Справа №: 148/2648/24
Провадження № 3/148/1266/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року суддя Тульчинського районного суду Вінницької області Дамчук О.О. розглянувши матеріали, які надійшли від Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, працюючої КНП «Тульчинський центр ПМСД», раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності,

за ст.184 ч. 1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 308357 від 13.11.2024, встановлено, що ОСОБА_1 ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо виховання, навчання своєї падчерки ОСОБА_2 , 2013 року народження, яка 12.11.2024 року близько 11:45 години з полиці магазину «Аврора» вул. М.Леонтовича, 49, м. Тульчин, здійснила дрібну крадіжку двох іграшок SUPPISEGRAZYAPOMA вартістю 77,00 грн, вчинивши адміністративне правопорушення передбачене ст. 51 КУпАП, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 184 ч. 1 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що по усній домовленості зі своїм братом ОСОБА_3 вона доглядає за його дітьми. Додатково повідомила, що вона офіційно не являється опікуном чи піклувальником над дітьми свого брата. Так 13.11.2024 їй повідомили, що її племінниця ОСОБА_2 вчинила крадіжку з магазину, після цього вона провела з племінницею профілактичну розмову та повідомила її батька про цей факт.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена відповідальність. Склад адміністративного правопорушення складає: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона, умисел.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозицією ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП, включає: об`єкт, яким є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів дитини; суб`єкт, яким є фізичні особи батьки, або особи, що їх замінюють; об`єктивну сторону, що виражається в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання, передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей (формальний склад); суб`єктивну сторону, що виражається у ставленні до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Аналізуючи зміст ст. 150 СК України вбачається що обов`язок щодо виховання дитини в першу чергу покладається на її батьків та передача дитини на виховання іншим особам, у даному випадку вітчима, не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування, навчання щодо неї, тощо.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, зобов`язані поважати дитину, виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей; забороняються будь-які види експлуатації, фізичні покарання дитини (ст. 150 СК).

У СК передбачено перелік осіб, що мають обов`язки щодо виховання та піклування дітей, тому слід проаналізувати та з`ясувати, чи визнаються відповідні особи спеціальними суб`єктами правопорушень. До осіб, що замінюють батьків та мають обов`язки щодо дитини, відповідно до положень СК належать: 1) опікун (ч. 4 ст. 249 СК); 2) піклувальник (ч. 4 ст. 249 СК); 3) особа, що усиновила чи удочерила (ч. 4 с. 232 СК); 4) патронатний вихователь (ст. 255 СК); 5) прийомні батьки (ч.2 ст. 256-2 СК). 6) батьки-вихователі дитячого будинку (ч.2 ст. 256-6 СК); 7) фактичний вихователь, особа, яка взяла у свою сім`ю дитину-сироту або дитину, позбавлену батьківського піклування (ст. 261 СК).

Згідно ч. 1 ст. 15 СК вбачається, що сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з Кодексу та інших законів України, а згідно з положеннями ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова для застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» у розумінні норм Конвенції.

Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 р. зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У п. 3.4 і 3.6. свого рішення від 11.10.2011 р. (справа № 10-рп/2011) Конституційний Суд України, аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від кримінального правопорушення полягає, насамперед у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Якщо провести аналогію зі ст. 166 КК України, яка передбачає схожі склади правопорушень, то вбачається, що обов`язок по догляду за дитиною покладається на батьків, тобто суб`єкт відповідальності за невиконання обов`язків по вихованню та навчанню дитини, у разі їх наявності, є її біологічні батьки. Тому спеціальний суб`єкт такий, як вітчим та мачуха можуть нести відповідальність за даним складом правопорушення лише у випадку відсутності біологічних батьків або неможливості здійснення біологічними батьками своїх обов`язків у цьому колі.

Із копії свідоцтва про народження малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що батьками останньої зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Як встановлено у судовому засіданні до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків притягується тітка ОСОБА_1 , однак доказів, проживання однією сім`єю, того що вона є опікуном малолітньої ОСОБА_2 , або про неможливість притягнення до адміністративної відповідальності у першу чергу батьків малолітньої дитини, матеріали справи не містять.

Частиною 2 статті 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі «Малофєєва проти Росії» ЄСПЛ серед іншого зазначено, що суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Викладене свідчить про те, що стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч.1 та ч.2 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи зазначене, не вбачаю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки матеріалами справи не доведено правильність визначення суб`єкта, зазначеного у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення, адміністративного правопорушення, а саме відсутні докази правових підстав, а саме доказів усиновлення чи призначення опікуном ОСОБА_1 відносно малолітньої ОСОБА_2 та докази неможливості притягнення біологічних батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності (позбавлення батьківських прав, смерті, перебування під слідством, перебуванням за кордоном понад півроку, визнання обмежено дієздатними чи недієздатними, тощо).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 38, 184 ч.1, 221, 245, 247 п.1, 251-252, 256, 268, 283, 287 КУпАП суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі № 148/2648/24 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КпАП України закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області.

Суддя О.О. Дамчук