Справа № 346/6173/24
Провадження № 3/346/2831/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Коломия

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Третьякова І.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 ч.1 КУпАП, яка надійшла від Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області, складена відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, непрацюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , -

у с т а н о в и л а :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №252217, 25.10.2024р. близько 16:00 год. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 під час конфлікту з братом ОСОБА_2 висловлювалася в його адресу нецензурною лайкою, чим вчинила домашнє насильство психологічного характеру, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілого. За даним фактом дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст.. 173-2 ч.1 КУпАП.

05.12.2024р. захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвокат Чеботар В.В. подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що між ОСОБА_1 та її братом ОСОБА_2 існують тривалі неприязні відносини з приводу належних їм земельних ділянок, які межують між собою. На цій підставі між ними періодично виникають конфліктні ситуації, які нерідко призводять до взаємних написань заяв обома учасниками до органів поліції. Захисник стверджує, що черговий конфлікт, який мав місце 25.10.2024р. не містив в собі ознак, притаманних домашньому насильству, а в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні належні та допустимі докази, які б об`єктивно поза межами розумного сумніву доводити той факт, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 173-2 ч.1 КУпАП. В підтвердження тривалості конфліктних відносин між ОСОБА_1 та потерпілим ОСОБА_2 до письмових пояснень захисником були долучені письмові звернення ОСОБА_1 до начальника Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, відповіді на звернення, а також копії судових рішень Коломийського міськрайонного суду по спорах, які виникали між ОСОБА_1 до Печеніжинською селищною радою за участю третьої особи ОСОБА_2 з приводу скасування рішень органів місцевого самоврядування, копії постанови Івано-Франківськго апеляційного суду від 15.09.2020р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні даного правопорушення не визнала та пояснила, що ОСОБА_2 являється її братом з яким у неї з 2009 року склалися неприязні відносини на грунті користування земельними ділянками. 25.10.2024р. вона побачила ОСОБА_2 , який перебував на її неогородженій земельній ділянці, яка прилягає до земельної ділянки брата. Вона зробила йому зауваження, але нецензурну лайку при цьому не вживала. Через деякий час брат знову зайшов на її ділянку з садовими ножицями і почав погрожувати ними відрубати їй голову. Вона почала виганяти його, але він не виходив з її території. Після цього вона взяла шматок глини і кинула в його сторону, але не попала в нього. Після цього ОСОБА_2 пішов, а вона помітила, що їхній конфлікт з ділянки потерпілого знімають на телефон.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що конфлікт між Шевчуками триває з 2017 року з того часу, як ОСОБА_1 оформила у свою приватну власність земельну ділянку. Під час оформлення технічної документації ОСОБА_2 не погоджував межі і спір між сторонами вирішувався і в сільській раді і в суді. Потерпілий не визнає межі земельної ділянки ОСОБА_1 , а тому дозволяє собі самовільно та без дозволу заходити на її територію. Захисник вважає, що своїми діями потерпілий час спровокував ОСОБА_1 на вживання нецензурної лексики, однак лише цих дій зі сторони особи, яка притягується до адміністративної відповідальності є недостатньо аби стверджувати про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства. Також зазначив, що з приводу письмових пояснень ОСОБА_1 , які містяться в матеріалах справи, то останні їй не належить, такі пояснення вона не надавала і їх не підписувала. По даним обставинам вони звернулися до Коломийськьго РВП з заявою щодо перевірки правомірності дій поліцейського, якими вони начебто були відібрані.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення; чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, відповідно до диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, яка ставиться ОСОБА_1 у провину, правопорушенням є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під психологічним насильством розуміється форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Варто зазначити, що насильство (передусім психологічне) є відмінним від конфліктних ситуацій, спорів, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків. У такому випадку для визнання факту домашнього насильства слід звернутися до його ознак: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством. Наприклад, якщо немає порушення прав і свобод людини, це не насильство, а правомірне застосування сили.

Конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Якщо в сім`ї виникає конфлікт і його розв`язання здійснюється на засадах компетентності, тобто виходячи з того, хто краще розуміється на тому чи іншому питанні, про насильство не йдеться. Натомість ситуації, коли основним способом розв`язання спірних питань стає принцип «хто сильніший, той і має рацію», або коли головною метою є не так справжнє розв`язання проблеми, як доведення власної правоти за будь-яких умов і в будь-який спосіб, стають сприятливим підґрунтям для виникнення насильницьких стосунків.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди, а не прагненням розв`язати спір. Для того щоб визначити, чи являється конфлікт певним видом насильства, потрібно знайти всі чотири ознаки цієї дії.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст.. 173-2 КУпАП є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 09.11.2024, складеного начальником СВГ Коломийського РВП ОСОБА_4 25 жовтня 2024 року, о 16 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 під час конфлікту з братом ОСОБА_2 висловлювалася в його адресу нецензурною лайкою, чим вчинила домашнє насильство психологічного характеру, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілого, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173 2 КУпАП.

Разом з тим, з обставин домашнього насильства, описаних у протоколі, неможливо зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено не лише про характер вчиненого психологічного насильства відносно брата, а й про можливість завдання внаслідок цього шкоди його психічному здоров`ю.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

З долучених до протоколу матеріалів, а саме: рапорту поліцейського про отримання повідомлення на службу 102 від ОСОБА_2 , протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від нього та його письмових пояснень слідує, що 25.10.2024р. він обрізав виноград на своїй земельній ділянці і аби обрізати з іншої сторони зайшов на земельну ділянку, яка за його переконаннями належить до земель комунальної власності. В цей час до нього вибігла сусідка ОСОБА_1 та почала обзивати його нецензурними словами і кидати твердою глиною зі свого городу. Один кусок глини попав йому в голову і він відчув фізичний біль, але тілесних ушкоджень йому не заподіяно. Після чого ним було здійснено виклик поліції. Виїздом СОГ на місце події було встановлено наявність словесного конфлікту між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Також в якості доказів до матеріалів справи було долучено відеозаписи з мобільного телефону на яких зафіксовано, як ОСОБА_1 знаходячись на своїй земельній ділянці висловлюється нецензурною лайкою та грубими словами в адресу ОСОБА_2 , якого на відео не видно, однак чутно його голос, а також кидає груди землі в паркан потерпілого.

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Даючи оцінку зібраним у справі доказам в сукупності з поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також долученими захисником до письмових пояснень документам, суд приходить до висновку, що ними підтверджується наявність тривалого невирішеного спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з приводу меж земельних ділянок кожного з суміжних користувачів. Приводом для конфлікту, який мав місце 25.10.2024р. став захід ОСОБА_2 не ділянку ОСОБА_1 , що потерпілим було підтверджено в його письмових поясненнях. Відтак, суд погоджується з доводами захисника про те, що на вживання нецензурної лексики та кидання земельних грудок ОСОБА_1 спровокували саме дій її брата.

При цьому, суд бере до уваги, що нецензурна лайка в межах конфлікту, який склався між потерпілим та його сестрою, за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За вищевикладених обставин, суд прийшов до висновку, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, вважаю, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40-1, 173-2, 221, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и л а :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На постанову суду протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд.

Суддя: Третьякова І. В.