Справа № 139/840/24
Провадження № 3/139/385/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2024 року селище Муровані Курилівці

Суддя Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області Тучинська Н.В., отримавши матеріал, який надійшов від головного державного інспектора Жмеринської ОДПІ ГУ ДПС у Вінницькій області Валерія Матковського, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , головного бухгалтера приватного підприємства «Спецземтехніка», до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-4 КУпАП,

У С Т А Н О В И Л А :

06 грудня 2024 року до суду надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_2 , відповідно до якого, за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки встановлено, що керівник ПП «Спецземтехніка» - ОСОБА_2 вчинив порушення п. 54.2 ст. 54, абз. 2 п. 57.1 ст. 57, п.п.168.1.2., 168.1.4., п.168.1 ст. 168, п.п. «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України, а саме: товариством не сплачено (недорахування), несвоєчасно сплачено до бюджету податковим агентом податку з доходів фізичних осіб під час виплати доходу на користь фізичних осіб за період з 01.11.2019 до 30.06.2024 на загальну суму 51442 гривні 39 копійок.

ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явилася.

Дослідивши матеріали справи, зокрема, протокол № 1433 від 05.12.2024 року, витяг з акту № 39015/02-32-07-01/35903829 від 14 листопада 2024 року документальної планової виїзної документальної перевірки, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого правопорушення.

Так, Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю ( ст. 252 КУпАП).

Для визнання адміністративного правопорушення таким, що містить ознаки події правопорушення, діяльність особи має бути такою, що може розцінюватись як правопорушення, передбачене тією чи іншою статтею.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі "Шабельник проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Так, на ствердження факту вчинення вміненого ОСОБА_1 правопорушення суду надано: протокол про адміністративне правопорушення протокол № 1433 від 05.12.2024 та витяг з акту № 39015/02-32-07-01/35903829 від 14 листопада 2024 року документальної планової виїзної документальної перевірки (перший і два останніх аркуші із 57).

Стаття 251 КУпАП визначає, що доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення. Ці дані встановлюються зокрема, поясненнями свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Частиною 1 ст. 254 КУпАП передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол. За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Витяг з акту № 39015/02-32-07-01/35903829 від 14 листопада 2024 року документальної планової виїзної перевірки, що доданий до протоколу, містить лише вступну частину та висновок, з яких не вбачається, на підставі яких документів встановлено правопорушення, що інкриміновано ОСОБА_1 .

Так об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП, виражається в неутриманні або неперерахуванні до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб при виплаті фізичній особі доходів, перерахування податку на доходи фізичних осіб за рахунок коштів підприємств, установ і організацій (крім випадків, коли таке перерахування дозволено законодавством), неповідомлення або несвоєчасне повідомлення державним податковим інспекціям за встановленою формою відомостей про доходи громадян.

ОСОБА_1 вмінено у вину несплату (неперерахування), несвоєчасну сплату до бюджету податку з доходів фізичних осіб під час виплати фізичній особі доходів.

Отже, така дія як несвоєчасна сплата до бюджету податку з доходів фізичних осіб, взагалі не утворює складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП. А перевірити достовірність факту неперерахування до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб при виплаті фізичній особі доходів, період вчинення такого неперерахування і т.п. суд позбавлений можливості.

За таких обставин направлені до суду матеріали та їх аргументація є сумнівними, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року (стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини).

Тож, враховуючи вищезазначене, не вбачаю можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема, складу правопорушення.

Завданням кодексу про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Встановлені під час розгляду справи обставини не підтверджують достовірність викладених у протоколі даних про склад вміненого ОСОБА_1 правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості. Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ. У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. В рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998, ЄСПЛ визнав кримінально правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом. ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення. Так, в рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Враховуючи принцип презумпції невинуватості, відповідно до якого всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, приходжу до висновку, що поданими до суду матеріалами не доведено належними доказами склад вміненого ОСОБА_1 правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в адміністративній справі не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо відсутній склад адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 163-4, п. 1 ст. 247, ст.ст. 221, 284, 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-4 КУпАП ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя: ___________