Єдиний унікальний номер 448/1789/24
Провадження № 3/448/951/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.12.2024 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Кічак Ю.В., з участю секретаря судового засідання Москалик О.І., розглянувши матеріали справи, що надійшли з Відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючу,

за ч.1 ст.184 КУпАП, -

учасники справи:

особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

права передбачені ст.ст.268, 270 КУпАП, ст.ст.10, 63 Конституції України особі роз`яснені,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 з 04.09.2024р. по 24.09.2024р. за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , ухилялася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своїх дітей, - ОСОБА_2 , 2014р.н. і ОСОБА_3 , 2015р.н., а саме: діти не відвідували навчальний заклад понад 10 днів без підтверджуючих документів, що було виявлено 25.09.2024 року представником Служби у справах дітей виконавчого комітету Шегинівської сільської ради Яворівського району.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 в судовому засіданні вказала, що неявка дітей в навчальний заклад була пов`язана з хворобою та медичним обстеженням дітей (копію медичних документів додала.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та проаналізувавши матеріали зазначеної справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.

Згідно з положеннями ст.ст.245, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасно, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001, № 2402-III (із відповідними змінами та доповненнями) передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.12 вказаного Закону України виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст.184 КУпАП України настає у разі ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.184 КУпАП проявляється у невиконанні батьками або особами, які їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку дітей без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (ут.ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям); незабезпечення дітей безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей означає бездіяльність, у результаті якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей. Виховання складається з різного роду дій батьків, одним з елементів яких є нагляд за поведінкою дитини.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

За таких обставин, встановлюючи наявність чи відсутність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол, та даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаного правопорушення підтверджується такими доказами по справі: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №226549 від 25.09.2024р., де зафіксовано факт вчинення ОСОБА_1 даного правопорушення; листом начальника відділу «Служби у справах дітей» виконавчого комітету Шегинівської сільської ради ОСОБА_4 , адресований начальнику ВнП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області Заболітному В. щодо неналежного виховання своїх дітей громадянкою ОСОБА_1 та іншими матеріалами справи.

Аналізуючи наведені докази, приходжу до переконання в доведенні винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, - ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

У відповідності до ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Чинне законодавство не містить переліку або вказівок на ознаки, що дозволяють визначити малозначність провини. Є підстави вважати, що це адміністративні правопорушення, які не становлять великої суспільної шкідливості й не завдають значних збитків державним або суспільним інтересам або безпосередньо громадянам.

Положення ст.22 КУпАП відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для правопорушника, меті адміністративній відповідальності. Він передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови держави від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом. При розгляді справ та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання особи, що вчинила адміністративне правопорушення, у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами.

У кожному конкретному випадку судом має вирішуватися питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної шкідливості, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Таким чином, враховуючи характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, особу порушниці, ступінь її вини, майновий стан (не є працевлаштована), кількість утриманців двоє малолітніх дітей, наявність обставин, що пом`якшують відповідальність, - вчинення правопорушення вперше, щире розкаяння, відсутність обставин, які б обтяжували відповідальність; що дії ОСОБА_1 не завдали значних збитків державним або суспільним інтересам чи безпосередньо громадянам і це порушення не потягло за собою будь-яких тяжких наслідків, які б негативно вплинули на права і свободи громадян, а тому, з врахуванням вищенаведеного та з метою виховання особи в дусі додержання законів України, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень, суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог ст.22 КУпАП має місце малозначність вчиненого та можливість звільнення від адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 обмежившись усним зауваженням.

Частиною 2 ст.284 КУпАП передбачено, що при оголошенні усного зауваження по справі про адміністративне правопорушення виноситься постанова про закриття справи. Тому провадження по справі відносно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КУпАП, слід закрити.

Оскільки у відповідності до ст.40-1 КУпАП та ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір накладається на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, у разі ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення, то суд вважає, що у даному випадку немає підстав для стягнення такого із ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.22, 23, 33-34, 40-1, 245, 251, 252, 280, 283-285 КУпАП, ст.4 Закону України «Про судовий збір»,-

П О С Т А Н О В И В :

Визнати винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та на підставі ст.22 КУпАП звільнити її від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення через Мостиський районний суд Львівської області до Львівського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Постанова у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Юрій КІЧАК