Провадження № 3/734/2953/24 Справа № 734/4726/24
ПОСТАНОВА

іменем України

02 грудня 2024 року смт Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області під головуванням судді Бараненка С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в смт. Козелець справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з ВП №1 Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 154285 від 19.10.2024 року, 19.10.2024 року о 17 год. 22 хв. в Чернігівській області, Чернігівському районі, с. Часнівці, вул. Центральна, 6а, водій ОСОБА_1 керував ТЗ ВАЗ 32106 д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису, а саме на нагрудний відеореєстратор NC212412. Від керування ТЗ відсторонений шляхом передачі ТЗ тверезому водієві, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисник адвокат Лущик О.М. в судове засідання не з`явилися до суду надійшло клопотання захисника - адвокат Лущик О.М. про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення та пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, 19.10.2024 року о 17 год. 22 хв. в Чернігівській області, Чернігівському районі, с. Часнівці, вул. Центральна, 6а, водій ОСОБА_1 керував ТЗ ВАЗ 32106 д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису, а саме на нагрудний відеореєстратор NC212412. Від керування ТЗ відсторонений шляхом передачі ТЗ тверезому водієві, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та винність даної особи в його вчиненні та інші обставини що мають значення для вирішення справи. І ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими доказами, свідченнями та документами, які також повинні бути відносними і допустимими.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У письмовому поясненні по суті адміністративного правопорушення ОСОБА_1 пояснив, що 19 жовтня 2024 року в після обідній час він був в селі Часнівці, Чернігівського району, Чернігівської області, та до нього, до автомобіля в якому він перебував, під`їхав автомобіль патрульних, з якого вийшли працівники поліції, він теж вийшов до них. Коли до нього підійшов патрульний, то сказав, що він керував автомобілем і запропонував надати документи на автомобіль. ОСОБА_1 повідомив патрульному, що автомобілем не керував. Причини, чому до нього під`їхали працівники поліції йому не повідомили. Патрульний проігнорував його пояснення, не називаючи причини, почав вимагати надати йому документи для перевірки, які він без проблем надав. Згодом, патрульний без жодних пояснень запитав в нього, чи він вживав спиртні напої, на що він відповів, що нічого не вживав. Тоді працівник поліції, без будь-яких на те підстав, не називаючи в нього будь-яких однак алкогольного сп`яніння сказав: Таке питання: «Тест на місці зупинки за допомогою алкотестера Драгер пройдете». Він відповів: «Чому він має проходити, він не керував, надайте відеозапис, не вживав алкоголь». Тоді працівник знову сказав: «Я запитую, вимагаю пройти огляд на місці зупинки, якщо ви відмовитесь, це буде розцінюватись як відмова і автоматично буде складений протокол. Вам це зрозуміло. То пройдете?». Він сказав, що ні. Лише вже коли склали протокол, він дізнався, що в нього працівники поліції виявили таку ознаку алкогольного сп`яніння як запах алкоголю з порожнини рота. З протоколом він цілком не згоден. Переконаний, що працівниками патрульної поліції грубо порушено його права, починаючи з моменту, коли вони незаконно підійшли до його автомобіля, не пояснюючи причину, до моменту коли почали задавати запитання, чи згоден він пройти огляд на місці зупинки, підстави та причини проходження огляду на стан сп`яніння, та формального вручення копії протоколу. Зважаючи на вищевикладене, ОСОБА_1 вважає, що всі сумніви в даному випадку, у відповідності до ст. 62 Конституції України, мають трактуватись на його користь, тобто особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважає що в його діях відсутні подія та склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що згідно п. 1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 3 Конституції України Людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950, кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов`язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Тобто, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі «Надточій проти України». П. 33 рішення у справі «Гурепка проти України»).

У рішенні ЄСПЛ «Гурепка проти України» від 08.07.2010, суд, зокрема, зазначив, що адміністративні правопорушення через суворість санкцій, слід відносити до фактично кримінальних правопорушень, з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції та, відповідно, й ст. 2 Протоколу № 7 до Конвенції. Крім того, у п. 21 рішення «Надточій проти України» від 15.05.2009, Суд зазначає, що (український) Уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно зі ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, - є частиною національного законодавства України.

Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Тому, суд вбачає необхідність розгляду даної справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, як обвинувачення за вказаною правовою нормою, з усіма гарантіями, закріпленими в ст. 6 Конвенції та ст. 2 Протоколу № 7 до Конвенції.

З матеріалів справи та відеозапису доданого до протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що під час оформлення адміністративного матеріалу, порушена процедура огляду на стан алкогольного сп`яніння, що передбачена ст. 266 КУпАП. При складанні протоколу ОСОБА_1 не роз`яснено право на захист, ознак для направлення останнього для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з матеріалів справи не видно.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 додані матеріали відеозаписів, з яких видно, як 19.10.2024 року в денний час, світлу пору доби, працівники поліції підходять до автомобіля та просять водія пред`явити посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію ТЗ, запитують у нього «Чи вживав водій алкогольні напої?», на що він відповідає: «Що не вживав.». Відеофайл 0000000__00200 о 17.23.37 (01. 42 сек) містить таке питання поліцейського: «Тест на місці зупинки за допомогою алкотестера Драгер пройдете?» і в продальшому водій запитує «Чому?». Знову працівник поліції говорить « ОСОБА_2 , я запитую, Вам вимагаю, пройти огляд на місці зупинки, якщо ви відмовитесь, це буде розцінюватись як відмова і автоматично складено протокол, Вам зрозуміло, То пройдете?». Тобто виходить, що поліцейські взагалі не повідомляють про будь-які ознаки алкогольного сп`яніння, що могло б бути підставою для проходження такого огляду.

Так, пункт 2.5 ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти у встановленому законом порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Невиконання названого пункту правил, у даному випадку утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з відеозапису, запитання поліцейського, поставлене ОСОБА_1 , «Чи згоден останній пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння?», є необов`язковим для виконання, на відміну від вимоги і дозволяє вибір варіанту поведінки та відповіді.

Відповідно до п. 3 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, ознаками алкогольного сп`яніння є запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

Із відеозапису вбачається, що поліцейський, який складав протокол відносно ОСОБА_1 , запитав в останнього про згоду на проходження огляду на стан сп`яніння, і жодного разу не назвав ознак алкогольного сп`яніння.

Матеріали справи не містять доказів того, що перед тим, як запропонувати ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, посадовою особою вказано на відповідні ознаки перебування водія у стані алкогольного сп`яніння, які могли б бути підставою для проведення такого огляду, що дає підстави сумніватися, що такі ознаки існували у ОСОБА_1 .

Окрім того, відеозапис проводився у світлу пору доби, на відеозаписі чітко видно обличчя водія, вираз його очей, рухи, чути його мову, такої ознаки як запах алкоголю з порожнини рота у водія не вбачається, тобто вона є суб`єктивною, і працівником поліції на відеозаписі не озвучена як підстава для проведення такого огляду. Інші ознаки алкогольного сп`яніння у водія, як у протоколі, так і на відеозаписі не зафіксовані.

Наявність ознаки алкогольного сп`яніння - запах алкоголю з порожнини рота, як зазначено у протоколі, за відсутності оголошення такої ознаки ОСОБА_1 , само по собі не може бути достатнім доказом вини у вчиненні адміністративного правопорушення та не звільняє осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, від обов`язку надання відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини.

Аналіз відеозапису, на якому видно обличчя водія, як він пересувається, розмовляє з поліцейським, надає підстави зробити висновок про відсутність у водія зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння, відсутність вимоги з боку поліцейського пройти медичний огляд, а формулювання пропозиції, на яку кожна особа має право погодитися або ж відмовитися, свідчить про те, що ознак алкогольного сп`яніння у водія не було і від пропозиції, а не вимоги поліцейського, він мав повне право відмовитись і не виконувати її без правових наслідків.

Недоведеність вини особи, відповідно до ст. 9 КУпАП, свідчить про відсутність складу правопорушення.

Так, статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Порядок проведення огляду водія на стан сп`яніння встановлено ст. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Зазначені вище істотні порушення закону при направленні водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та складанні протоколу про адміністративне правопорушення, який є офіційним документом і основним джерелом доказів у справі, ставлять під сумнів правомірність дій працівника поліції та можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Так, пункт 2.5 Правил дорожнього руху зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Невиконання названого пункту Правил, у даному випадку, утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Запитання поліцейського, поставлене ОСОБА_1 , а чи згоден останній пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, є необов`язковим для виконання, на відміну від вимоги, і дозволяє вибір варіанту поведінки та відповіді.

Згідно з п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Отже, вирішуючи питання про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд звертає увагу на те, що у водія була відсутня така ознака алкогольного сп`яніння, як запах алкоголю з порожнини рота, про наявність такої ознаки в ОСОБА_1 поліцейський на відеозаписі не згадував, лише зачитав коли вже склав протокол про адміністративне правопорушення, поліцейським було висловлене водію питання, чи згоден він пройти огляд на стан сп`яніння, на яке кожна особа має право відповісти, як забажає, без правових наслідків, оскільки водій зобов`язаний виконувати тільки вимогу поліцейського, а не пропозицію.

З огляду на викладене, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні фактичні дані, які б поза розумним сумнівом доводили вину ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Така ж позиція встановлена і в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні кожному гарантовано право на справедливий суд.

За своєю структурою стаття 6 Конвенції в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

За наведених вище обставин, аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 , відсутній склад правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки винуватість останнього у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не доведена та не підтверджена належними і допустимими доказами, що унеможливлює притягнення останнього до адміністративної відповідальності, тому справа підлягає закриттю відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 247, 251-252, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, - закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області.

Постанова у повному обсязі виготовлена 05 грудня 2024 року.

Суддя Козелецького районного суду

Чернігівської області Сергій БАРАНЕНКО