КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Оніщука М.І. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року про притягнення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 04.11.2024 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с.13,14).

Не погодившись з указаною постановою потерпіла ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом порушено норми процесуального права (статей 245, 277-2 КУпАП) та неправильно застосовано норму матеріального права (пункту 10.3 ПДР). Так, її не було повідомлено про розгляд справи, чим позбавлено можливості надати пояснення та докази щодо обставин ДТП. Вважає висновок суду про невинуватість ОСОБА_3 необґрунтованим та безпідставним, оскільки матеріалами справи повністю підтверджується порушення ним вимог пункту 10.3. ПДР, як правомірно було визначено працівниками поліції при складенні протоколу відносно ОСОБА_3 (а.с.16-19).

ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, проте зазначив, що не проти врегулювати інцидент з потерпілою.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 123862 від 06.09.2024, ОСОБА_3 06.09.2024 о 08 год. 45 хв., керуючи транспортним засобом «ЗАЗ Sens», д.н.з. НОМЕР_2 , в місті Києві на вул. Кільцева дорога, 1, під час перестроювання не надав перевагу в русі транспортному засобу «Peugeot 5008», д.н.з. НОМЕР_3 , яким керувала ОСОБА_1 , внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 10.3 ПДР, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП (а.с.1).

Також у матеріалах справи міститься копія протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 123875 від 06.09.2024 складеного відносно ОСОБА_1 , згідно з яким, ОСОБА_1 06.09.2024 о 08 год. 45 хв., в м. Києві на вул. Кільцева дорога, 1, під час перестроювання не надала перевагу в русі транспортному засобу «ЗАЗ Sens», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 , внаслідок чого здійснила зіткнення з транспортним засобом, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 10.3 ПДР, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП (а.с.2).

Внаслідок указаної ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження та на обох водіїв складено протоколи про адміністративне правопорушення.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 05.11.2024 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмір п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Як повідомила ОСОБА_1 у судовому засіданні, нею оскаржено указану постанову в апеляційному порядку, проте апеляційний розгляд ще не відбувся.

Закриваючи провадження у справі відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення, суд першої інстанції виходив того, що у справі не зібрано достатньо доказів на підтвердження порушення ОСОБА_3 вимог п. 10.3 ПДР, які би перебували у причинному зв`язку з наслідками у виді пошкодження транспортних засобів. Також відсутні достовірні докази того, що даній дорожній обстановці ОСОБА_3 мав об`єктивну можливість передбачити дії ОСОБА_1 та уникнути зіткнення.

З указаними висновками суд апеляційної інстанції погодитись не може, з огляду на наступне.

Положеннями статті 1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вимогами статті 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України врегульовано Законом України «Про дорожній рух» та п. 1.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до п. 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу;

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

в) на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів;

г) під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів;

ґ) не забруднювати проїзну частину та смугу відведення автомобільних доріг;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

е) повідомляти дорожньо-експлуатаційним організаціям або уповноваженим підрозділам Національної поліції про виявлені факти створення перешкод для дорожнього руху;

є) не вчиняти дій, внаслідок яких може бути пошкоджено автомобільні дороги та їх складові, а також завдано шкоди користувачам.

Згідно пункту 10.3. ПДР у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися. За одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч.

Відповідно до ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Судом досліджено протокол про адміністративне правопорушення, картку обліку адміністративного правопорушення, схему місця ДТП, письмові пояснення учасників ДТП, а також пояснення ОСОБА_3 у судовому засіданні.

При цьому, суд побудував свою позицію виключно на поясненнях ОСОБА_3 не надавши оцінки письмовим поясненням потерпілої ОСОБА_1 у сукупності з іншими доказами. Окрім цього, матеріали справи не містять належних доказів повідомлення потерпілої про день, час та місце розгляду справи, задля забезпечення участі у справі і висловлення своєї позиції.

Судом взято до уваги пояснення ОСОБА_3 про те, що місце зіткнення у схемі ДТП зазначено неправильно, однак не було враховано, що схема місця ДТП була складена зі слів обох учасників справи і підписана ними обома, включно з ОСОБА_3 , без жодних запитань чи зауважень з боку останнього.

Як пояснила потерпіла у судовому засіданні, описуючи обставини ДТП інспекторам патрульної поліції, ОСОБА_3 неодноразово усно підтверджував, що зіткнення відбулось на другій смузі і навіть фізично показував де саме на другій смузі це сталося.

Суд дійшов висновку, що зіткнення відбулося між передньою правою частиною автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та задньою лівою частиною автомобіля під керуванням ОСОБА_3 . Разом з цим, у схемі місця ДТП зафіксовано, що пошкоджені ліве заднє крило автомобіля під керуванням ОСОБА_3 та праве переднє крило автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , тобто зіткнення відбулося між боковими частинами автомобілів, що також підтверджується наданими потерпілою до суду апеляційної інстанції фотознімками обох пошкоджених автомобілів.

Щодо неправильного застосування пункту 10.3 ПДР, слід зазначити, що зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №? 123862 від 06.09.2024 вбачається, що ОСОБА_3 під час перестроювання з третьої смуги на другу не надав перевагу в русі транспортному засобу ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку по другій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, чим порушив вимоги пункту 10.3 ПДР.

Згідно з поясненнями ОСОБА_1 вона рухалась у другій смузі та мала намір перестроїтись на першу (вліво). Для цього вона включила сигнал лівого повороту і повернула у лівий край своєї смути, та коли зрозуміла, що автомобілі зліва не дають можливість перестроїтись, включила сигнал правого повороту і повернулась у центр своєї смуги (другої). У цей момент вона відчула як з нею боком зіткнувся транспортний засіб під керуванням ОСОБА_3 , якого до того часу не було в її полі зору.

Зміст протоколу про адміністративне правопорушення та пояснення потерпілої узгоджуються з місцем зіткнення, відображеним у схемі місця ДТП, підписаній ОСОБА_3 , а також механічними пошкодженнями автомобілів, підтвердженими схемою місця ДТП та фотознімками таких пошкоджень.

Означене вище у сукупності підтверджує порушення ОСОБА_3 вимог п. 10.3. ПДР, однак суд дійшов передчасного висновку про зворотне, не врахувавши належним чином дані схеми місця ДТП про дійсний характер пошкоджень автомобілів, дійсне місце зіткнення та пояснення потерпілої.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З огляду на викладене, дотримуючись завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення, встановивши вищеозначені фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та як наслідок, про обґрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Отже, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про визнання винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Разом з цим, у відповідності до п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 38 КУпАП визначено, що якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

З огляду на вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення 06.09.2024, то на час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції і прийняття даної постанови, сплили, визначені ст. 38 КУпАП строки накладення адміністративного стягнення, а тому провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП, підлягає закриттю.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасувати.

Прийняти нову постанову.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження у справі закрити на підставі пункту 7 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, визначеного статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя М.І. Оніщук