом у подальшому й були направлені поліцією до суду. Ці дані містять вичерпну інформацію, з якої вбачається, що вони стосуються саме ОСОБА_1 та вчиненого ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і це виключає сумніви в їх походженні та належності. У той же час, вимогами ст.256 КУпАП (зміст протоколу про адміністративне правопорушення) не передбачено зазначення в цьому процесуальному документі характеристик приладу, за допомогою якого здійснювалась відеофіксація.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення поліцією порядку здійснення огляду, складення акту огляду з порушеннями та невручення його ОСОБА_1 позбавлені підстав, оскільки, як підтверджено даними відеофіксації, апелянт у категоричній формі відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння ще до його початку. При цьому, оскільки згаданий огляд не здійснювався, то наведені апелянтом доводи про складення акту огляду з порушеннями не мають будь-якого впливу на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Окрім того, відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_1 було детально роз`яснено його права, передбачені законом, і поліцією не було вчинено будь-яких дій з приводу обмеження апелянта в їх використанні, при тому, що ОСОБА_1 не виявляв бажання скористатись конкретним правом, а відійшов від місця складання протоколу й відмовився від підпису протоколу, отримання від поліції будь-яких документів, що підтверджується даними відеофіксації та підтверджено підписом апелянта в постанові про притягнення його адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП (щодо роз`яснення йому прав). Водночас можливість реалізації прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, ОСОБА_1 було надано в під час провадження в судах першої та апеляційної інстанцій, якими він і скористався в спосіб, який вважав за необхідне.

Що стосується посилань апелянта на те, що поліцією йому не було видано тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом позбавлені підстав, оскільки згідно з даними відеозапису ОСОБА_1 в категоричній формі відмовився від підпису протоколу та отримання документів від поліції. До того ж, наведена вище обставина не має будь-якого впливу на встановлення винуватості ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Питання ж щодо підстави зупинки автомобіля не є конструктивною ознакою диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП і відповідно доводи апеляційної скарги в цій частині щодо обставин для здійснення зупинки ОСОБА_1 поліцією, не утворюють достатню підставу для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження щодо апелянта, оскільки не спростовують факт керування ним транспортним засобом і його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому порядку, тобто наявність у діях останнього події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної постанови й закриття провадження щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, не знайшли свого підтвердження.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 є водієм (водійське посвідчення серії НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою ВП №4 Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області (а.с.5).

Тому суд першої інстанції з урахуванням положень ст.23, 33 КУпАП правильно наклав на ОСОБА_1 стягнення відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Зіньківського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду О.М. Корсун