Справа № 302/1641/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2024року Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області Сидоренко Ю.В., розглянувши в судовому засіданні адміністративний матеріал (протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 247127 від 19.10.2024 року), який надійшов з ВП №2 Хустського РУП ГУНП України в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №247127 від 19.10.2024 року, який складений поліцейським СРПП ВП №2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Герба І.М., та повторно направлений до суду для розгляду. зазначається, що 19.10.2024 року, біля 16 год. 45 хв., в селі Сойми на автомобільній дорозі Долина-Хуст на блокпості ОСОБА_2 неодноразово не виконував законну вимогу працівників поліції відносно того, щоб останній вийшов з автомобіля та пройшов у ІНФОРМАЦІЯ_2 , та своїми діями вчинив правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП, кваліфікуючими ознаками якого є: злісна непокора законному розпорядженню або вимозі працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

В судове засідання ОСОБА_2 повторно не з`явився, про день та час судового розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомлено, працівниками поліції явка ОСОБА_2 до суду протягом доби не забезпечена. Зі змісту доданого до матеріалів справи рапорту поліцейського СРПП Герба І. від 19.10.2024 року вбачається, що ОСОБА_2 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 , потім його направлено до навчального центру ЗСУ з подальшим проходженням військової служби. Однак викладена у рапорті інформація жодним чином не підтверджена документально.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що під час судового розгляду не знайшло свого об`єктивного підтвердження вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, що кваліфікується як злісна непокора працівникам поліції, яка полягала у невиконанні законних вимог працівників поліції, з наступних підстав.

Суд зауважує, що встановлення злісності непокори, законності розпорядження або вимоги працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, є обов`язковими ознаками вищевказаного правопорушення.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (абзац 2 п. 7постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 червня 1992 року № 8 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів»).

Із таким тлумаченням терміну «злісна непокора» погодився Конституційний Суд України в абз.2 п.5 рішення від 11.10.2011 року № 10-рп/2011 у справі № 1-28/2011 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України(конституційності) окремих положень ст.263 КпАП та п.5 ч.1 ст.11 Закону України «Про міліцію» (справа про строки адміністративного затримання).

Безпосереднім об`єктом даного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Таким чином, особливість застосування ст.185 КУпАП полягає в тому, що вимога поліцейського, яку злісно не виконує правопорушник, спрямована на забезпечення громадського порядку і суспільної безпеки.

Згідно п. 5 розділу II «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року N1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).

Так, зазначені норми направлені на забезпечення об`єктивного і неупередженого виявлення та фіксування правопорушень у тому числі і з метою подальшого використання зафіксованої інформації у якості доказів у суді.

Аналіз цієї норми дає підстави стверджувати те, що за допомогою відеореєстратора повинна фіксуватись уся процедура виявлення та фіксації адміністративного правопорушення.

Проте, до матеріалів справи носій інформації, який має доказове значення та який би підтверджував фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема пред`явлення до ОСОБА_2 неодноразових вимог поліцейських, та фактів, які б могли свідчити про наявність в діях цієї особи правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, не надано та після направлення справи для належного оформлення, до матеріалів справи не долучено. Письмових пояснень свідків (очевидців подій) також до матеріалів справи не додано.

При цьому, будь-яких інших, належних та переконливих доказів, окрім рапортів працівників поліції, безпосереднього вчинення адміністративного правопорушення, які б беззаперечно доводили факт здійснення ОСОБА_2 відповідних дій, які б могли сприйматися, як злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського, матеріали справи не містять.

Крім того, при складенні протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 247127 від 19.10.2024 року, працівник поліції не конкретизував обвинувачення за ст.185 КУпАП, зокрема не вказано, які саме не були виконані ОСОБА_2 злісні вимоги, спрямовані на забезпечення громадського порядку і суспільної безпеки, а суд, у свою чергу, позбавлений можливості встановити фактичні обставини вищевказаного адміністративного правопорушення, оскільки таким чином перебере на себе функцію обвинувачення, а остатній позбавлений можливості належної підготовки до захисту.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення за ст.185 КУпАП (серії ВАД № 247127), та додані до нього документи, суд вважає, що в діях ОСОБА_2 щодо злісної непокори законним вимогам працівників поліції відсутній склад правопорушення, перебаченого ст.185 КУпАП, оскільки обвинувачення є неконкретним, у складеному протоколі про адміністративне правопорушення чітко не викладені фактичні обставини, не відображено в чому саме полягала злісна непокора ОСОБА_2 та які саме законні вимоги поліцейських не було ним виконано, що позбавляє можливості особу, яка притягується до відповідальності належного захисту від обвинувачення, у свою чергу, суд не може перебирати на себе функцію уточнення обвинувачення, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно практики ЄСПЛ, національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, не повинен ініціювати дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягувати особу до відповідальності, уточнюючи в судовому рішенні фабулу правопорушення, усуваючи певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на викладене, суд вважає, що обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а досліджені у судовому засіданні докази не є достатніми для висновку про наявність складу вказаного адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2 .

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 30.05.2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20.09.2016 року у справі № 926/08 «Карелін проти Росії», Європейський суд з прав людини зауважив, що формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Barbera, Messegue and Jabardo v.Spain» від 06.12.1998 року (п.146) зазначено, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину. Всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

За змістом завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення та загальних норм Конституції України та Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути доведена належними доказами, а будь-які сумніви і протиріччя повинні трактуватися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищевикладені обставини, керуючись принципом верховенства права, закріпленого у статті 8 Конституції України, суд вважає, що відсутні достатні підстави для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП, внаслідок відсутності складу даного адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, подія вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення за ст.185 КУпАП не була доведена в ході судового розгляду, оскільки в матеріалах справи недостатньо належних та допустимих доказів на підтвердження того, що останній за вказаних обставин у протоколі здійснив злісну непокору законній вимозі поліцейських при виконання ними службових обов`язків.

У зв`язку з цим, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, як того вимагає ст.252 КУпАП, приходжу до переконання, що в діях ОСОБА_2 не вбачається складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, а тому провадження по справі щодо притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу вказаного адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.ст. 221, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.185 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя

Міжгірського районного суду

Закарпатської області Ю. В. СИДОРЕНКО