Справа № 459/2557/24 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 33/811/1705/24 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., за участю захисника Семенюка А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката Семенюка А.В. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Червоноградського міського суду Львівської області від 01 листопада 2024 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір у сумі 605 грн 60 коп.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 24 вересня 2024 о 20:51 год. в м.Шептицький, по вул. Б. Хмельницького, 49А, керував транспортним засобом «Chevrolet AVEO», номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, блідість шкірних покривів, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2 5. ПДР.

Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції захисник Семенюк А.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову судді Червоноградського міського суду Львівської області від 01 листопада 2024 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що копію постанови отримано захисником на електрону адресу 11.11.2024, тому строк апеляційного оскарження пропущено з поважних причин.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Захисник зазначає, що ОСОБА_1 був зупинений безпідставно, поліцейська не повідомила про причини зупинки.

Зазначає, що з відеозапису вбачається, що між поліцейською та ОСОБА_1 виникла суперечка, і майже одразу без жодних підстав та зазначення ознак сп`яніння, поліцейська пред`явила вимогу про проходження огляду на стан сп`яніння.

У подальшому поліцейська вказала, що у ОСОБА_1 звуженні зіниці очей, що пов`язано з тим, що на вулиці було сонце, тому зіниці рефлекторно зменшились, що не може трактуватись, як ознака сп`яніння.

Згодом після роз`яснення ОСОБА_1 наслідків відмови від огляду (орієнтовно о 10:01:30 год згідно з відеозаписом) останній погодився пройти огляд на що поліцейська погодилась. Однак, надалі (орієнтовно о 10:01:48 згідно з відеозаписом) поліцейська повідомила, що вже склала протокол. Проте таке твердження не відповідає дійсності, оскільки як вбачається з протоколу, такий складено о 10:07:18 год. 24.09.2024.

Апелянт наголошує, що у суді першої інстанції звертали увагу на суперечливі дії поліцейської, а також заявляли клопотання про виклик працівників поліції. Однак в задоволені клопотання було відмовлено.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час та місце його проведення, не з`явився. Захисник Семенюк А.В. у суді апеляційної інстанції не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 .

За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 .

У суді апеляційної інстанції захисник Семенюк А.В. апеляційну скаргу підтримав, просив її задоволити.

Заслухавши виступ захисника Семенюка А.В., перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що строк апеляційногооскарженя слід поновити, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд.

Відповідно до ст. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

З протоколу серії ЕПР 1 № 135710 від 24.09.2024 року (а.с. 2) вбачається, що такими ознаками у ОСОБА_1 були: звужені зіниці очей, блідість шкірних покривів, тремтіння пальців рук.

З огляду на наведені ознаки, у поліцейського виникли підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі.

Наявним у матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження патрульних підтверджується, що працівники поліції зупинили транспортний засіб марки «Chevrolet AVEO», номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 . Під час спілкування із ОСОБА_1 у поліцейської виникла підозра, що останній перебуває у стані наркотичного сп`яніння, тому пред`явила вимогу про проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі. Однак ОСОБА_1 вимагав викликати свідків, законну вимогу поліцейської щодо проходження огляду не виконував, та у подальшому відмовився від огляду, та сказав складати протокол. Після чого поліцейська роз`яснила ОСОБА_1 , що у зв`язку з його відмовою від огляду буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Наведені докази у своїй сукупності спростовують доводи апеляційної скарги, вказують на порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, а отже і на факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд погоджується з висновком судді суду першої інстанції про доведеність відмови ОСОБА_1 від огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Доводи захисника поро те, що у подальшому ОСОБА_1 погодився пройти огляд, однак поліцейська повідомила про складений протокол, не можуть бути підставою для скасування постанови з таких підстав.

Так, на відеозаписі з боді камери поліцейської зафіксовано, як ОСОБА_1 повідомляє поліцейській, що погоджується пройти огляд, проте працівник поліції роз`яснює водію, що вона вже зберегла електронний протокол, тому ОСОБА_1 не може бути доставлений на огляд в медичний заклад.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що водій транспортного засобу, як учасник дорожнього руху, відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України зобов`язаний знати й неухильно виконувати вимоги цим Правил, зокрема, й тих, які зобов`язують водіїв виконувати вимоги поліцейських.

Пунктом п. 2.5 ПДР передбачено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, ОСОБА_1 , будучи зобов`язаним знати й неухильно виконувати вимоги ПДР, повинен був на вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку огляд на стан наркотичного сп`яніння, проте, в порушенням вимог п. 2.5 ПДР, такої вимоги поліцейського не виконав.

Апеляційний суд наголошує на тому, що згідно з вимогами п. 1.3 ПДР встановлений п. 2.5 ПДР обов`язок водія пройти в установленому законом порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є безумовним та беззастережним, тобто водій, виконуючи згадані вимоги ПДР, зобов`язаний пройти медичний огляд на першу вимогу поліцейського.

У даному випадку ОСОБА_1 на першу вимогу поліцейського відмовився від проведення огляду у категоричній формі, а потім відмовився від проведення такого огляду повторно, незважаючи на роз`яснення поліцейською, у тому числі про наслідки у виді притягнення до адміністративної відповідальності.

Таке ставлення ОСОБА_1 до вимоги поліцейського щодо проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння свідчить про його небажання проходити такий огляд, а згода на проведення огляду, висловлена після складання протоколу може бути розцінена, як спосіб ухилення від адміністративної відповідальності, про настання якої він був попередженим поліцейським до складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягне відповідальність, передбачену санкцією ч. 1 ст.130 КУпАП.

Отже, в діях ОСОБА_1 , який не виконав приписів п. 2.5 ПДР та відмовився виконати вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про відсутність причин зупинки, оскільки причина зупинки транспортного засобу працівниками поліції не впливає на обставини, які складають об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не можуть свідчити про безпідставність складання протоколу про адміністративне правопорушення за вказаною статтею.

Крім того незгода водія із причинами зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від відповідальності за порушення вимог п. 2.5 ПДР.

Апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції порушення вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09.11.2015 року № 1452/735, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколах про адміністративні правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

поновити захиснику Семенюку А.В. строк апеляційного оскарження.

Постанову судді Червоноградського міського суду Львівської області від 01 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката Семенюка А.В. в інтересах ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк