Справа № 523/9669/24
Номер провадження 3/523/3949/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2024 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду міста Одеси Ружицький В.В. , розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

23.05.2024 року о 02 год.54 хв. в м. Одесі, по вул. Семена Палія,66 , водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом « Honda Hornet » з д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп"яніння. Огляд на стан сп"яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Алкотест №7510, де результат огляду становить 2,33 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України.

За цим фактом співробітниками Управління патрульної поліції в Одеській області відносно водія ОСОБА_1 23.05.2024 року складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 814458 за ч.1 ст. 130 КУпАП .

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та пояснив , що вину визнає, є військовослужбовцем, виконує бойові завдання на території Донецької області та при виконанні завдань використовує спеціальну військову техніку, для водіння якої необхідне водійське посвідчення. Просив не позбавляти його водійського посвідчення.

З урахуванням заяви ОСОБА_1 , відповідно до ст. 268 КУпАП, суд вважає, за можливе розглянути справу без участі особи, яка притягається до відповідальності, явка якої не є обов`язковою.

Вивчивши матеріали справи, встановлено, що вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджена дослідженими матеріалами справи про адміністративне правопорушення, та доведена у повному обсязі зібраними по справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 814458 від 23.05.2024 року, в якому наведені обставини порушення п.2.9а «Правил дорожнього руху», (а.с.1);

-довідкою про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності (а.с.3);

-довідкою про отримання ( неотримання) ОСОБА_1 посвідчення водія, в якій зазначено, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія категорії В (а.с. 2) ;

- чек листом з Драгер Алкотест 7510 за результатами огляду ОСОБА_1 в якому відображено показник алкоголю у видихаємому повітрі 2,33 проміле (а.с.4);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено, що ОСОБА_1 згоден з результатами огляду. (а.с.5);

- направленням на огляд водія на стан сп`яніння від 23.05.2024 року, в якому зазначено, що у ОСОБА_1 виявлені ознаки сп"яніння (а.с.7);

- письмовими доказами відеодисками на якому зафіксовано вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення (а.с.8) та іншими матеріалами адміністративного провадження.

Судом встановлено обставину яка пом`якшує адміністративну відповідальність, а саме щире розкаяння правопорушника.

Обставин, які б обтяжували адміністративну відповідальність, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст.ст. 23, 33КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника ступінь його вини майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Адміністративні стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень.

Водночас, на думку суду, покарання не є самоціллю та виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання повторного вчинення ним правопорушення.

У статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі ЄСПЛ) передбачено, що «При розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

ЄСПЛ поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року). Зокрема ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ЄСПЛ у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення ЄСПЛ у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

У справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява №10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), ЄСПЛ вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Враховуючи вище наведене та вирішуючи питання щодо законності, справедливості та пропорційності застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами в даній справі, суд зазначає наступне.

Суд враховує, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає застосування альтернативного стягнення, оскільки вказаною нормою закону передбачено одночасне накладення штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами.

Водночас при прийнятті рішення про забезпечення в даній справі досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав ОСОБА_1 , зокрема в частині доцільності позбавлення останнього права керування транспортними засобами, суд враховує характеризуючи дані про особу ОСОБА_1 .

Так, відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 вперше притягується до адміністративної відповідальності. Згідно військового квитка ОСОБА_1 є військовослужбовцем, відповідно до посвідчення про відрядження , ОСОБА_1 відряджено до ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " для виконання бойових завдань до окремого розпорядження.

Вказані обставини, на думку суду, свідчать на користь можливості залишення ОСОБА_1 права на керування транспортним засобом, оскільки це відповідатиме інтересам Держави та принципу розумності. В протилежному випадку, застосування такого стягнення не слугуватиме досягненню мети забезпечення справедливого балансу між інтересами суспільства та особи, який будучи військовослужбовцем, свідомо, допомагає Збройним силам України і Державі в нелегкий для країни час.

Суд вважає, що вказані обставини, в своїй сукупності, дають суду підстави дійти висновку про те, що вочевидь буде більш розумним, раціональним та кориснішим для держави та суспільства не позбавляти ОСОБА_1 водійського посвідчення.

З урахуванням наведених обставин, на думку суду, накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санкції статті КУпАП, є достатнім для критичного усвідомлення останнім протиправності свого вчинку, буде дієвим запобіжником вчинення ним в подальшому нових правопорушень у сфері дорожнього руху, а також в достатній мірі слугуватиме його вихованню. Вказана позиція суду відповідає практиці яка склалася в Одеському апеляційному суді, зокрема при розгляді справ про адміністративні правопорушення, а саме справи: 521/12177/22, 522/11252/23, 522/16136/22.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 23,24, 27,30, 34,35, 40-1, 33, ст.130, 221, 268, 284 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

За вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП застосувати до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян тобто 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 605, 60 гривень в дохід Держави.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Суворовський райсуд м. Одеси протягом 10 - ти днів з дня винесення постанови.

Суддя: В.В.Ружицький