Справа № 303/3955/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.12.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Захарчука І. І., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/434/24, за апеляційною скаргою захисника-адвоката Захарчука І. І. на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.05.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173, ч. 1 ст. 184 КУпАП та на нього з урахуванням ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 119 (сто дев`ятнадцять) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 069575 від 01.05.2024 та постанови судді від 08.05.2024 вбачається, що 01.05.2024 о 23 год 25 хв ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , виражався нецензурною лайкою в сторону ОСОБА_3 та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого порушував громадський порядок та спокій громадян, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 173 КУпАП.

Окрім того, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 852384 від 01.05.2024 та постанови судді від 08.05.2024 вбачається, що 01.05.2024 близько 22 год в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 ухилився від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо виховання своїх дітей, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , знаходився у стані алкогольного сп`яніння, допускає їх самостійного знаходження без нагляду, діти знаходяться в неохайному вигляді та у несприятливих умовах для життя, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Захарчук І. І. просить постанову суду від 08.05.2024 змінити, шляхом закриття провадження у справі про за ч. 1 ст. 184 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події адміністративного правопорушення та накладення адміністративного стягнення з урахуванням санкції ст. 173 КУпАП. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, а висновки про доведеність його вини є такими, що суперечать фактичним обставинам справи. Звертає увагу на те, що жодним доказом у справі не доводиться факт невиконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків, а зазначені у протоколі обставини не знаходять свого підтвердження і на відеозаписі з боді-камер поліцейський зауважує, що не вбачає в діях ОСОБА_1 домашнього насильства. Крім того, працівниками поліції не проведено огляд помешкання по місцю проживання ОСОБА_1 , у встановленому порядку з участю педагога не відібрані пояснення від дітей і не

-2-

зафіксовано їх неохайний зовнішній вигляд. Також відсутні докази про факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення правопорушення, як і докази систематичного зловживання ним спиртними напоями. Суд безпідставно дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 були вчинені хуліганські дії по відношенню до ОСОБА_6 , оскільки відсутні докази, в тому числі і на відеозаписах, про наявність будь-якого конфлікту між ним та потерпілою. З відеозапису прослідковується і те, що ОСОБА_1 під час перевірки обставин адміністративних правопорушень, які мали місце 01.05.2024, поводив себе спокійно й адекватно, аж до тих пір, допоки ОСОБА_7 своїми діями не спровокувала його, що і стало підставою його затримання. Суд не вжив жодних заходів для повідомлення ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи щодо нього, чим позбавив його права на захист і можливості реалізувати процесуальні права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду апеляційної скарги, потерпіла ОСОБА_3 на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилася. ОСОБА_3 повідомлена за допомогою смс-повідомлення, про що свідчить довідка про доставку повідомлення у додаток «Viber». Також ОСОБА_3 направлено повідомлення про час та місце розгляду справи на наявну в матеріалах справи адресу місця її проживання, однак таке повернулось до апеляційного суду без вручення адресату. Указане свідчить про те, що апеляційним судом вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи, а відповідно вона вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Клопотання про відкладення розгляду справи ОСОБА_3 не заявляла, даних про поважність причин неявки не надала. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Адіментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_3 , що не може розцінюватись як порушення її прав, передбачених ст. 269 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Захарчука І. І., які просили закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173 та ч. 1 ст. 184 КУпАП, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

-3-

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Крім того, суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає обережності дій суду при вирішенні питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173 та ч. 1 ст. 184 КУпАП, суд першої інстанції послався на те, що вина ОСОБА_1 підтверджується протоколами про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 069575 від 01.05.2024 та серії ВАБ № 852384 від 01.05.2024, протоколом серії АА № 034561 про адміністративне затримання ОСОБА_1 від 01.05.2024, поясненнями потерпілої ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_7 від 01.05.2024, компакт-диском з відео фіксацією правопорушення від 01.05.2024. Тому суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 173 та ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Проте, апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наявні у справі докази та доводи апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 184 КУпАП настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків, щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

-4-

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей полягає у бездіяльності, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно і у неповному обсязі. Таке ухилення може бути у формі бездіяльності, пов`язаної із незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України).

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3 ст. 150 СК України).

Батьки зобов`язані поважати дитину (ч. 4 ст. 150 СК України).

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ч. 5 ст. 150 СК України).

Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини (ч. 6 ст. 150 СК України).

Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини (ч. 7 ст. 150 СК України).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

У частині 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 визначено, що означає «не піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя»: незабезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складник виховання; не спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявлення інтересу до її внутрішнього світу; не створення умов для здобуття нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Отже ухиленням від виконання батьківських обов`язків не вважається будь-яка дія, а лише невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством, і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

-5-

Розглядаючи справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП України, суд першої інстанції залишив поза увагою зазначені вимоги законодавства, про що слушно заявляє в апеляційній скарзі захисник-адвокат Захарчук І. І.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши зміст оскаржуваної постанови, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції належним чином не визначено об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, не з`ясовано яким саме чином ОСОБА_1 не виконував свої батьківські обов`язки, а також не зазначено чим конкретно підтверджено неналежне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Складений щодо ОСОБА_1 протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки не містить суті адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 с. 184 КУпАП, а викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу цього адміністративного правопорушення, а саме у протоколі не зазначено, які саме батьківські обов`язки, що встановлені ч. 1-7 ст. 150 СК України, не виконував ОСОБА_1 .

Склад правопорушення це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності.

Об`єктивна сторона правопорушення це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Разом з тим, під час складання протоколу відносно ОСОБА_1 не конкретизовано, у який спосіб останній, як особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ухилився від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своїх дітей, та яких саме обов`язків він не виконав.

Наведене прямо суперечить принципу правової визначеності, закріпленому у рішеннях ЄСПЛ (п. 31 по справі «Ракевич проти Росії» та п. 109 по справі «Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови»), згідно яких «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

У протоколі, складеному щодо ОСОБА_1 зазначено, що ОСОБА_1 ухилився від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо виховання своїх дітей, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , знаходився у стані алкогольного сп`яніння, допускає їх самостійного знаходження без нагляду, діти знаходяться в неохайному вигляді та у несприятливих умовах для життя.

Проте, як слушно заявляє захисник в апеляційній скарзі, жодним доказом у справі не доводиться факт невиконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків, а зазначені у протоколі обставини не знаходять свого підтвердження.

-6-

При цьому, заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції не проведено огляд помешкання по місцю проживання ОСОБА_1 , не відібрані у встановленому порядку з участю педагога пояснення від дітей і не зафіксовано їх неохайний зовнішній вигляд, а також відсутні докази, які б із достовірністю підтверджували факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння та систематичність зловживання ним спиртними напоями.

У випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З наданого стороною захисту акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 та його дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 вбачається, що за наслідками проведеного обстеження встановлено, що батько ОСОБА_1 за допомогою двох благодійних організацій створив належні умови для дітей, працює, має невеликий заробіток, діти його люблять, самостійно у міру своїх можливостей виконує свої обов`язки по вихованню та утриманню дітей.

З характеристики ОСОБА_1 за місцем роботи ТОВ «Термінова ремонтно-будівельна служба» вбачається, що останній працює на посаді машиніста автомобільного крану, характеризується позитивно, проявив себе як надійний та кваліфікований працівник.

Із психолого-педагогічних характеристик дітей ОСОБА_1 ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 вбачається, що останні за місцем навчання характеризуються з позитивної сторони, охайні, завжди мають необхідне навчальне приладдя для занять, вдома для них створено всі необхідні житлово-побутові умови для їх розвитку, батько цікавиться їх навчанням, піклується про них, приділяє належну увагу їх навчанню та вихованню.

Із письмових пояснень ОСОБА_7 від 28.10.2024 вбачається, що з ОСОБА_1 у них добрі сусідські стосунки, а 01.05.2024 вона почула крики дітей та викликала поліцію, однак реальні обставини їй не були відомі і пояснення працівникам поліції надавала на емоціях, претензій щодо ОСОБА_1 немає.

Письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 28.10.2024 стверджується, що ОСОБА_1 є турботливим батьком, працьовитим, добрим, любить дітей та піклується про них, забезпечує їм належні умови життя, не зловживає алкогольними напоями.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази та відомості про те, що сім`я ОСОБА_1 є неблагополучною.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять таких доказів, які б із достовірністю свідчили про те, що подія, яка мала місце 01.05.2024 о 22 год за участю ОСОБА_1 , підпадає під ознаки ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 з огляду на наведені вище обставини є необґрунтованим і не узгоджується з наведеними вище вимогами КУпАП та встановленими апеляційним судом обставинами.

Всі обставини правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП та елементи складу даного правопорушення повинні встановлюватися та перевірятися доказами, наданими сторонами у даній справі, саме в ході її судового розгляду.

Таким чином наявними у справі доказами не доведено поза розумним сумнівом факту ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законодавством обов`язків

-7-

щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, що у свою чергу не надає можливості зробити висновок про наявність в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Що стосується притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Диспозиція ст. 173 КУпАП передбачає вчинення особою дрібного хуліганства, тобто нецензурної лайки в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок.

Дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює дрібне хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства.

Суть даного правопорушення зводиться до вчинення таких дій, що привели до порушення громадського порядку і спокою громадян.

Громадський порядок це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Громадська небезпека дій правопорушників проявляється в тому, що дрібне хуліганство певною мірою дезорганізує весь комплекс суспільних відносин, що склалися, а дії правопорушників спрямовані проти забезпечення нормального життя, суспільно-політичної діяльності громадян. Дрібне хуліганство необхідно відрізняти від таких схожих дій, як самоправство, приниження гідності, нанесення побоїв, або інших проступків, які мають наслідком адміністративну чи кримінальну відповідальність (поява у нетверезому стані у громадських місцях, порушення правил руху, справи приватного обвинувачення, домашнє насильство тощо).

Також з диспозиції зазначеної норми закону вбачається, що одним з елементів об`єктивної сторони є місце вчинення правопорушення громадські місця, тобто місця скупчення громадян, проведення громадських заходів тощо.

Тобто, громадське місце є обов`язковою ознакою, яка підлягає доказуванню під час розгляду справи про адміністративні правопорушення. Громадським місцем визначається вільна в доступі необмеженому колу осіб територія нежитлового та невиробничого призначення, яка використовується для задоволення особистих потреб, у межах якої здійснюється державне регулювання суспільних відносин з охорони громадського порядку. Отже громадське місце є публічним і знаходиться у вільному доступі для необмеженого кола осіб, незалежно від соціальної, групової чи іншої належності й без будь-яких спеціальних дозволів.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, є суспільні відносини саме у сфері громадського порядку, а для кваліфікації дій особи за цією статтею встановлення хуліганського мотиву є обов`язковим.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого даною нормою, полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян

До поняття «інші подібні дії» слід віднести такі прояви дрібного хуліганства, як: насильницьке вторгнення в громадські місця всупереч забороні певних осіб, покликаних слідкувати за порядком; співання нецензурних пісень, розповідання вульгарних анекдотів групам людей; вигуки, свист під час демонстрації кінофільмів; ґвалт, крики з хуліганських мотивів біля вікон громадян у нічний час; публічне справляння природних потреб у не відведених для цього місцях; поява у громадському місці в оголеному вигляді; самовільне без потреби зупинення комунального транспорту;

-8-

нанесення непристойних малюнків на тротуари, стіни, паркани, двері чи вчинення написів нецензурного змісту; грубе порушення черг, яке супроводжується ображанням громадян та проявом неповаги до них; знищення або пошкодження з хуліганських мотивів якого-небудь майна у незначних розмірах; зривання афіш, плакатів, газет, оголошень зі стендів; умисна (з бешкетництва) швидка їзда на автомобілях та мотоциклах по калюжах поблизу тротуарів, зупинок, інших місць скупчення людей тощо.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього.

Хуліганство, як правопорушення, виключається за наявності таких умов: конфлікт має місце між знайомими, на ґрунті особистих неприязних відносин, тобто без мотивів явної неповаги до суспільства. У такому випадку дії сторін у конфлікті визнаються правопорушенням в залежності від шкоди, яка спричинена фактично та від передбачення кримінальної чи адміністративної відповідальності за спричинення такої шкоди.

Відповідно до абз. 2 п. 15 постанови ВП Верховного Суду від 03.07.2019 за відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства (справа № 288/1158/16-к).

Отже для кваліфікації дій особи, необхідно співставити фактичні обставини події, тобто відповідність конкретного діяння, а також наявні докази із ознаками того чи іншого складу правопорушення, передбаченого у диспозиції статті КУпАП.

Однак, при дослідженні складеного щодо ОСОБА_1 протоколу за ст. 173 КУпАП встановлено, що зазначене у ньому звинувачення ОСОБА_1 у вчиненні цього адміністративного правопорушення, яке полягає у тому, що ОСОБА_1 виржався нецензурною лайкою у сторону ОСОБА_3 та погрожував їй фізичною розправою, не знаходить свого підтвердження, оскільки не підтверджено жодними доказами, у тому числі відеозаписом з місця події та письмовими поясненнями самої ОСОБА_3 . Тому, викладені у протоколі обставини правопорушення не містять обов`язкових для даного правопорушення кваліфікуючих ознак та обставин, які мають істотне значення для розгляду справи.

Із письмових пояснень ОСОБА_3 від 01.05.2024 не вбачається, що ОСОБА_1 виражався у її адресу нецензурною лайкою чи погрожував їй фізичною розправою.

З письмових пояснень ОСОБА_7 від 01.05.2024 також не вбачається, що ОСОБА_1 здійснював відносно неї будь-які дії, які підпадають під ознаки дрібного хуліганства.

Між тим, із письмових пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_7 від 28.10.2024 вбачається, що останні не мають жодних претензій щодо ОСОБА_1 .

Тому, апеляційний суд визнає слушними доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 були вчинені хуліганські дії по відношенню до ОСОБА_6 , оскільки відсутні докази, в тому числі і на відеозаписах, про наявність будь-якого конфлікту між ним та потерпілою.

Знаходять своє підтвердження і доводи апеляційної скарги про те, що з відеозапису з місця події вбачається, що ОСОБА_1 поводив себе спокійно й адекватно аж до тих пір, допоки ОСОБА_7 своїми діями не спровокувала його, що і стало підставою його затримання.

Тому, апеляційний суд вважає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів, які б свідчили, що ОСОБА_1 вчинив дрібне хуліганство у розумінні диспозиції ст. 173 КУпАП.

-9-

Наведені вище обставини, у своїй сукупності, дають апеляційному суду підстави дійти до висновку про недоведеність того, що ОСОБА_1 у зазначені в протоколі час та місці, дійсно своїми діями вчинив дрібне хуліганство, у тому числі щодо ОСОБА_6 , а встановлена невідповідність даних протоколу про адміністративне правопорушення об`єктивним обставинам справи, вказують на відсутність доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 173 КУпАП адміністративного правопорушення, що також підтверджується письмовими пояснення ОСОБА_6 від 01.05.2024 та 28.10.2024.

На думку апеляційного суду, наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, що свідчить про відсутність у діях ОСОБА_1 події і складу даного адміністративного правопорушення.

Крім того, заслуговують на увагу, оскільки ґрунтуються на матеріалах справи, і доводи апеляційної скарги про те, що суд не вжив жодних заходів для повідомлення ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи щодо нього, чим позбавив його права на захист і можливості реалізувати процесуальні права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Відповідно до ст. 254 КУпАП найважливішим джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення є протокол про вчинення адміністративного правопорушення, який повинен містити ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП.

Водночас, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а наведені у постанові суду докази не містять у собі достатніх даних про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173 та ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Оцінка доказів відповідно до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, висновки викладені у постанові місцевого суду, давши оцінку фактичним обставинам справи та наданим стороною захисту доказам, апеляційний суд приходить висновку про те, що при винесенні оскаржуваної постанови суддя місцевого суду належної оцінки та аналізу наявним у справі доказам не надала та у порушення вимог ст. 245, 252, 280 КУпАП, не з`ясувала усі обставини справи в їх сукупності і, як наслідок, за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів, дійшла помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173 та ч. 1 ст. 184 КУпАП.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) Європейський суд з прав людини встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства Російської Федерації така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з чим, на думку Європейського суду з прав людини, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) Європейський суд з прав людини розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення ініціював дослідження доказів

-10-

обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, усі сумніви щодо доведення винуватості особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, рішення суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 та ч. 1 ст. 184 КУпАП є незаконним, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення вжиття заходів по встановленню осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, складання протоколів про адміністративні правопорушення, з`ясування обставин, за яких скоєно правопорушення, вилучення речей та документів, покладаються на органи Національної поліції, їх територіальні підрозділи; відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; саме на відповідних посадових осіб Національної поліції України покладено доведення винуватості особи у вчиненні того чи іншого правопорушення з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів.

Приймаючи рішення апеляційний суд також бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП щодо перегляду апеляційним судом справи в межах апеляційної скарги та не обмеження доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у скоєнні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Захарчука І. І. задовольнити.

Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.05.2024 щодо ОСОБА_8 , - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173, ч. 1 ст. 184 цього Кодексу.

Постанова апеляційного суду окарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя