Номер провадження 3/754/3035/24
Справа №754/6629/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 травня 2024 року м. Київ

суддя Деснянського районного суду м.Києва Соловйов О.Л., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли від Деснянського управління поліції ГУНП у м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст.173-2 КУпАП, суд

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №577706 від 30.04.2024 року ОСОБА_1 30.04.2024 року о 13.00 год. за місцем мешкання вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно співмешканки ОСОБА_2 , а саме: вчинив сварку, ображав брутальною лайкою, душив, бив руками по обличчю та тілу, своїми діями завдав психологічної та фізичної шкоди, порушив п.14,!7 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Під час вивчення вказаної справи судом встановлено наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Водночас, приписами ст.126-1 КК України встановлено кримінальну відповідальність за домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Як убачається із пояснень ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 , наданих 30.04.2024 працівникам поліції при оформлені адміністративного матеріалу, підтверджено завдання тілесних ушкоджень останній.

Вказане підтверджується рапортом працівника поліції - Інспектора СПДН ВП Деснянського УП ГУНП у м. Києві Мойсієнко М.

Опитана в залі судового засідання неповнолітня потерпіла ОСОБА_2 , в присутності законного представника - матері ОСОБА_3 , підтвердила побиття з боку ОСОБА_1 зазначаючи про наявність посттравматичних наслідків.

З матеріалів справи убачається, що вказані твердження потерпілої правоохоронними органами не перевірені взагалі, цим діям не надана правова оцінка, не прийнято жодного процесуального рішення за результатами травмування неповнолітньої особи шляхом побиття її з боку співмешканця, що не відповідає чинному законодавству у повному обсязі.

Загалом, звертає увагу на себе безвідповідальність особи, яка направляла до суду вказані матеріали без відповідної перевірки за наявності інформації про травмування неповнолітньої особи та наявності тілесних ушкоджень на відкритих ділянках тіла, насамперед обличчя потерпілої має посттравматичні наслідки, (застаріли сінці за спливом більш ніж 2-х тижнів с моменту події).

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Реалізація такого права має здійснюватися заявником з урахуванням того, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема ст. 214 КПК України, передбачає, що слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119) сторін цих відносин, відповідно.

У цьому випадку, запроваджені внутрішні процедури щодо порядку та строків унесення даних до ЄРДР кореспондуються з норми, наведеної ст. 214 КПК України.

Як наслідок, з вище зазначеної правової норми (ст. 214 Кодексу) та запроваджених внутрішніх процедур випливає, що нормами кримінального процесуального законодавства України встановлюється імперативний обов`язок після отримання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення унесення за нею відомостей до ЄРДР, оскільки згідно ч. 1 ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Як передбачає стаття 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З урахуванням неповнолітнього віку потерпілої, убачається, що правоохоронні органи фактично ухилися від виконання свого обов`язку щодо проведення відповідного розслідування у справі. У даній справі, незважаючи на фактичні обставини справи, права потерпілої, щодо розслідування справи за фактом її побиття, спаплюжені, що призвело до порушення завдань кримінального провадження, оскільки до потерпілого не була застосована належна правова процедура, не було забезпечено швидкого, повного та неупередженого розслідування з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Як зазначено у правовій позиції ЄСПЛ у справі «TKHELIDZE проти Грузії», заява № 33056/17, відсутність негайного реагування органів влади при виникненні підозр щодо домашнього насильства порушує конвенцію. ЄСПЛ наголосив, що за відповідних обставин влада зобов`язана вживати превентивних оперативних заходів для захисту особи, життю якої загрожує злочинні дії іншої особи. Жертви домашнього насильства, які потрапляють до категорії вразливих осіб, мають право на державний захист. Коли виникають будь-які підозри щодо домашнього насильства чи насильства щодо жінок, від органів влади вимагається негайне реагування та подальша особлива ретельність для вирішення конкретного характеру насильства в ході провадження.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145.

За змістом положень ст.ст.253, 284 КУпАП, якщо при розгляді адмінсправи орган (посадова особа) прийде до висновку, що в порушенні є ознаки кримінального правопорушення, він передає матеріали прокурору або органу досудового розслідування.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд вважає за необхідне направити зазначений адміністративний матеріал до слідчого відділу Деснянського управління поліції ГУНП у м. Києві для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст.214 КПК України.

Керуючись ст.ст. 256, 278, 253 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Матеріали провадження щодо ОСОБА_1 направити до слідчого відділу Деснянського управління поліції ГУНП у м. Києві для вирішення питання в порядку ст.214 КПК України.

Суддя О.Л. Соловйов