Номер провадження: 33/813/1810/24
Номер справи місцевого суду: 521/4634/24
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чередник К.А.,

осіб, які з`явилися до судового засідання:

- адвоката Саінчук А.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Малиновського районного суду міста Одеси від 13 червня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 171750 від 15.03.2024 року, водій ОСОБА_1 15.03.2024 року, о 22 годині 40 хвилин, за адресою: вул. Хімічна, 2, м. Одеса, керуючи транспортним засобом Nissan Leaf, д.н.з. НОМЕР_1 виїхав на залізничний переїзд при увімкненому червоному сигналі світлофора, чим порушив п.п. «в» п. 20.5 «Правил дорожнього руху», за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 123 КУпАП.

Постановою судді Малиновського районного суду міста Одеси від 13 червня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Малиновського районного суду міста Одеси від 13 червня 2024 року та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в графі протоколу про адміністративне порушення серії БР №171750 від 15 березня 2024 року 23 год. 05 хв. значиться «до протоколу додаються пояснення свідка, відеозапис». В графі свідки чи потерпілі: значиться: «1. ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 ». В графі свідки значиться: «відеозапис з ПІВР 471000,471653». Так, в матеріалах справи немає відеозапису, що підтверджується постановою від 10.06.2024 року. В постанові від 10.06.2024 року значить: «Суд також вважає, що відсутність в матеріалах справи відеозапису з місця події жодним чином не ставить під сумнів обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення та в поясненнях свідка». 3 цим повністю не погоджуємося, оскільки ані в протоколі, ані в пояснення не значиться, що ОСОБА_2 має статус свідка. У письмових поясненнях значиться, що відібрані пояснення у громадянина (ки) ОСОБА_2 у протоколі значиться: в графі свідки чи потерпілі: «1. ОСОБА_2 , м. Одеса, вул. Романтиків, 25. Захисник наголошує, що належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт порушення Правил дорожнього руху України в матеріалах справи немає, а саме: факту скоєння правопорушення, таким чином немає складу адміністративного правопорушення. Також вказує, що в матеріалах справи відсутні аудіо - записи судових засідань, тобто СД-диски, що є процесуальним порушенням щодо фіксування судового засідання. Так, суд першої інстанції порушив: п. 6 ч. 1 ст. 129 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Крім того, відеозаписів руху автівки за кермом, якої знаходився ОСОБА_1 , немає і бути не може, оскільки поліцейських на той момент не було, таким чином, складений протокол не підтверджує факту скоєння адміністративного правопорушення, ОСОБА_2 в суді першої інстанції не була допитана в якості свідка, не була попереджена про кримінальну відповідальність, також в протоколі не зрозумілий статус ОСОБА_2 , відсутні документи, які посвідчують її особу, так з письмових пояснень вбачається, що рік народження ОСОБА_2 - 2009, тобто неповнолітня особа, більш того, не зрозуміло, як суд взагалі міг встановити скільки осіб знаходило в Т3, якщо немає відповідних доказів в матеріалах справи. Також, суд першої інстанції застосував дуже суворе стягнення, оскільки ОСОБА_1 є водієм та використовує ТЗ для отримання заробітку.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, заслухавши захисника апелянта, який з`явився до судового засідання та підтримав апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Приписи ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно з`ясувати, чи дійсно особа знаходилася в стані сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП, та застосовуючи до нього адміністративне стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, з чим погоджується і апеляційний суд.

Слід зазначити, що відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. При цьому, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі. Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення, повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі.

За приписами ст. 251 КУпАП, тягар доказування доведеності вини особи у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення покладається на уповноважену службову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, тобто у даному конкретному випадку, на поліцейського.

Апеляційний суд виходить із того, що судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості тощо.

Для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 123 КУпАП, апеляційним судом повторно досліджено докази, що зібранні по справі працівниками поліції.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 171750 від 15.03.2024 року, водій ОСОБА_1 15.03.2024 року, о 22 годині 40 хвилин, за адресою: вул. Хімічна, 2, м. Одеса, керуючи транспортним засобом Nissan Leaf, д.н.з. НОМЕР_1 виїхав на залізничний переїзд при увімкненому червоному сигналі світлофора, чим порушив п.п. «в» п. 20.5 «Правил дорожнього руху», за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 123 КУпАП. Протокол підписаний особою, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_2 , відібраних поліцейським Управління патрульної поліції в Одеській області капралом поліції Соловйовим В.Ю. вбачається: «Я викликала таксі через InDriver. Таксист, приїхавши на місце виклику, виглядав не зовсім адекватним. Приїжджаючи по вул. Хімічній, таксист на переїзді, де горіло червоне світло, проїхав без зупинки, коли потяг вже було видно. Після чого за нами рухалась машина та фарами ближнього світла намагалася зупинити машину (Nissan Leaf, д.н.з. НОМЕР_1 ), в якій була я, двоє моїх повнолітніх друзів та одна неповнолітня особа. На вимогу поліцейських таксист не зупинився. Зупинився лише після того, як машина поліцейських зробила маневр та перекрила йому дорогу. Написано власноруч ОСОБА_2 (підпис)».

Крім того, в ході апеляційного провадження, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 123 КУпАП, апеляційним судом було здійснено наступні процесуальні дії.

Протокольною постановою Одеського апеляційного суду від 27.09.2024 року клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Саінчук Аріадни Олександрівни задоволено частково та витребувано від Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції: відеозаписи (повні та безперервні, за період, який стосується періоду зупинки, початку оформлення і закінчення оформлення адміністративних матеріалів) з відео-реєстраторів, встановлених на патрульному автомобілі та у поліцейських, по факту зупинення та складання адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (протокол про адміністративне правопорушення серії БР №171750 від 15.03.2024року), що мало місце 15 березня 2024 року о 22-40 год., в м. Одеса, вул. Республіканська 238 (запис з ПВР №471000, 471653); інформацію про причини не долучення відеозаписів з ПВР №471000, 471653, до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №171750 від 15.03.2024 року та викликано в судове засідання, поліцейського взводу 2 роти батальйону 2 полку УПП в Одеській області ДПП капрала поліції Соловйова Вадима Юрійович.

09.10.2024 року на адресу суду від Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції надійшла відповідь, зі змісту якою встановлено, що надати відеозаписи немає можливості, оскільки вони були знищенні після закінчення строку їх зберігання, який становить 30 діб згідно наказу МВС України №1026 від 18.12.2018 року. У зв`язку з вищевказаним, а саме на момент надання відповіді на виконання постанови від 27.09.2024 року надати інформацію щодо причин не долучення відеозаписів з нагрудних відеореєстраторів до протоколу не надається можливим. Інспектора взводу 2 роти батальйону 2 полку УПП в Одеській області ДПП капрала поліції Соловйова Вадима Юрійович було попереджено про явку в судове засідання до Одеського апеляційного суду.

В судовому засіданні, призначеному на 25.10.2024 року, було заслухано пояснення капрала поліції Соловйова Вадима Юрійович в якості свідка, якого попереджено про кримінальну відповідальність. З пояснень у судовому засіданні ОСОБА_3 вбачається, що 15 березня 2024 року він разом з іншим поліцейським здійснювали патрулювання з вул. Грушевська до Хімічна. Не пам`ятає, до них надійшов виклик про правопорушення, або звернення іншого екіпажу з цього приводу, але він разом з іншим поліцейським під`їхали до місця пригоди, де стояв водій разом з іншими екіпажем поліції, та вони повідомили, що водій проїхав на червоне світло світлофора на залізничному переїзді, та в них є відео цього, яке він бачив і там дійсно він це здійснював. Чому не долучили відеозаписи не може відповісти.

Протокольною постановою Одеського апеляційного суду від 08.11.2024 року клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Саінчук Аріадни Олександрівни задоволено та в судове засідання призначене на 14:00 год. 22.11.2024 року застосовано привід свідка ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , та має права власності на нерухомість за адресою: АДРЕСА_3

В судовому засіданні, призначеному на 08.11.2024 року, також було задоволено клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Саінчук Аріадни Олександрівни та викликано свідків: ОСОБА_4 , працівник поліції, яка здійснила виклик «102» та ОСОБА_5 , чергова на залізничному переїзді. З власної ініціативи захисника Саінчук А.О., доручено їй забезпечити явку вказаних свідків.

22.11.2024 року на адресу суду від ВнП №2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області надійшла відповідь, щодо здійснення приводу свідка - ОСОБА_2 , немає можливості, оскільки дана особа за місцем реєстрації АДРЕСА_2 фактично не проживає.

В судовому засіданні 22.11.2024 року було допитані в якості свідків лейтенант поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з попередженням їх про кримінальну відповідальність.

З пояснень свідка ОСОБА_4 вбачається, що 15 березня 2024 року під час патрулювання разом з іншими працівниками поліції, вони побачили автомобіль який проїхав на червоне світло світлофору на залізничному переїзді, та почали його переслідувати до повної зупинки. Більш точно не може розповісти. Оскільки сиділа на задньому сидінні автомобіля. Чому її дані не вніс до протоколу в якості свідка, інший співробітник поліції, також не може відповісти. Крім того, на запитання захисника, свідок відповіла, що вона була залучення до масштабного опрацювання в автомобілі ГО «Лівий берег» в тому районі, і, коли побачили правопорушення, то одразу зупинили цей автомобіль та викликали патрульну поліцію через лінію «102», так як вона оперативна уповноважена, та не виконує обов`язки зі складання протоколу. Зазначила, що на переїзді шлагбаум після червоного світла світлофора, не одразу опускається, тому автомобіль, в якому вона знаходилась встигнув проїхати за автомобілем, який перед ними проїхав на червоний сигнал світлофору на залізничному переїзді.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона працює черговою по переїзду колії АТ «Укрзалізниця» вже близько 5 років, до службових обов`язків її входить крім іншого, також фіксування правопорушення у відповідному журналі, але іноді не вдається побачити номера автомобілів які здійснюють правопорушення і тоді це ніяк не фіксується. Точно події 15 березня 2024 року не пам`ятає, оскільки пройшло кілька місяців. Крім того, свідок роз`яснила, що червоний сигнал світлофора вмикається приблизно за 5 хвилин до проїзду потягу, шлагбаум не одразу опускається, а через десь 15 секунд, і буває що автомобілі встигають проїхати. Також зазначила, що відсутність запису в журналі про автомобіль правопорушника, можливе також якщо черговий по переїзду або не побачив порушення проїзду на червоний сигнал світлофору або не встиг зафіксувати марку або номери автомобіля правопорушника. Графіку руху потягів немає, оскільки там їздять тільки вантажні потяги, та в цілому можливо навіть об`їхати і опущений шлагбаум.

Оскільки виконання протокольної постанови Одеського апеляційного суду про привід свідка за місцем зареєстрованого права власності ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 не здійснювалось через направлення постанови про привід до виконання лише за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 реєстрації, Одеським апеляційним судом спрямовано постанову про привід свідка для організації її виконання за місцем зареєстрованого права власності ОСОБА_2 у м. Одесі, незважаючи на те, що захисник ОСОБА_1 адвокат Саінчук А.О. заявила про відкликання клопотання про допит цього свідка.

Протокольною постановою Одеського апеляційного суду від 22.11.2024 року було повторно здійснено привід свідка в судове засідання, призначене на 06 грудня 2024 року о 11 год. 00 хв., ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), яка має реєстрацію права власності за адресою: АДРЕСА_3 . Виконання постанови про здійснення приводу покласти на Відділ поліції № 3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

Встановивши, що Відділ поліції № 3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, територіально не обслуговує вул. Романтиків (Третя), 25 у м. Одеса, було винесено додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 04.12.2024 року з дорученням про виклик свідка на Відділення поліції № 2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

Проте, станом 06 грудня 2024 року постанова про привід свідка органами поліції не виконана.

З огляду на висловлену захисником ОСОБА_1 адвокатом Саінчук А.О. у судовому засіданні 22.11.2024 року позицію щодо відкликання допиту свідка ОСОБА_2 і достатності у справі про адміністративне правопорушення матеріалів для розгляду апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_1 по суті, яка не змінилась і станом на 06.12.2024 року, Одеським апеляційним судом знято з розгляду питання про допит в судовому засіданні свідка ОСОБА_2 та про її примусову доставку в судове засідання до Одеського апеляційного суду приводом.

При розгляді справи апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, не створювати небезпечні умови для дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 затверджено правила дорожнього руху.

У відповідності до п.1.10. Правил дорожнього руху України терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення: залізничний переїзд - перехрещення дороги із залізничними коліями на одному рівні.

Пунктом 20.3 ПДД України передбачено, що для пропуску поїзда, що наближається, і в інших випадках, коли рух через залізничний переїзд заборонено, водій повинен зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією), дорожнім знаком 2.2, шлагбаумом чи світлофором так, щоб бачити сигнали, а якщо засоби організації дорожнього руху відсутні - не ближче 10 м до найближчої рейки.

Згідно п 8.7.3. ПДД України, сигнали світлофора мають такі значення: е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Відповідно до п 8.7.6. ПДД України для регулювання руху на залізничних переїздах використовуються світлофори з двома червоними сигналами або одним біло-місячним і двома червоними, які мають такі значення: а) миготливі червоні сигнали забороняють рух транспортних засобів через переїзд.

Відповідно до п. п. в) п. 20.5 Розділу 20 Правил дорожнього руху рух через переїзд забороняється, якщо: увімкнено заборонний сигнал світлофора чи звуковий сигнал незалежно від наявності та положення шлагбаума.

Відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП, настає за в`їзд на залізничний переїзд у випадках, коли рух через переїзд заборонений.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у в`їзді на залізничний переїзд на заборонений сигнал світлофора або жест регулювальника чи чергового по переїзду, при закритому шлагбаумі або коли до переїзду наближається поїзд та інших порушеннях правил проїзду залізничних переїздів (формальний склад).

Суб`єкт адміністративного проступку - спеціальний (водій транспортного засобу, тобто особа, яка в установленому порядку отримала дозвіл на керування транспортним засобом - водійське посвідчення тощо).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Системний аналіз зазначених норм ПДД України та КУпАП в їх сукупності дає можливість стверджувати, що єдиною умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.123 КУпАП є в`їзд на залізничний переїзд у випадках, коли рух через переїзд заборонений, при цьому, як вже зазначалося, залізничний переїзд це не аби яка ділянка дороги поблизу залізничної колії, а саме перехрещення дороги із залізничними коліями на одному рівні.

У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази, як кожний окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що зібрані в справі докази відображають обставини, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, узгоджуються між собою і не викликають суперечностей у їх відповідності фактичним обставинам справи, тобто є належними, допустимими і достатніми для підстав вважати, що 15.03.2023 року ОСОБА_1 порушив вимоги п. 20.5в Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 123 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що в графі протоколу про адміністративне порушення серії БР №171750 від 15 березня 2024 року 23 год. 05 хв. значиться «до протоколу додаються пояснення свідка, відеозапис». В графі свідки чи потерпілі: значиться: «1. ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 ». В графі свідки значиться: «відеозапис з ПВР 471000,471653», проте в матеріалах справи немає відеозапису, не спростовують інкриміноване ОСОБА_1 правопорушення, оскільки в розумінні ст. 251 КУпАП яка встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі, а саме "будь - які фактичні дані", що на відміну від правил кримінального провадження, КУпАП не містить критеріїв недопустимості доказів.

Згідно абз. 1 ст. 272 КУпАП як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по цій справі.

Тому у даній справі, письмових пояснення ОСОБА_2 , які відібрані поліцейським Управління патрульної поліції в Одеській області капралом поліції Соловйовим В.Ю. на місці зупинки, а також пояснення в судовому засідання свідка ОСОБА_4 яка викликана на підставі ст. 272 КУпАП за ініціативою захисника ОСОБА_1 адвоката Саінчук А.О. під присягу, повністю узгоджуються з протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 171750 від 15.03.2024 року та мають таке ж доказове значення, як і відеозапис.

Сама по собі відсутність відеозаписів з ПВР 471000,471653, на які містяться посилання у протоколі про адміністративне правопорушення в графі свідки: «відеозапис з ПВР 471000,471653», не має вирішального значення для перегляду оскаржуваної постанови, оскільки крім відеозаписів, до протоколу про адміністративне правопорушення додані письмові пояснення ОСОБА_2 , яка підтвердила, що ОСОБА_1 , в машині якого вона перебувала в якості пасажира, дійсно здійснив проїзд залізничного переїзду на заборонений сигнал світлофора і ці пояснення узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_4 , допитаної Одеським апеляційним судом в судовому засіданні 22.11.2024 року за клопотанням захисника ОСОБА_1 адвоката Саінчук Р.В. і не суперечать показанням свідка ОСОБА_5 , яка також допитувалась в судовому засіданні 22.11.2024 року за ініціативою захисника ОСОБА_1 адвоката Саінчук А.О.

Апеляційний суд ураховує, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, крім іншого, є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП), а завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Послідовність викладення в диспозиціях правових норм наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів адміністративного судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, охорона прав і свобод громадян, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків. При цьому невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ані в протоколі, ані в пояснення не значиться, що ОСОБА_2 має статус свідка, є необґрунтовані оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 171750 від 15.03.2024 року, встановлено, що в графі свідки зазначено: ОСОБА_2 та міститься навпроти відповідний підпис.

Слід звернути окрему увагу, що апеляційний суд з метою перевірки доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не здійснював проїзд на заборонений сигнал світлофора на залізничному переїзді, задовольнив клопотання захисника Саінчук А.О. про допит ОСОБА_2 в судовому засіданні в якості свідка, а в подальшому через неодноразову не явку свідка до суду, за клопотанням захисника застосував привід свідка, направивши виконання постанови до органів національної поліції, як за місцем реєстрації ОСОБА_2 у м. Татарбунари Одеської області, так і за місцем реєстрації за нею права власності на нерухоме майно в м. Одесі.

Проте, оскільки захисник ОСОБА_1 адвокат Саінчук А.О. в судовому засіданні 22.11.2024 року просила зняти з розгляду питання про допит ОСОБА_2 в якості свідка і доставку її приводом до апеляційного суду і таку позицію не змінила в наступному судовому засіданні 06.12.2024 року, Одеський апеляційний суд зняв з розгляду питання про допит ОСОБА_2 в якості свідка та її примусову доставку до суду приводом.

Твердження в апеляційній скарзі щодо відсутності в матеріалах справи аудіо - записів судових засідань, тобто СД-диски, що є процесуальним порушенням щодо фіксування судового засідання, таким чином суд першої інстанції порушив: п. 6 ч. 1 ст. 129 Конституції України, ст. 268 КУпАП, є помилковими, оскільки нормами Кодексу України про Адміністративні Правопорушення не передбачено здійснення фіксування судового процесу. Фіксація судового провадження передбачена положеннями кримінального процесуального кодексу, цивільного процесуального кодексу та кодексом адміністративного судочинства України. Суд тільки з власної ініціативи може здійснювати фіксування судового процесу застосовуючи аналогію закону або ж за відповідним клопотанням сторони.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 в суді першої інстанції не була допитана в якості свідка, не була попереджена про кримінальну відповідальність, а також в протоколі не зрозумілий статус ОСОБА_2 , відсутні документи, які посвідчують її особу, так з письмових пояснень вбачається, що рік народження ОСОБА_2 на думку захисника - 2009, тобто вона є неповнолітньою особою, апеляційним судом відхиляються, оскільки в порядку апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, як вже зазначалось було задоволено відповідне клопотання захисника, і тим самим забезпечено право особи на судовий захист, проте після не явки свідка до суду і застосування апеляційним судом приводу, який фактично не виконаний за місцем реєстрації свідка у м. Татарбунари Одеської області і за місцем її фактичного проживання у м. Одесі, у зв`язку з позицією захисника ОСОБА_1 адвоката Саінчук А.О. апеляційний суд зняв з розгляду питання про допит ОСОБА_2 в судовому засіданні у якості свідка.

Слід також зазначити, що відповідно до витребуваної апеляційним судом інформації з Єдиного демографічного реєстру вбачається, що ОСОБА_2 2003 року народження і на час відібрання у неї письмових пояснень 15.03.2024 року досягла повноліття.

У письмових поясненнях ОСОБА_2 які містяться в матеріалах справи, зазначено номер паспорту, що засвідчує цю особу.

Посилання в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції застосував дуже суворе стягнення, оскільки ОСОБА_1 є водієм та використовує ТЗ для отримання заробітку, є не належним чином обґрунтоване, оскільки в силу положень ст.33 КУпАП, в матеріалах справи та в апеляційній скарзі не містяться докази, які б вказали на пом`якшення призначеного стягнення, так як довідок про те, що ОСОБА_1 працює водієм та це його єдиний заробіток або доказів про те, що раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, у справі відсутні.

А враховуючи те, що суд першої інстанції при визначенні міри стягнення, виходив з того, що останній протягом року вже неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за порушення «Правил дорожнього руху», зокрема: постановою Приморського районного суду м. Одеси №522/2992/24, постановою Приморського районного суду м. Одеси №522/22900/23, постановою Малиновського районного суду м. Одеси №521/24505/23 (відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень), то апеляційний суд погоджується з застосованим судом видом адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, що зроблені в постанові суду першої інстанції, оскільки зведені лише до незгоди з висновками суду першої інстанції без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, наявних в матеріалах справи.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, та процесуальна поведінка апелянта, пов`язана з наданням ним пояснень, які не підтверджені належними і достатніми доказами не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюються апеляційним судом, як спосіб самозахисту від відповідальності за вчинене правопорушення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ст. 123 ч. 2 КУпАП, а тому висновок суду першої інстанції про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП, є законним та обґрунтованим, тому немає підстав для скасування або зміни постанови суду.

При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов до висновку, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Малиновського районного суду міста Одеси від 13 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.М. Таварткіладзе