Провадження № 33/801/994/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Березовська О. А.
Доповідач: Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 грудня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 124 КпАП України,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

встановив:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, а провадження по справі закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що наявними доказами у справі неможливо встановити вину ОСОБА_1 , зокрема, схема місця ДТП не відображає перешкоди на дорозі. Стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини, а працівниками поліції не було дотримано вимог законодавства при його складанні.

Крім того ОСОБА_1 вказує, що звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Кравчук М.О. вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити. ОСОБА_1 не може з`явитися в судове засідання, проте просив розглядати справу в його відсутність.

Апеляційний суд згідно з вимогами статті 294 КпАП України переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, що досліджувалися судом першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Згідно зі статтею 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями частин 1, 2 статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 251 КпАП України передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 709235 від 30.08.2024 водій ОСОБА_1 о 09 год 10 хв в м. Вінниця, по вул. Шмідта, 5, керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, при перестроюванні одночасно в одному напрямку, знаходячись ліворуч не надав перевагу іншому транспортному засобу BMW д.н.з. НОМЕР_2 , що знаходився праворуч, внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п. 10.1, 10.3, 2.3 ПДР України, а тому його дії були кваліфіковані за статтею 124 КпАП України.

Вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КпАП України суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність в діях останнього складу даного правопорушення.

До такого висновку суд прийшов з урахуванням протоколу про адміністративне правопорушення, наявної у матеріалах справи схеми ДТП, пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а також водія автомобіля BMW із яким відбулось зіткнення, - ОСОБА_3 .

Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, за наведених у постанові суду обставин є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами.

Статтею 124 КпАП України передбачена відповідальність за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до п. 10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Згідно з п. 10.3 ПДР України за одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч.

Пунктом 2.3 ПДР України, передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в поясненнях зазначив, що 30.08.2024 року о 09 год 10 хв він рухався на автомобілі «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 по вулиці Шмідта. На дорозі утворився затор, а тому водій вирішив здати назад, щоб пропустити зустрічний транспорт. Коли автомобілі проїхали ОСОБА_1 відновив рух у напрямку вул. Привокзальна та відчув удар з правого боку свого автомобіля. Свою вину у вчиненні ДТП не визнає, оскільки вважає, що стояв перший у колоні автомобілів та мав рухатись першим.

Водій ОСОБА_3 у своїх поясненнях зазначив, що 30.08.2024 року він рухався на автомобілі BMW д.н.з. НОМЕР_2 по вулиці Шмідта в м. Вінниця. Через високу завантаженість на дорозі водій зайняв положення якомога правіше, щоб пропустити авто «Газель», яке рухалось у зустрічному напрямку. Після того, як «Газель» проїхала, ОСОБА_3 відновив рух у своїй полосі та автомобіль «Mitsubishi Outlander», який стояв на зустрічній полосі також почав рух та завдав удару в ліве переднє крило. Після зіткнення ОСОБА_3 викликав поліцію для оформлення ДТП.

Судом першої інстанції вірно зазначено про те, ОСОБА_1 був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, перед початком руху та перестроюванням не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, при перестроюванні одночасно в одному напрямку з транспортним засобом під керуванням водія ОСОБА_3 , знаходячись ліворуч, не надав дорогу транспортному засобу, що знаходився праворуч.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він як такий, що перед тим здавав назад, щоб пропустити зустрічний транспорт, мав перевагу в русі перед іншим водієм, є його суб`єктивним трактуванням Правил дорожнього руху, й не відповідає змісту положень ПДР, що врегульовують відповідну дорожню ситуацію.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що сукупність зібраних у справі доказів, свідчать про порушення ОСОБА_1 вимог пунктів 10.1, 10.3, 2.3 ПДР України та його дії А. правильно кваліфіковано за статтею 124 КпАП України порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не звернуто уваги на порушення законодавства працівниками поліції при оформленні матеріалів справи апеляційний суд вважає необґрунтованими, зважаючи на наступне.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 сумніву не викликає, оскільки складений та підписаний уповноваженою особою - командиром взводу №1 роти № 2 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП старшим лейтенантом поліції Крошкевичем Віталієм Вікторовичем, із зазначенням усіх необхідних даних, відповідно до вимог статей 254, 256 КпАП України, тому є належним і допустимим доказом по справі. ОСОБА_1 протокол підписано, жодних зауважень до його змісту не зазначено. У своїх поясненнях останній також не зазначав жодних зауважень щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення.

Доводи апелянта про неточності у схемі місця ДТП, а саме відсутність перешкод, у вигляді припаркованих автомобілів по обидві сторони дороги, суд відкидає як безпідставні, оскільки їх відсутність на схемі не впливає на суть вчиненої ДТП та на винуватість ОСОБА_1 у її вчиненні, а схема місця ДТП в повній мірі відображає дорожню обстановку під час ДТП та положення пошкоджених автомобілів.

Навіть з доданих апелянтом фото, зроблених безпосередньо після ДТП, видно, що ні ОСОБА_1 , ні водій автомобіля БМВ, не закінчили свого маневру. Про це, зокрема, свідчить положення автомобіля під кутом до краю проїзної частини, наявність перешкоди по ходу руху, вивернуті колеса тощо. Зазначене спростовує посилання ОСОБА_1 на те, що він нібито вже рухався прямо, коли відчув удар з правої сторони в його авто.

Положення автомобілів відразу після ДТП навпаки вказують на ситуацію, при якій обидва водії виконували маневр перестроювання на єдину вільну смугу руху на даній ділянці дороги, а тому водій авто, яке знаходилося праворуч, мав перевагу.

Вирішуючи питання про стягнення з особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, судового збору, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з статтею 40-1 КпАП України судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на які накладено таке стягнення. Розмір і порядок оплати судового збору встановлюється законом.

Проте відповідно до пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, звільняються від сплати судового збору під час розгляду в усіх судових інстанціях у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Пунктом 13 цієї статті закріплено, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України, звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має відповідне посвідчення серії НОМЕР_3 , видане 23.09.2023.

Зазначена норма закону є бланкетною, тобто має відсильний характер і не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (надалі - Закон № 3551-XII). У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.

Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII.

Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI викладено, з-поміж інших, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №9901/311/19, від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що хоча вказана норма не містить вичерпного переліку порушених прав, однак порушені права нерозривно пов`язані саме із статусом учасника бойових дій, який, як і права такої особи, визначається спеціальним законом, а не усіх прав людини і громадянина, які в свою чергу встановлені Конституцією України та іншими законами.

Законом України «Про судовий збір» звільнення від сплати судового збору осіб, які мають такий статус, обмежено справами, пов`язаними з порушенням їхніх прав. Тобто, встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення до суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюються на правовідносини, що виникають із завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позаяк ОСОБА_1 вчинено адміністративне правопорушення не під час виконання ним службових обов`язків, а справа, яка переглядається апеляційним судом, не пов`язана із порушенням його прав, судовий збір у відповідності до положень ст. 40-1 КпАП України підлягає сплаті на загальний підставах..

Отже переконливих доводів, які б ставили під сумнів висновки суду, викладені в постанові і були б підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, за наведених у постанові суду обставин є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами.

За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, а відтак постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2024 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 251, 268, 289, 294 КпАП України, Суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Стадник