Справа № 489/3044/24
Провадження № 3/489/1524/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Постанова

іменем України

20 травня 2024 року місто Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Гриненко Михайло Вікторович, розглянувши матеріали справи, які надійшли з Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, згідно з протоколом проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше постановою Заводського районного суду міста Миколаєва від 05.12.2023 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в сумі 170 грн,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,

встановив:

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №358668 від 20.03.2024 ОСОБА_1 інкримінується, що 20.03.2024 о 20.00 год. в АДРЕСА_1 , він порушив вимоги п. 1 термінового заборонного припису серія АА028642 від 26.03.2024 (строк дії до 05.04.2024), винесеного відносно нього.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності до суду не з`явилась, про час та місце судового розгляду повідомлялася. До суду не надходило клопотання про відкладення розгляду справи. При складенні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому порушенні заперечував, надавши письмові пояснення, в яких повідомив про примирення з дружиною.

Дослідивши матеріали, що знаходяться у справі (протокол про адміністративне правопорушення; копію термінового заборонного припису стовно кривдника від 26.03.2024; письмові пояснення ОСОБА_1 ; копію постанови Заводського районного суду міста Миколаєва від 05.12.2023 у справі №487/8808/23), суддя дійшов таких висновків.

Частиною 2 статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення, що вчинено особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до п. 16 ст. 1 ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству", терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства.

Згідно зі ст. 25 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення. Терміновий заборонний припис може містити такі заходи: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Під час вирішення питання про винесення термінового заборонного припису пріоритет надається безпеці постраждалої особи.

Таким чином, системний аналіз вказаних положень законодавства свідчить про те, що метою винесення термінового заборонного припису є припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалої особи та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства.

Натомість в судовому засіданні встановлено, що після винесення ОСОБА_1 термінового заборонного припису, вимоги якого полягали у зобов`язанні залишити місце проживання постраждалої особи, він виконав вказаний обов`язок та в подальшому повернувся до місця проживання після примирення зі своєю дружиною.

Тобто, виходячи з обставин справи повернення ОСОБА_1 до місця проживання постраждалої особи жодним чином не створювало ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильство.

Крім того, терміновий заборонний припис від 26.03.2024 серії АА № 028642, порушення вимог якого інкримінується особі, не містив інших забороно, зокрема на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, а також заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

З огляду на визначений ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обов`язок забезпечення безпеки постраждалої особи від повторного вчинення домашнього насильства, та враховуючи, що ОСОБА_1 повернувся до місця проживання лише після примирення з потерпілою, тому вказане свідчить на відсутність в діях ОСОБА_1 порушень встановлених відносно нього терміновим заборонним приписом від 26.03.2024 серії АА № 028642 заборон.

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести поза розумним сумнівом вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції.

Натомість санкція ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, за якою складений протокол відносно ОСОБА_1 , передбачає накладення стягнення, зокрема у виді адміністративного арешту, що, у свою чергу, вказує на те, що інкриміноване останньому правопорушення підпадає під визначення поняття «кримінальне обвинувачення».

Відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведення винуватості особи тлумачаться на її користь.

Із пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» вбачається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеності невинуватості цієї особи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, дослідивши усі обставини справи в їх сукупності та оцінюючи зібрані у справі докази, суддя вважає, що матеріалами справи не доведено наявність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, події та складу інкримінованого адміністративного правопорушення поза розумним сумнівом, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчиненого діяння не підтверджені належними та допустимими доказами, а навпаки спростовуються дослідженими судом доказами.

Зазначене є підставою для закриття провадження у зв`язку з недоведеністю складу інкримінованого особі адміністративного правопорушення, оскільки до протоколу про адміністративне правопорушення не додано належних та допустимих доказів вчинення адміністративного правопорушення, що не дає змоги встановити винуватість особи в інкримінованому їй діянні, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протокол, є необґрунтованим належним чином та суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності.

Керуючись статтями 247,252,265,280,283,291,294 КУпАП, суддя

постановив:

Провадження в справі про адміністративні правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.В. Гриненко