Єдиний унікальний номер № 752/8734/24
Апеляційне провадження №33/824/4867/2024
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року, прийняту відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 723079 ОСОБА_1 09.04.2024 року о 14 год. 10 хв., керував автомобілем «Renault» д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, за допомогою приладу «Драгер», результат якого 1,08% проміле та в КМНКЛ «Соціотерапія», що підтверджується висновком лікаря №001440 від 09.04.2024 року. У діях ОСОБА_1 , вбачається порушення п. 2.5, 2.9 а ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 вересня 2024 року визнано ОСОБА_1 винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу, у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що складає - 17 000 грн. (сімнадцять тисяч) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року і закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Основним доводом апеляційної скарги ОСОБА_1 було те, що в матеріалах про адміністративне правопорушення не відображено ані те, як зупинено транспортний засіб, ані особу, яка ним керувала, що виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Дані твердження апелянта не можуть бути прийняті апеляційний судом.

Чинним адміністративним законодавством, зокрема положеннями ч. 2 ст. 266 КУпАП встановлено обов`язок здійснювати відео фіксацію (за неможливості - забезпечити присутність двох свідків) лише при проведенні огляду водія на стан алкогольного/наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Таким чином процесуальні вимоги щодо відеофіксації чинним законодавством передбачені лише щодо проведення самого огляду на стан сп`яніння і не містять обов`язку такої фіксації інших обставин, зокрема факту керування водієм транспортним засобом.

Ям убачається з відеозапису з нагрудної камери поліцейського, 09.04.2024 року ОСОБА_1 на місці зупинки не тільки не заперечував, що він керував транспортним засобом перед тим, як був зупинений працівниками поліції, але й безпосередньо підтверджував цю обставину. За таких умов доводи апелянта в цій частині не можуть бути прийняті апеляційним судом.

Окремо апелянт зазначав про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено факт керування транспортним засобом 14:10, в той час як відповідно до хронометражу відеозапису з нагрудної боді-камери поліцейського вже о 14:07 автомобіль не рухався. В той же час з точки зору апеляційного суду вказана технічна помилка, яка не є значною, по суті не може обумовлювати висновок про відсутність в діях особи встановленого складу адміністративного правопорушення.

Також апелянт вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено про одночасне порушення ОСОБА_1 як п.2.5, так і п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху (ПДР), які по своїй суті є взаємовиключними.

Дійсно, положеннями п.2.5 ПДР визначено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. В той же час відповідно до п. 2.9 «а» ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході її розгляду порушення ОСОБА_1 п.2.5 ПДР не підтвердилось, в той же час порушення п. 2.9 «а» ПДР в повній мірі доведено матеріалами справи. При цьому такого порушення достатньо для кваліфікації дій особи за ч.1 ст.130 КУпАП. Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП була підтверджена на підставі сукупності належних та допустимих доказів.

Враховуючи зазначене, апеляційним судом встановлена неналежність тих обставин, якими апелянт обґрунтовує свою апеляційну скаргу. Порушень судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції, під час апеляційного перегляду справи апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року, прийняту відносно ОСОБА_1 , залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба