ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Романько О.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності у відношенні

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, є помічником інваліда, паспорт громадянина України № НОМЕР_1 виданий органом 2312 від 10.12.2018, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 , тел. НОМЕР_3 , -

за правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу ААД № 047985 від 05.11.2024 ОСОБА_1 ставиться у вину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

У вказаному протоколу зазначено, що 01.11.2024 о 09 год. 40 хв. в м. Запоріжжя, по пр. Соборний буд. 162-А, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «ВАЗ 210994-20» державний номерний знак НОМЕР_4 , будучи учасником ДТП залишив місце пригоди, чим порушив вимоги п.2.10 (А) ПДР України. В результаті ДТП автомобілі механічно пошкоджено, завдано матеріальні збитки, травмованих немає.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 під час розгляду справи заявив клопотання про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення за відсутністю події і складу правопорушення.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що з 01.11.2024 знаходячись за адресою пр. Соборний буд. 162 а, м. Запоріжжя виконував паркування на вільне місце об`їжджаючи припаркований автомобіль сірого кольору та здав трохи ближче, проте ніяких звуків удару або тріску не чув, тому припаркувавшись пішов по власним справам. Повернувшись до свого автомобілю поїхав додому, про те що став учасником ДТП не знав, наміру уникнути відповідальності не мав, тому ОСОБА_1 вважає, що склад адміністративного правопорушення в його діях відсутній. Вже через чотири дні до нього звернулися працівники поліції та вказали на те, що потерпіла ОСОБА_2 звернулася до них не відразу, оскільки будь-яких пошкоджень на своєму авто вона не виявила в той же день. Затим, так як ОСОБА_2 є співробітником Запорізького апеляційного суду, вона звернулася до охорони та встановила по камерам відеоспостереження встановила, які автомобілі того дня перебували біля її транспортного засобу.

В судовому засіданні також була заслухана дружина ОСОБА_1 гр. ОСОБА_3 , яка пояснила, що вона є інвалідом та залежна від сторонньої допомоги, яку їй надає її чоловік. Так, 01.11.2024 вони на своєму автомобілі «ВАЗ 210994-20» державний номерний знак НОМЕР_4 , під`їхали до будівлі Запорізького апеляційного суду, так як в той день приймали участь в судовому засіданні. Припаркувалися на вільному місці. При цьому, будь-яких звуків удару чи тертя вони не чули. Затим вони прослідували до суду, де перебували тривалий час. Вийшовши з засідання, вони поїхали додому, в цей час на парковці біля їх автомобіля не знаходилися будь-які інші транспортні засоби.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, саме на поліцейського, який склав даний протокол, покладено законодавством обов`язок щодо збирання доказів.

Рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Європейський Суд з прав людини у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог п.1 ст.247 КУпАП не може бути почато, а почате підлягає закриттю в тому разі якщо, відсутня подія або склад адміністративного правопорушення.

Подію та склад правопорушення можуть підтвердити чи спростувати лише належні та допустимі докази, в тому числі протокол про адміністративне правопорушення.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) для кримінального провадження поширюється Європейським судом з прав людини й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративного правопорушення (справа «Лучанінова проти України», рішення від 09.06.2011 року, заява №16347/02).

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до ст. 6 Конвенції.

Обов`язком суду є забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші),отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст.9 Конституції України,ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція).

Таким чином, з моменту ратифікації Конвенції Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.

З наведеного вбачається, що рішення суду буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою, суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання) «поза розумним сумнівом», який означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Подібне роз`яснення зазначеного принципу надає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема, у п.54 рішення від 06.12.2007 у справі «Козинець проти України».

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Статтею 122-4 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Відповідно до п.1.10 ПДР України залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

Відповідно до п.2.10 «а» ПДР України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП характеризується наявністю вини у формі умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені правила дорожнього руху і прагне до цього.

Як встановлено в судовому засіданні із пояснень ОСОБА_1 , він не мав на меті приховувати факт дорожньо-транспортної пригоди або обставини її скоєння. А отже, умисел на вчинення правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП в його діях відсутній.

Суд зазначає, що сам факт події дорожньо-транспортної пригоди і не залишення винної особи на місці, не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки у даному випадку слід також встановити обставини, які свідчать про те, що це було свідомим та умисним діянням.

Так, згідно матеріалів справи про адміністративне правопорушення, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали незначних ушкоджень, а відтак суд вважає, що пояснення ОСОБА_1 про те, що він при зміні напрямку руху не відчув зіткнення з припаркованим автомобілем «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_5 не спростовані матеріалами справи.

Разом з тим, суд також приймає до уваги письмові пояснення гр. ОСОБА_2 , яка пояснила, що 01.11.2024 вона близько 8.20 год. припаркувала свій автомобіль «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_5 біля входу в Запорізький апеляційний суд за адресою: пр.Соборний, буд. 162, м. Запоріжжя. Автомобіль перебував на цьому місці до 16.10 год. Протягом цього проміжку часу автомобілю було завдано ушкоджень переднього бамперу (подряпано лівий кут). По закінченню робочого часу вона поїхала додому та не побачила цих пошкоджень свого автомобілю. Пошкодження ці вона виявила вже в суботу вдень. У п`ятницю 01.11.2024 біля її автомобілю паркувалося декілька транспортних засобів. На її погляд, пошкодження були завдані автомобілем марки «Лада», який паркувався біля суду близько 9.30-9.40 год. або чорним автомобілем під керуванням жінки, яка приїхала до суду близько 15.00 год.

Таким чиним пояснення потерпілої не суперечать поясненням наданим ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Враховуючи характер та локалізацію пошкоджень транспортних засобів, а також те, що водій ОСОБА_1 у момент зіткнення не відчув удару, та у нього був відсутній умисел на залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, суд приходить до висновку, що в діях останнього відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, яка має утворювати його склад у сукупності з іншими обставинами.

Таким чином, відсутність у матеріалах справи доказів умисного залишення місця ДТП, виключає відповідальність ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Таким чином, проаналізувавши зміст доказів, наявних в матеріалах цієї справи, доходжу висновку, що вони не підтверджують наявності у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

За таких обставин провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 122-4, 247, 283, 284 КУпАП України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: О.О. Романько