ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №33/818/1398/24 Доповідач: Люшня А.І.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року Харківський апеляційний суд у складі:

- головуючого судді Люшні А.І.,

- за участю секретаря Кириченко А.В.,

- особи, яку притягнуто

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

- захисника Морозова В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкові, в режимі відеоконференції, справу за апеляційною скаргою захисника Морозова В.Ю. на постанову Московського районного суду м.Харкова від 26 серпня 2024 року,-

УСТАНОВИВ:

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Також стягнено з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605,60 грн.

Зміст оскаржуваного судового рішення суду та встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що 14 листопада 2023 року о 09 год. 54 хв. ОСОБА_1 у м.Харкові по Салтівському шосе, 139 керував транспортним засобом, ЗАЗ 110307, д.н. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 7510, що підтверджується тестом №477 від 14 листопада 2023 року, результат огляду 0,40 проміле, чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник Морозов В.Ю. просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що справу про адміністративне правопорушення розглянуто за відсутності інспекторів поліції та свідків. Вказав, що працівники поліції здійснювали на ОСОБА_1 психологічний тиск, не роз`яснили йому права та процедуру проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Наголосив, що в матеріалах справи відсутні відомості про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за аналогічні правопорушення. Зазначив, що показник алкоголю у повітрі, що видихався із ротової порожнини ОСОБА_1 - 0,4 проміле є меншим за 0,5 проміле алкоголю у повітрі, що є мінімальною межею вмісту алкоголю згідно до Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року. Вважає, що ОСОБА_1 не мав ознак алкогольного сп`яніння.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та захисник Морозов В.Ю. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю доповідача, доводи особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та захисника, дослідивши матеріали справи, відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Встановивши винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме: дані протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №644288 від 14 листопада 2024 року; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; результат тестування на алкоголь проведеного ОСОБА_1 за допомогою «Drager Alcotest 7510», який становить 0,40 проміле; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14 листопада 2023 року; рапорт інспектора взводу №1 роти №6 батальйону №3 УПП в Харківській області ДПП С.Сінка; дані відеозаписів з місця події від 14 листопада 2023 року.

Суд апеляційної інстанції вважає, що розгляд справи за відсутності інспекторів поліції та свідків, у даній конкретній справі не може бути визнано істотним порушенням, оскільки у суду було достатньо даних для їх аналізу.

Відповідно до п.п.2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Зазначеними нормами закону встановлено, що поліцейський уповноваженого підрозділу Національної поліції України, керуючись вищенаведеним переліком ознак алкогольного сп`яніння, самостійно визначає наявність чи відсутність підстав у особи для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

З матеріалів справи, зокрема з акту огляду на стан алкогольного сп`яніння вбачається,що поліцейським у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини роту, тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя.

Вирішення наявності чи відсутності вищевказаних ознак відноситься до виключної компетенції поліцейського, який керуючись загальносуспільними нормами зовнішнього вигляду особи, яка не перебуває в алкогольному сп`янінні, на власний розсуд визначає наявність чи відсутність ознак такого сп`яніння.

Отже, доводи сторони захисту про відсутність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння носять суб`єктивний характер.

Доводи захисника Морозова В.Ю. про нероз`яснення працівниками поліції ОСОБА_1 процедури проведення огляду стан сп`яніння спростовуються наданими відеозаписами з місця події (диск 11496 ААД 644288, відеозапис export-uzx2i.mp4 28 хв. 53 с., відеозапис export-4d1ag.mp4 29 хв. 37 с.).

Посилання в апеляційній скарзі на нероз`яснення поліцейськими прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, суперечать даним вищенаведеного протоколу, в якому ОСОБА_1 було роз`яснено зазначені права, що підтверджується його особистим підписом, а також відсутністю заперечень з цього приводу у поясненнях (а.с.1).

Доводи захисника Морозова В.Ю. про те, що показник алкоголю у повітрі, який видихався із ротової порожнини ОСОБА_1 - 0,4 проміле є меншим за 0,5 проміле алкоголю у повітрі, який є мінімальною межею вмісту алкоголю згідно до Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, є необґрунтованими.

Так, у ст.8 Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, з доповненнями, внесеними Європейською угодою від 01 травня 1971 року, міститься норма про те, що у національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, що стосуються керування транспортними засобами під дією алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю у крові, а у відповідних випадках - в повітрі, що видихається, перевищення якого є не сумісним із керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю у крові відповідно національному законодавству не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові чи 0,25 мг на літр повітря, що видихається.

Конвенція про дорожній рух не встановлює мінімального рівня алкоголю в крові або у повітрі, що видихається водієм, а навпаки, встановлює його максимальний рівень, за яким, на думку авторів конвенції, настає алкогольне сп`яніння.

До того ж, вказана Конвенція не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0,50 г чистого алкоголю на літр крові чи 0,25 мг на літр повітря, який видихається, що й має місце в Україні, де встановлено мінімальний показник рівня алкоголю у крові - більше 0,2 проміле алкоголю в крові згідно п.7 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відсутність в матеріалах справи відомостей про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за аналогічні правопорушення, не спростовує факту керування останнім транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Посилання в апеляційній скарзі на неправомірність дійінспекторів поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, не приймаються до уваги, оскільки з моменту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та по теперішній час, останній та сторона захисту не зверталися зі скаргами щодо незаконності дій працівників поліції при складанні протоколу. Тобто незаконність дій інспекторів не встановлена будь-яким судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, і матеріали справи їх не містять.

Порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Наведене вище свідчить, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення про порушення ОСОБА_1 п.2.9а Правил дорожнього руху України та притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Морозова В.Ю. залишити без задоволення, а постанову Московського районного суду м.Харкова від 26 серпня 2024 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду А.І. Люшня