Провадження №: 3/755/7001/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" грудня 2024 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Мельниченко Л.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

10 листопада 2024 року близько 13 години 30 хвилин ОСОБА_1 , будучи протягом року притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за адресою: АДРЕСА_3 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дітей, а саме: лякав, стукав в двері, кричав, поводив себе неадекватно. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що він періодично приходить до колишньої дружини та дітей, приносить продукти. У той день він приніс продукти та поставив під дверями, бо йому не відчинили. Через деякий час він приніс ще продукти і побачив, що залишена ним раніше корзина відсутня. Він стукав у двері, говорив, щоб йому відчинили та повідомили, що саме вони забрали продукти, а не їх вкрали. Двері йому ніхто не відчиняв, а він переживав за продукти. Поті він пішов. Внизу у нього ніякого скандалу з мешканцями не було. Він просить закрити справу.

У судовому засіданні ОСОБА_2 повідомила, що ОСОБА_1 її колишній чоловік, у них є спільна донька 17 грудня 2021 року та її донька ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вона неодноразово просила ОСОБА_1 , щоб він залишив її у спокій, не приходив і нічого не приносив. У них постійні конфлікти, складено не один адміністративний протокол за домашнє насильство, а 18 жовтня 2024 року було зареєстровано кримінальне провадження №0003578 за ст. 126-1 КК України. 10 листопада 2024 року вона залишила дітей вдома, а сама пішла до магазину. Через деякий час їй у стані істерики зателефонувала донька та повідомила, що знову прийшов ОСОБА_1 , вибиває двері, кричить, маленька сестра плаче, а вона боїться знаходиться сама вдома. Почувши це, вона, ОСОБА_2 , побігла додому. Коли вона зайшла до під`їзду, то її колишній чоловік вже був там, сварився з чоловіком, погрожував ножом. Вона просить притягнути його до відповідальності за те, що він вчинив сильне психологічне насильство над дітьми.

У судовому засіданні оголошені пояснення свідка ОСОБА_3 про те, що він проживає у квартирі АДРЕСА_4 . 10 листопада 2024 року ОСОБА_1 , виходячи з ліфту, безпідставно накинувся на нього з ножом. При спробі вийти з під`їзду, ОСОБА_1 продовжив на нього кидатися з ножом. Він активно відбивався, згодом ОСОБА_1 втік.

У судовому засіданні були оголошені пояснення свідка ОСОБА_4 , що він був свідком того, як невідомий чоловік кидався з ножом на його товариша ОСОБА_3 , а потім втік.

Згідно термінового заборонного припису стосовно кривдника, ОСОБА_1 за вчинення домашнього насильства щодо дітей, було заборонено на 5 діб в будь-який спосіб контактувати з постраждалими та заборону на вхід до житла постраждалих.

Будь-яких інших клопотань та доповнень не надходило, тому суддя приймає рішення за наявними матеріалами у справі про адміністративне правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , дослідивши протокол, рапорти працівників поліції, примусовий припис, оголосивши пояснення свідків, витяг з єдиного реєстру досудового розслідування, анкетні дані, - суддя приходить до наступного.

Відповідно ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 28 Конституції декларує право кожного на повагу до його гідності. В цій нормі також зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Левчук проти України»(Levchuk v. Ukraine) no. 17496/19 від 03 вересня 2020 року п. 78-80 Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що проблема домашнього насильства, яке може мати різні форми, - від фізичного нападу до сексуального, економічного, емоційного насильства або словесної образи - виходить за межі обставин конкретної справи. Це загальна проблема, яка в тій чи іншій мірі непокоїть усіх держав-членів та не завжди лежить на поверхні, оскільки часто постає в контексті особистих стосунків або закритих систем (рішення в справі Володіної, згадане вище, п. 71).

У різних справах, залежно від індивідуальних обставин цих справ, Суд попередньо розглядав проблему домашнього насильства відповідно до статей 2, 3, 8 та 14 Конвенції (див., зокрема, рішення в справі «Талпіс проти Італії» (Talpis v. Italy), № 41237/14, п. 100, від 2 березня 2017 року). У всіх цих справах Суд встановив, що згідно з Конвенцією, органи державної влади мають позитивне зобов`язання розробити та застосувати належну нормативно-правову базу, що забезпечить ефективний захист від актів домашнього насильства (див., зокрема, рішення в справах «Беваква та С. проти Болгарії» (Bevacquaand S. v. Bulgaria), № 71127/01, п. 65, від 12 червня 2008 року; «А. проти Хорватії» (A. v. Croatia), №55164/08, п. 60, від 14 жовтня 2010 року; «Хайдуова проти Словаччини» (Hajduova v. Slovakia), №2660/03, п. 46, від 30 листопада 2010 року).

У зв`язку з цим Суд постановив, зокрема, що там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала неодноразових актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів (див., mutatismutandis, рішення в справі «Ірина Смірнова проти України», №1870/05, пп. 71 та 89, від 13 жовтня 2016 року). Серед іншого, ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя (див., mutatismutandis, згадане вище рішення в справі «Хайдуова», п. 46, та «Ірина Смірнова», там само). Якщо встановлено, що на конкретну особу націлені систематичні дії, і за ними ймовірно йтимуть подальші випадки насильства, окрім реагування на конкретні випадки, органам влади може бути запропоновано вжити відповідних заходів загального характеру для боротьби з основною проблемою та запобігання жорстокому поводженню в майбутньому (див. рішення у справах «Дордевіч проти Хорватії» (Рorрeviж v. Croatia) №41526/10, пп. 92-93 та 147-49, ЄСПЛ, 2012 р.; та ОСОБА_5 , цитоване вище, там само).

Також насильство від конфлікту відрізняє перевага сил однієї зі сторін. Якщо дві людини можуть однаково захищати себе, відстоювати свої кордони - то це конфлікт. А якщо одна зі сторін у вразливішому стані, а інша людина цим вразливим станом користується - це ознака насильства.

Крім того самі по собі, зокрема, крики та словесні образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише в тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, а дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_2 у день події та у судовому засіданні, дії, слова та крики ОСОБА_1 у її неповнолітніх дітей викликали побоювання за свою безпеку, вони не могли себе захищати, чинити супротив, застосування психологічного насильства спричинили емоційну невпевненість її дітям. Тому, не маючи змоги захистити себе, вони зателефонували матері за допомогою.

На підставі наведеного, відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, суддя, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2КУпАП.

Вирішуючи питання про обрання ОСОБА_1 виду адміністративного стягнення суддя, враховує вимоги ст. 23 КУпАП, які передбачають, що адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Крім того, враховуючи характер вчиненого правопорушення, наявні дані про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ступінь її вини, обставини, що пом`якшують відповідальність, суддя вважає, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення у межах санкції ч.1 ст. 173-2 КУпАП у виді штрафу.

Відповідно до положень ст. 39-1 КУпАП, у разі вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі суд під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження програми для таких осіб, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» чи Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Як зазначається у ч. 6 ст. 28 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», кривдника може бути направлено судом на проходження програми для кривдників на строк від трьох місяців до одного року у випадках, передбачених законодавством.

Тому, враховуючи обставини вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , який вчиняє насильство до дітей, з метою реалізації комплексного підходу до вирішення проблеми насильства, суддя вважає за необхідне, направити її до Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації для проходження програми для кривдників на строк 6 місяців.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягненню відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 253 КУпАП, якщо при розгляді справи орган (посадова особа) прийде до висновку, що в порушенні є ознаки кримінального правопорушення, він передає матеріали прокурору або органу досудового розслідування.

З урахуванням того, що при дослідженні матеріалів справи про адміністративне правопорушення, було встановлено, що ОСОБА_1 у день вчинення адміністративного правопорушення, під`їзді будинку, при свідках та сторонніх особах, вчинив причинив бійку з ОСОБА_3 , застосував ніж, погрожував ножом, порушував громадський порядок, суддя вважає за необхідне про ці факти необхідно повідомити прокуратора.

Керуючись ст. ст. 23, 33, ч. 1 ст. 173-2, ст.ст.. 251, 252, 253, 266, 283-285 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнути до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 680 (шістсот вісімдесят ) гривень 00 копійок.

Направити ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, розташованого за адресою м. Київ, вул. Остафія Дашкевича 7-а, для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк 3 (три) місяці.

Стягнути з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 гривень 60 копійок.

Копію матеріалів справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, направити керівнику Дніпровського окружної прокуратури.

Відповідно до вимог ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

На підставі ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення, з урахуванням норм статей 287-279 КУпАП, і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Відсутність у постанові в справі про адміністративні правопорушення, як виконавчому документі, у розумінні Закону України «Про виконавче провадження», відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані, згідно постанови Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18), у розрізі ст. 18 указаного Закону, не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання (відмови у відкритті виконавчого провадження).

Суддя Л.А. Мельниченко