ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2024 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Діонісьєва Н.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника адвоката Колесника А.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №159577 від 07.08.2024 року, ОСОБА_1 ставиться у провину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, що виразилось у наступному: 07.08.2024 року близько 15 год. 50 хв. ОСОБА_1 не виконує свої батьківські обов`язки, що спричинило наступне: малолітній син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рухався по вул.Князя Романа, 7 на самокаті та збив гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

До матеріалів справи крім протоколу про адміністративне правопорушення додано такі письмові докази, а саме:

-копія картки АРМ 102, з аналізу тексту якої вбачається, що 07.08.2024 року ШМД доставили в приймальне відділення ЦМЛ ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Діагноз: ЗЧМТ забійна рана потиличної ділянки голови, струс головного мозку, неповнолітній наїхав електросамокатом на жінку.

-копія пояснень ОСОБА_1 від 07.08.2024 року, згідно яких остання вказала, що її син ОСОБА_2 рухався по АДРЕСА_2 на власному самокаті, йому назустріч вийшла бабуся, яку він збив. Загрози життю та здоров`ю мого сина немає.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП не визнала та ствердила, що передбачені законодавством батьківські обов`язки щодо виховання свого малолітнього сина ОСОБА_2 виконує належним чином. Щодо події, яка мала місце 07 серпня 2024 року близько 15:50 год. повідомила, що про таку дізналась від дзвінка свого сина ОСОБА_2 перебуваючи на роботі, очевидцем дорожньо-транспортної пригоди за участі її сина ОСОБА_2 вона не була, зі слів останнього він рухався по вулиці Князя Романа, 7 на власному електросамокаті тоді як на зустріч вийшла жінка похилого віку, яку він збив.

Крім того, ОСОБА_1 подала до суду копії наступних документів:

-характеристики учня 6-в класу Рівненського ліцею «Гармонія» Рівненської міської ради ОСОБА_2 вих.№01-24/206 від 12.08.2024 року. Відповідно до якої ОСОБА_2 за час навчання у школі зарекомендував себе старанним, сумлінним, дисциплінарним, працелюбним, уважним учнем. Володіє навчальним матеріалам на достатньому та середньому рівні. Має довільну зорову і слухову пам`ять, добре розвинене логічне мислення, гарно і швидко запам`ятовує навчальний матеріал. ОСОБА_4 фізично розвинений, займається спортом. Брав активну участь у громадському житті школи та класу, у спортивному житті школи. ОСОБА_5 виховується у повній сім`ї. Батьки беруть активну участь у навчанні та вихованні сина.

-Акт ОСББ «Шухевича-8» №01-08/24 від 08.08.2024 року. Відповідно до якої у квартирі АДРЕСА_1 фактично проживає сім`я в складі чотирьох чоловік, а саме: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) дружина, ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) син, ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) син, ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) чоловік.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява №7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Умовою настання адміністративної, а не іншого виду юридичної відповідальності є: наявний причинний зв`язок між посяганням на громадський порядок або безпеку та настанням або можливим настанням наслідків, у даному випадку, у вигляді шкоди правам та інтересам малолітнього щодо забезпечення необхідних умов життя.

Як вбачається з диспозиції ч.1 ст.184 КУпАП адміністративна відповідальність за цією статтею настає в разі ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Диспозиція частини першої ст.184 КУпАП є бланкетною нормою, тобто відсилає до положень законодавства, якими визначені обов`язки батьків щодо виховання дітей.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені ст.150 Сімейного кодексу України.

Так, згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

За наведеного, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не може вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання батьками або особами, які їх замінюють, обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Згідно до ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, зазначаються: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення та інші відомості, необхідні для вирішення справи.

З огляду на викладене, виходячи з аналізу вказаних норм законодавства, при складанні протоколу серії ВАД №159577 від 07.08.2024 року інспектор сектору ювенальної превенції відділу взаємодії з громадами Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області лейтенант поліції Брусенцов М.В. вказана норма матеріального права застосована не була, оскільки не було конкретизовано, у який спосіб ОСОБА_1 ухилилася від виконання, передбачених законодавством обов`язків щодо виховання свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 та яких саме обов`язків вона не виконала. Тобто, працівником поліції у даному випадку не розкрито суті адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Крім того, при розгляді справи суд враховує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу та не може бути перекладено на суд.

Долучені до протоколу про адміністративне правопорушення документи не підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, оскільки в них відсутні докази, які б свідчили про ухилення ОСОБА_1 від виконання, передбачених законодавством обов`язків відносно свого малолітнього сина ОСОБА_2 , за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.184 КУпАП.

Таким чином, в ході судового розгляду не здобуто доказів об`єктивного характеру, які б підтверджували скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 184 КУпАП.

Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про те, що ОСОБА_1 , як мати, ухиляється чи не виконує покладені на неї обов`язки по вихованню дитини. Не містять матеріали справи і жодних характеризуючи даних на ОСОБА_1 , не надано відомостей про негативний моральний облік її як матері дитини, що могло б свідчити про нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

За наведеного, сам по собі складений щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.184 КУпАП, не може бути визнаний єдиним належним та допустимим доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, в частині підтвердження факту вчинення особою певних діянь, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а викладені у ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

Таким чином, суд доходить висновку про відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза розумним сумнівом доводили факт ухилення ОСОБА_1 від виконання, передбачених законодавством батьківських обов`язків щодо належного виховання свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 .

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, яка притягується до відповідальності, і лише в межах зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення обвинувачення, на підставі зібраних посадовою особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, доказів. Суд не має збирати з власної ініціативи докази, позаяк в протилежному випадку суд згідно із ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може бути визнаний безстороннім.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.40-1 КУпАП судовий збір стягується лише в разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Оскільки адміністративне стягнення до ОСОБА_1 не застосовується, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.7, 9, 247, 283-285, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП, закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області.

Суддя Рівненського міського суду Н.М.Діонісьєва