КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №33/824/5105/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року суддя Київського апеляційного суду Приходько К.П., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Трофімова Богдана Володимировича, переглянув справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою Трофімова Богдана Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2024 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина

України, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та на якого накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.,-

установив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №827486від 24 серпня 2024 року, ОСОБА_1 , 24 серпня 2024 року о 13 год 30 хв в м. Київ по пр-т Берестейський, 44, керуючи транспортним засобом Tesla Model Y д.н. НОМЕР_1 , не дотримався безпечної швидкості руху та скоїв зіткнення з транспортним засобом Audi Q8 НОМЕР_2 , який рухався попереду.

В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.13.1ПДР України, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн.

Не погодившись з вказаною постановою, Трофімов Б.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2024 року скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрити на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення у стані крайньої необхідності.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення у стані крайньої необхідності.

Вказує, що свідок (потерпіла) ОСОБА_3 пояснила, що їхала в другій полосі зліва і раптово почала гальмувати через людину, яка перетинала проспект Берестейський по проїзній частині. Інші автомобілі також раптово почали гальмувати.

Свідок ОСОБА_4 пояснила (мовою оригіналу): «особа чоловічої статі нетверезого вигляду переходила проспект в недозволеному місці, спричинила при цьому аварію двох автомобілів.»

Крім того, на відеозаписі видно, як чоловік хитаючись переходив пр-т Берестейський навпростець, чим змушував всі автомобілі, які рухались в обох напрямках екстрено гальмувати.

Зазначає, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови не дотримався вимог встановлених ст. 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, і про які повідомляв ОСОБА_1 , подаючи докази і клопотання, не надав жодної оцінки поданим доказам, проявив необ`єктивність в розгляді справи.

У судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Трофімов Б.В апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, його захисника, свідка, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши постанову суду в межах поданої апеляції, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Нормами ст.280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Детально вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що повністю доведена вина ОСОБА_1 в тому, що 24 серпня 2024 року о 13 год 30 хв рухаючись проспектом Берестейський, 44у м. Києві, керуючи автомобілем Tesla Model Y д.н. НОМЕР_1 , не дотримався безпечної швидкості руху та скоїв зіткнення з транспортним засобом Audi Q8 НОМЕР_2 .

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.13.1ПДР України.

Відповідно до п. 13.1 Правил дорожнього руху України, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено ст.124 КУпАП підтверджується матеріалами справи, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №827486 від 24 серпня 2024 року;

-схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, де зафіксовано розташування транспортних засобів на місці ДТП, локалізація та вид механічних пошкоджень, які отримали транспортні засоби;

-письмовими поясненнями;

-флеш носієм, на якому містяться відеозаписи з камер відеоспостереження.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 в порушенні п.13.1ПДР Україниє правильний, кваліфікація його дій за ст. 124 КУпАП вірна.

Доводи за яких Трофімов Б.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження, оскільки ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення у стані крайньої необхідності, вважаю необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ст. 17 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна школа є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Крайня необхідність - це стан, в якому була вчинена дія, передбачена цим Кодексом або іншими законами України, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, і який виключає можливість кваліфікації цієї дії як адміністративного правопорушення. Обов`язковими ознаками крайньої необхідності є вчинення дії 1) з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

За наявності усіх трьох наведених вище обставин особа звільняється від адміністративної відповідальності на підставі ст. 17 КУпАП, а провадження по справі про адміністративне правопорушення, вчинене у стані крайньої необхідності, підлягає закриттю.

Зазначені Трофімовим Б.В. , який діє в інтересах ОСОБА_1 обставини не відносяться до обставин, визначених у ст. 17 КУпАП, які виключають адміністративну відповідальність.

Апеляційний суд виходить з того, що дорожній рух становить діяльність з підвищеним ризиком, під час якої можуть виникати передбачувані ситуації як в силу певних зовнішніх факторів (наприклад ожеледиця, інші складні погодні умови або повалене дерево), так і виду людських помилок, необережності, необачності, а також порушення ПДР. Тому на всіх учасників дорожнього руху покладається обов`язок дотримуватися не лише чітко визначених правил, як наприклад обмеження швидкості, але й загальних засад безпеки руху, що визначаються дорожньої обстановкою, що склалася.

Водій юридично зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну та в разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для всіх інших учасників руху об`їзду перешкоди. Закон не передбачає модифікації цих обов`язків або звільнення від них залежно від причин виникнення перешкоди, тому ці причини можуть включати також і порушення ПДР іншим учасником дорожнього руху.

Виходячи з цього, вважаю, що водій ОСОБА_1 був зобов`язаний враховувати дорожню обстановку та вживати заходи, щодо безпечності дорожнього руху(дотримуватись безпечної дистанції та безпечного інтервалу), тобто враховувати непередбачувані обставини та виконувати вимоги п.13.1 ПДР України, а саме контролювати швидкість автомобіля, дотримуватись безпечної дистанції, безпечного інтервалу та враховувати дорожні обставини під час руху.

На думку апеляційного суду водій ОСОБА_1 у разі дотримання вимог п.13.1 Правил дорожнього руху, враховуючи дорожню обстановку, технічний стан транспортного засобу, будучи уважним та реагуючи на зміну дорожньої обстановки, керуючи автомобілем з безпечною швидкістю та дотримуючись безпечної дистанції, міг би уникнути зіткнення з автомобілем Audi Q8 НОМЕР_2 , який рухався попереду.

За таких обставин, доходжу висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, надано належну оцінку усім доказам наявним в матеріалах справи, у тому й числі тим на які в апеляційній скарзі посилається Трофімов Б.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 і висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що постанова судді є законною та обґрунтованою, відсутні підстави для її скасування, в зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову судді - без змін.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Трофімова Богдана Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду К.П. Приходько