Номер провадження: 33/813/2798/24
Номер справи місцевого суду: 496/3248/24
Головуючий у першій інстанції Горяєв І. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю секретаря Чеботар А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла захисник Турчак Марина Валеріївна, на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 01 листопада 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 18.04.2024 року о 15:25 год. в Одеській області, Одеський район, траса М-05 452 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Nissan maxima», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення координації рухів. Відмовився від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння, в присутності лікаря в медичному закладі КНП «ООМЦПЗ» ООР. Висновок медичного закладу №001201 від 18.04.2024. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Саме зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Біляївського районного суду Одеської області від 01 листопада 2024 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 42-44).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 08.11.2024 року захисник ОСОБА_1 адвокат Турчак М.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.45-52).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобіг

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За змістом ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Верховний Суд України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи справу №524/5741/16-а зауважив, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив із того, що вина ОСОБА_1 у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю підтверджена матеріалами справи.

Однак, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 7 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Зазначена Інструкція покроково встановлює дії працівників поліції в разі виникнення підозри у перебуванні водія в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів.

Пунктом 12 розділу 2 вказаної Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, а саме, наявність однієї чи декількох ознак стану сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Відповідно до ст. 266 КпАП України огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Аналіз наведених норм, дає підстави дійти до висновку, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції повинна бути зафіксована працівниками поліції за допомогою спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів, у присутності двох свідків.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 851508, 18.04.2024 року о 15:25 год. в Одеській області, Одеський район, траса М-05 452 км водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Nissan maxima», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме звужені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення координації рухів. Відмовився від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння, в присутності лікаря в медичному закладі КНП «ООМЦПЗ» ООР.

Однак, наявні в матеріалах справи відеозаписи (з портативних відеореєстраторів №471337,471330, 474573) не містять відеофіксацію, ані доставлення ОСОБА_1 до медичного закладу, ані його відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки, та в медичному закладі.

Навпаки, з зазначених відеозаписів чітко вбачається, що на неодноразові запитання патрульних, чи буде ОСОБА_1 їхати на експертизу для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, останній погоджувався (урив. 15:25:10-15:25:35; 15:34:05-15:34:32).

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що наявний в матеріалах справи висновок КПН «ООМЦПЗ» ООР від 18.04.2024 з відміткою про відмову від проходження огляду не є належним доказом на підтвердження здійсненої ОСОБА_1 відмови від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається безпосередньо після огляду особи, тобто такий документ може підтверджувати лише позитивний або негативний результат перебування особи в стані відповідного сп`яніння, однак не відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Зазначення у висновку про те, що ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, жодним чином не підтверджує належне виконання працівниками поліції вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не містять відомостей про залучення таких свідків, а матеріали справи жодних відомостей про них не мають.

Наявний в матеріалах справи рапорт працівника поліції від 26.06.2024 також не може слугувати беззаперечним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується із правовим висновком, викладеного у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі №524/5741/16-а.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Досліджений апеляційним судом відеозапис (з портативних відеореєстраторів №471337,471330, 474573) не містить моменту доставлення ОСОБА_1 до медичного закладу, так само не містить нібито відмови ОСОБА_1 від проходження такого огляду вже в медичному закладі, зазначені події взагалі не відображені на наявному в матеріалах справи відеозаписі. Вказаний відеозапис закінчується тим, що ОСОБА_1 зазначає: «…я не відмовляюся…», а інспектор поліції каже: «..значить поїдемо…», далі інший інспектор почав зазначати, що вони не лікарі, якщо протягом 30 днів ОСОБА_1 нічого не вживав то нічого не покаже, на що Пастух відповів: «Я не проти», далі інспектор поліції вказав: «…ну поїхали...» та відеофіксація закінчилася.

Зазначення у висновку КНП «ООМЦПЗ» ОМР того, що ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, жодним чином не підтверджує належне виконання працівниками поліції вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП, оскільки такий висновок не містить конкретних відомостей про залучених свідків.

Крім того, при нібито відмові ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, як про це вказує поліцейський у рапорті, то такі свідки мали були зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, як того вимагають положення ст. 266 КУпАП, тим паче що відеофіксація огляду в медичному закладі поліцейськими не здійснювалася та матеріали даної справи не містять цих відеозаписів.

Апеляційний суд також зауважує, що пунктом 12 Розділу ІІ Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Пунктом 8 Розділу ІІ Інструкції визначено, що форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

З наведеного слідує, що після встановлення у особи ознак наркотичного чи іншого сп`яніння, працівник поліції зобов`язаний виписати направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння (що є правовою підставою для огляду) та вручити його особі, яка підлягає огляду.

Однак наявний в матеріалах справи відеозапис не містить як складення такого направлення, так і вручення ОСОБА_1 такого направлення, як особі, яка підлягала огляду, що свідчить про грубе порушення Інструкції №1452/735.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних належних та допустимих доказів відмови останнього від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли свого підтвердження та заслуговують на увагу.

Виходячи з викладеного, працівниками поліції при складанні адміністративних матеріалів не дотримано вимоги адміністративного законодавства щодо обов`язку доказування, який лежить на особі, що висуває адміністративне звинувачення, не надано суду достатні докази вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Судом не прийнято до уваги недостатність доказів у справі та їх суперечність один одному, залишено поза увагою норми матеріального права, якими встановлено процедуру фіксації адмінправопорушень, зокрема за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним судом також враховано, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в його постанові від 10.07.2020 року у справі №420/647/19, адміністративне провадження №К/9901/32880/19, сам по собі тільки протокол про адміністративне правопорушення і рапорт поліцейського не може слугувати достатніми доказами доведеності винуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які повинні бути вчинені відповідно до вимог закону.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

При цьому, Верховний Суд у справі № 38/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням ПДР працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Аналізуючи наведені обставини та оцінюючи зазначені в матеріалах справи докази, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, його вини у вчиненні тих дій, які зазначені в протоколі та в оскаржуваній постанові суду.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи з вищевикладеного, вважаю за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу, оскаржувану постанову скасувати і прийняти постанову на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в діях останнього події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Часткове задоволення апеляційної скарги полягає у тому, що не всі її доводи були прийняті судом апеляційної інстанції до уваги і стали підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє захисник Турчак Марина Валеріївна, задовольнити частково.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 01 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда