НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

16 грудня 2024 року Справа № 322/1853/24 (Провадження № 3/322/1317/24)

Суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області Губанов Р.О., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Шиша А.Б.., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла до суду 21.10.2024 з відділення поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області (далі ВнП №3) за ч.1 ст.130 КУпАП, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

12.10.2024 о 16 год 58 хв на 83 км автодороги Павлоград Токмак водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Peugeot Expert н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 (а) Правил дорожнього руху.

Перед початком розгляду справи по суті захисник звертав увагу на тому, що ОСОБА_1 не підписана графа у п.18 протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №149072 від 12.10.2024 (далі Протокол), тому захисник просив направити Протокол на доопрацювання.

У задоволенні вказаного клопотання суддею відмовлено з огляду на те, що у п.18 Протоколу особа засвідчує факт ознайомлення з ним, отримання його копії і правильність відомостей щодо себе. В решті граф інших пунктів, які підписуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, підписи ОСОБА_1 наявні. Отже існує велика імовірність того, що графа згаданого пункту не підписана ОСОБА_1 через неуважність. Втім навіть за умови умисного не підписання ОСОБА_1 згаданої графи, під час розгляду справи відомості щодо особи останнього встановлені, а право щодо ознайомлення зі змістом Протоколу і отримання його копії відновленні ще 23.10.2024. За таких обставин наявність підпису в п.18 Протоколу наразі по суті є формальністю, і цей підпис ОСОБА_1 міг поставити навіть у судовому засіданні, що не вимагає повернення Протоколу до ВнП №3.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав, вказав, що дійсно керував транспортним засобом і дійсно був у стані алкогольного сп`яніння. Натомість вказані дії вчинив, оскільки він будучі військовослужбовцем і перебуваючи вдома у короткостроковому звільненні, отримав наказ від безпосереднього командира ОСОБА_2 (який обіймає посаду сержанта в підрозділі в якому ОСОБА_1 проходить службу), про термінове повернення до місця дислокації його підрозділу. Він повідомив командира про те, що перебував в стані сп`яніння і не може прибути, втім командир сказав, що це його не хвилює, і він ( ОСОБА_1 ) мусить самостійно вирішити як йому повернутися в підрозділ, і зроблено це мало бути терміново.

Захисник в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, тому просив закрити провадження у справі. Також в цьому контексті захисник просив допитати в якості свідка командира ОСОБА_1 ОСОБА_2 , який прибув до суду.

Суд ухвалив вирішити питання щодо доцільності чи недоцільності допиту свідка після дослідження наявних у справі матеріалів.

Інших клопотань заявлено не було.

Вирішуючи питання про наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд виходить з такого.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.9(а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.7 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджена наказом МВС та МОЗ від 09.11.2015 №1452/735 встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Відповідно до ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.

Крайню необхідність можна визнати правомірною лише за наявності наступних обставин (ознак): небезпеку не може бути усунуто іншим шляхом, окрім як заподіянням шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Заподіяна в стані крайньої необхідності шкода повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої не може бути виправдано станом крайньої необхідності. Зокрема, не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинно бути покладено як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Суддею окрім вже згаданого Протоколу досліджено такі документи: реєстрація ВнП №3 ЄО №2907 від 12.10.2024, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (далі Акт), роздруківка спеціального пристрою «Drager Аlcotest 6810» результат 3.58% (далі Роздруківка), направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, копія посвідчення водія ОСОБА_1 , копія сертифікату налаштування (калібрування) алкотестера, копія свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, довідка №б/н б/д щодо повторності, посвідчення водія і по транспортному засобу, DVD-R з відеозаписами.

Протокол, як вже зазначалось підписаний ОСОБА_1 в усіх графах крім однієї (в п.18) без зауважень. Також ним підписані Роздруківка і Акт в графі «з результатами згоден».

DVD-R з відеозаписами містить чотири відеозаписи, один з бодікамери поліцейського який чергував на блокпосту, і три з бодікамери інспектора СРПП.

На відеозаписах зафіксовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме: зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 на блокпосту і спілкування з поліцейським який ніс там службу. Виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, виклик екіпажу СРПП на блокпост. Проведення огляду на місці зупинки екіпажем СРПП. Згода з результатом огляду. Складання матеріалів. Також було видно, що ОСОБА_1 отримав копію протоколу.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння стороною захисту під сумнів не ставиться.

Що стосується доводів сторони захисту щодо крайньої необхідності то слід звернути на такі обставини, що зафіксовані на відеозаписах.

На початку дійсно ОСОБА_1 зазначив, що він їде на службу, вказував, що нічого не вживав, потім намагався «домовитися» з поліцейським коли той виявив у нього ознаки сп`яніння, зазначав про несприятливі для себе наслідки у випадку якщо він пройде огляд. ОСОБА_1 ні під час спілкування зі згаданим поліцейським, ні під час проведення огляду інспектором СРПП про будь-який невідкладний випадок, наказ командира, тим більше обставини, які могли бути розцінені як крайня необхідність, не повідомляв. Коли інспектор пропонував ОСОБА_1 комусь телефонувати для пошуку знайомого водія, з огляду на те, що він буде відсторонений від керування транспортним засобом, той нікуди не квапився. Ба-більше на питання особи, яка залишались за кадром (вочевидь військовослужбовця ВСП) чи телефонував ОСОБА_1 своєму керівництву, той відповідає, що він викличе когось щоб забрали автомобіль, а його відвезли в частину. Співрозмовник в свою чергу наголошував на тому щоб цей хтось був представником військової частини, в протилежному випадку ним буде викликано зональний відділ ВСП чи командування частини. Згодом відбулося аналогічно за змістом спілкування ОСОБА_1 з іншим військовослужбовцем, який також питав у нього чи повідомляв він про подію командуванню і хто за ним приїде. Тобто усі дії ОСОБА_1 вказують на те, що він був зацікавлений у тому щоб старше командування бригади не дізналося про обставини події.

Є очевидним, що за умови вірогідного загострення ситуацій в зоні відповідальності підрозділу де проходить службу ОСОБА_1 , останньому не було б надано короткострокове звільнення (принаймні офіційного), а якщо за таких обставин воно таки було надано, вочевидь він був би попереджений про заборону вживання алкоголю. За умови порушення ОСОБА_1 заборони і повідомлення ним про це командиру, наказ ОСОБА_2 про термінову явку в підрозділ ОСОБА_1 вочевидь не означав, що той має сідати за кермо в стані алкогольного сп`яніння. Якщо наказ був виражений саме у такій формі (керувати автомобілем в стані сп`яніння і самостійно їхати в підрозділ), він був незаконний, адже такими діями ОСОБА_1 загрожував не тільки своєму життю і здоров`ю, а також наражав на безпеку життя і здоров`я інших учасників дорожнього руху. Крім того в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 вочевидь не зміг би виконувати свої посадові обов`язки і навіть не був би допущений до їх виконання. Вказані обставини ОСОБА_1 не міг не розуміти в силу життєвого досвіду, досвіду як водія і військовослужбовця.

Останній з його ж слів не зміг домовитись ні з ким з побратимів, щоб його привезли у підрозділ. Будучи жителем селища Новомиколаївка, він не скористався допомогою когось з місцевих задля його доставляння в максимально наближене місце до розташування підрозділу, не скористався попутнім транспортом тощо. Натомість прийняв рішення самостійно керувати власним автомобілем.

Ситуація за версією повідомленою ОСОБА_1 сама по собі є абсурдною, адже з одного боку командир вимагає прибуття ОСОБА_1 в підрозділ через настання певної події і присутність останнього начебто може відвернути шкоду чи запобігти якимось тяжким наслідкам, які є більшими в порівнянні ніж вчинення ОСОБА_1 одного з найсерйозніших правопорушень на транспорті, а з другого боку, цей ж командир байдуже ставиться до самого факту перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, до того чи зможе він в такому стані самостійно доїхати до підрозділу, чи зможе взагалі він виконувати обов`язки по службі.

На підтвердження версії ОСОБА_1 окрім його пояснень і вочевидь тих пояснень, які б міг надати ОСОБА_2 , інших доказів, які б вказували на виникнення ситуації, яку можливо розцінювати як крайня необхідність надано не було.

На переконання судді, навіть за умови, якщо ОСОБА_2 (який не є командиром чи заступником командира військової частини) був впевнений, що присутність ОСОБА_1 у підрозділі в той момент була в край важливою, де-факто це не могло свідчити про наявність ознак крайньої необхідності.

До того ж прибуття ОСОБА_2 до суду зі стороною захисту, без його виклику, вже ставить під сумнів неупередженість згаданої особи.

Отже на переконання судді версія ОСОБА_1 є обраним ним способом захисту з метою уникнення від відповідальності і цій версії суддею дана критична оцінка.

У задоволенні клопотання про допит свідка суддею відмовлено через наведені висновки.

Заслухавши ОСОБА_1 і його захисника, дослідивши і оцінивши докази у їх сукупності, суддя дійшов висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: керування транспортними засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з приміткою ст.22 КУпАП положення цієї статті не застосовуються до правопорушень зокрема, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України; при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (до яких відноситься і положення ст.130 КУпАП).

Санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає для водіїв безальтернативну міру адміністративної відповідальності у виді стягнень (основного і додаткового) - штраф в розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, отже з метою виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень, суддя вважає необхідним піддати ОСОБА_1 цим видам стягнень.

Положеннями ст.40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

За правилом ст.283 КУпАП, постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.

Згідно з ч.1, п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Керуючись ст.ст.40-1, 283 - 285, 289, 294 КУпАП, суддя

постановив:

піддати ОСОБА_1 , адміністративним стягненням у виді штрафу в розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Роз`яснити, що відповідно до ст.ст.307, 308 КУпАП, штраф має бути сплачений через установу банку України не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанові не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу в зазначений строк, постанову буде надіслано судом для примусового виконання до органу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови стягується подвійний розмір штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Тимчасово вилучене посвідчення водія серії НОМЕР_3 видане 11.10.2014 Центр ДАІ 2303, зберігати згідно з Порядком тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1086.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Новомиколаївський районний суд Запорізької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Р.О. Губанов