П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/2368/24

Провадження №3/943/1089/2024

19 грудня 2024 року м. Буськ

Суддя Буського районного суду Львівської області Кос І.Б., розглянувши матеріали, які надійшли від заступника начальника ВП №2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає по АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 122-2, ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

11 жовтня 2024 року о 17 год. 12 хв. на автодорозі Т-1806 (с. Ниви) водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Toyota Avensis», без реєстраційного номера, не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, здійснену шляхом увімкнення проблискових маячків синього та червоного кольору, а також з увімкненням спеціального звукового сигналу, чим порушив вимоги пункту 2.4 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Крім того, як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №148387 від 11.10.2024, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП за те, що він 11 жовтня 2024 року о 17 год. 12 хв. на автодорозі Т-1806 (с. Ниви) повторно протягом року керував транспортним засобом марки «Toyota Avensis», без реєстраційного номера, будучи позбавленим права керування транспортними засобами Буським районним судом від 12.04.2024 року, чим порушив вимоги пункту 2.1 «а» ПДР України.

Крім того, як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №148372 від 11.10.2024, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП за те, що він 11 жовтня 2024 року о 17 год. 12 хв. на автодорозі Т-1806 (с. Ниви) повторно протягом року керував транспортним засобом марки «Toyota Avensis», без реєстраційного номера, з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, тремтіння пальців рук), а від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився під відеозапис, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР України.

Постановою судді від 21 жовтня 2024 року вищевказані справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122-2, ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 об`єднані в одне провадження відповідно до вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 повторно не з`явився, незважаючи на повідомлення його судом про час і місце розгляду справи, а клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Відтак, на підставі ст. 268 КУпАП, дану справу розглянуто у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справ про адміністративні правопорушення, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Вимогами статті 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовується особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконання правил, норм, стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З огляду на вимоги ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 2.4 Правил дорожнього руху України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР України.

Крім того, в силу приписів пункту 8.9 «б» ПДР України вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу.

Частиною першою статті 122-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що діяння ОСОБА_1 містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, що підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №148398 від 11.10.2024, яким підтверджено те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, здійснену шляхом увімкнення проблискових маячків синього та червоного кольору, а також з увімкненням спеціального звукового сигналу, чим порушив вимоги пункту 2.4 ПДР України. Крім того, вина ОСОБА_1 у скоєнні вищевказаного адміністративного правопорушення також доводиться долученими до протоколу матеріалами відеофіксації правопорушення (диск DVD-R), із яких слідує, що працівниками поліції на службовому автомобілі було переслідувано транспортний засіб марки «Toyota Avensis» під керуванням ОСОБА_1 , який певний час (із 17 год 12 хв 51 сек до 17 год 17 хв 10 сек) не виконував вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, здійснену за допомогою увімкнення проблискових маячків синього та червоного кольору та спеціального звукового сигналу, а зупинився лише після виконання поліцейськими на службовому автомобілі маневру «випередження» та «підрізання» вказаного транспортного засобу; в ході спілкування із поліцейськими ОСОБА_1 не заперечував указаного факту невиконання ним вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, пояснивши тим, що він їм не підпорядковується та не повинен зупинятися.

Відтак, із представлених вище доказів, які у своїй сукупності є логічними та послідовними, об`єктивно убачається те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом, не виконав вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу.

Обставини, які пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, у відповідності до вимог ст. 34 КУпАП, судом не встановлено, а в силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 35 КУпАП обставиною, яка обтяжує відповідальність ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, є вчинення останнім однорідного правопорушення, за яке його вже було піддано адміністративному стягненню, зокрема постановами Буського районного суду Львівської області від 12.04.2024 року та від 30.08.2024 року.

Таким чином, ураховуючи характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність правопорушника та наявність однієї обтяжуючої обставини, суд вважає, що з метою його виправлення та запобігання вчинення ним нових правопорушень, ОСОБА_1 слід призначити адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на максимальний строк, передбачений санкцією ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 належних для себе висновків не зробив і не став на шлях виправлення та повторно притягується до адміністративної відповідальності за скоєння аналогічних адміністративних правопорушень, зокрема: постановою Буського районного суду Львівської області від 30.08.2024 року в справі №943/1497/24 ОСОБА_1 вже притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення його права керування транспортними засобами строком на 5 місяців. Крім того, як встановлено судом, що ОСОБА_1 на даний час позбавлений права керування транспортними засобами строком на один рік постановою Буського районного суду Львівської області від 12.04.2024 року.

Крім того, оскільки відносно правопорушника винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, а відтак у відповідності до вимог ст. 40-1 КУпАП, особою на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на користь держави, що відповідає положенню ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Разом із тим, на думку суду, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, виходячи із таких мотивів.

Так, згідно положення п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозицією частини другої статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною другою статті 266 КУпАП передбачено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (ч. 3 ст. 266 КУпАП).

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та оформлення результатів такого огляду регулює «Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджена спільним наказом МВС і МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015.

Відповідно до пункту 2 Розділу І цієї Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Зокрема, відповідно до пункту 4 Розділу І цієї Інструкції ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

При цьому, як убачається із матеріалів справи, що підставою для огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №148372 від 11.10.2024 року зазначено явними ознаками наркотичного сп`яніння останнього, зокрема «звужені зіниці очей; тремтіння пальців рук». Проте, як слідує із відтвореного судом відеозапису події від 11.10.2024, що вищевказаних ознак такого сп`яніння поліцейським названо не було, а поліцейський лише спитав ОСОБА_1 «що з Вашими зіницями очей», «тому пропоную проїхати в медичний заклад і пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння». Крім того, спілкування поліцейського із водієм відбувалось через зачинене вікно автомобіля, оскільки ОСОБА_1 ігнорував законні вимоги поліцейського, спочатку спілувався через мінімально відкрите вікно транспортного засобу, а потім його зачинив та не виконував жодних вимог поліцейського.

Разом із тим, зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №148372 від 11.10.2024 року така ознака для огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, як «звужені зіниці очей», що не відповідає приписам пункту 4 Розділу І Інструкції №1452/735 від 09.11.2015, який містить вичерпний перелік ознак наркотичного сп`яніння, куди така ознака, як «звужені зіниці очей» законодавством не віднесена, а натомість передбачено, серед іншого, «звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло». Проте, поліцейські реакцію очей ОСОБА_1 на світло не перевіряли, а лише формально зазначили таку, як ознаку наркотичного сп`яніння, у вищевказаному адміністративному протоколі.

Крім того, зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №148372 від 11.10.2024 року друга ознака наркотичного сп`яніння, як «тремтіння пальців рук», не знайшла свого підтвердження у ході розгляду справи, оскільки на відеозаписі події такої не встановлено, а поліцейським указана ознака в ході спілкування із ОСОБА_1 названа не була.

Відтак, суд вважає, що здійснюючи фіксацію вчиненого правопорушення, з метою забезпечення повноти та об`єктивності провадження у справі про адміністративне правопорушення, поліцейський повинен не лише формально зазначити ознаки наркотичного сп`яніння водія у протоколі про адміністративне правопорушення, але і надати докази, які підтверджують наявність цих ознак, зафіксувавши їх за допомогою відеозапису події.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Київського апеляційного суду від 12.10.2023 року в справі №755/6355/23.

Відтак, на думку суду, зазначена в адміністративному протоколі серії ЕПР1 №148372 від 11.10.2024, як ознака наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 : «звужені зіниці очей», що не відповідає приписам пункту 4 Розділу І Інструкції №1452/735 від 09.11.2015, який містить вичерпний перелік ознак наркотичного сп`яніння, куди така ознака може бути віднесена лише в разі перевірки очей шляхом їх реагування на світло, чого в даному випадку поліцейським не проводилось. Також не відповідає фактичним обставинам справи зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №148372 від 11.10.2024 року друга ознака наркотичного сп`яніння «тремтіння пальців рук», оскільки на відеозаписі події така відсутня і не висловлювалася.

Натомість, пунктом 2 Розділу ІІ цієї Інструкції передбачено, що поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів лише за наявності ознак, передбачених пунктами 3, 4 розділу І цієї Інструкції.

Згідно частини п`ятої статті 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

У рішенні ЄСПЛ «Матанович проти Хорватії» зазначено, що буде порушенням Конвенції використання одних доказів з ігноруванням інших.

Згідно статті 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України, Європейський суд з прав людини, що при оцінці доказів суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом» Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» від 20.09.2016, ЄСПЛ вказав, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Окрім того, у рішенні ЄСПЛ в справі «Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013, Суд зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

За таких обставин, суд вважає, що залишився недоведеним факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №148372 від 11.10.2024, враховуючи відсутність ознак, передбачених пунктом 4 розділу І Інструкції №1452/735 від 09.11.2015 для такого огляду та недотримання процедури його проведення.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року в справі №536/1703/17, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а згідно правової позиції у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 липня 2020 року в справі №463/1352/16-а недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відтак, із урахуванням вимог пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною другою статті 130 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Крім того, суд вважає, що провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, виходячи із таких мотивів.

Як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №148387 від 11.10.2024, що ОСОБА_1 ставиться у вину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме - керування ним транспортним засобом марки «Toyota Avensis», без реєстраційного номера, будучи позбавленим права керування транспортними засобами Буським районним судом від 12.04.2024 року, чим порушив вимоги пункту 2.1 «а» ПДР України.

Відповідно до п. 2.1 «а» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Приписами частини п`ятої статті 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, зокрема, у разі керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4 ст. 126 КУпАП).

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що у діянні ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки, як убачається зі складеного протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №148387 від 11.10.2024, що інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає такі дві обов`язкові кваліфікуючі ознаки даного складу правопорушення, які зазначені у формулюванні обвинувачення за цим протоколом, зокрема: 1) керування транспортним засобом особою, яка раніше позбавлена права керування транспортними засобами на певний строк, який не сплив на момент скоєння інкримінованого правопорушення; 2) повторність вчинення такого правопорушення.

Проте, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази (постанова суду чи органу Національної поліції, яка набрала законної сили) на підтвердження повторності вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 2 ч. 4 ст. 126 КУпАП для наявності в діях складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки судом не встановлено факту притягнення ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності за ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 126 КУпАП.

При цьому, на думку суду, описана в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №148387 від 11.10.2024 року фабула адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, за відсутності в матеріалах справи доказів повторності вчинення такого правопорушення, може вказувати на наявність у діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами), однак така не підвідомча для розгляду судами. Зокрема, в силу приписів частини першої статті 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 126 КУпАП розглядаються виключно органами Національної поліції. Натомість, згідно частини першої статті 221 КУпАП судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 126 КУпАП, виключно за ч. 3 та ч. 5 цієї ж статті.

Згідно статті 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України, Європейський суд з прав людини, що при оцінці доказів суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом» Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

За таких обставин, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» від 20.09.2016, ЄСПЛ вказав, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Окрім того, у рішенні ЄСПЛ в справі «Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013, Суд зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а непідтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі №536/1703/17 (провадження № К/9901/3839/17).

За таких обставин, зважаючи на те, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП, зважаючи на відсутність у діях останнього ознак складу вказаного адміністративного правопорушення через те, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження такої кваліфікуючої ознаки інкримінованого правопорушення, як повторність вчинення правопорушення ОСОБА_1 (відсутні в справі докази щодо притягнення його раніше до адміністративної відповідальності за ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 126 КУпАП), а тому із урахуванням вимог пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 5 статті 126 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю у його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 7, 33, 34, 35, 36, 40-1, 122-2, 126, 130, 245, 247, 266, 279, 280, 283, 284, 285, 288 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення його права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 5 статті 126 та за частиною 2 статті 130 КУпАП закрити за відсутністю у його діях складу даних адміністративних правопорушень на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, у разі оскарження - після залишення скарги без задоволення.

Суддя І. Б. Кос