Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.12.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/759/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.09.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, начальник служби військової техніки озброєння логістики в/ч НОМЕР_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн.

На підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору, як військовослужбовця.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЛВУ № 74 від 29.08.2024 та постанови судді від 16.09.2024 вбачається, що 18.08.2024 у АДРЕСА_2 , в місці розташування військової частини НОМЕР_1 , під час дії особливого періоду, що настав з моменту введення воєнного стану в Україні, старший лейтенант ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, перебуваючи на посаді начальника служби військової техніки озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 , всупереч вимогам Статуту внутрішньої служби ЗСУ, Дисциплінарного Статуту ЗСУ та своїх функціональних обов`язків, не проводив особистий огляд автомобільної техніки, яка знаходиться у підрозділі, а саме автомобіля марки УАЗ моделі 31514, д.н.з. НОМЕР_2 , не організував використання, експлуатацію та зберігання указаного автомобіля, внаслідок чого цей транспортний засіб, несправний, покинув межі військової частини НОМЕР_1 , та здійснив дорожньо-транспортну пригоду в АДРЕСА_2 . Вказані дії старшого лейтенанта ОСОБА_1 створили передумову для експлуатації несправного автомобіля УАЗ моделі 31514, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого даний автомобіль покинув межі військової частини, що призвело до настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити. Стверджує, що він як військова службова особа жодного недбалого ставлення до військової служби не допускав, а у протоколі та постанові суду не конкретизовано, які саме норми нормативних документів він нібито порушив. При цьому, посилається на те, що він як начальник служби військової техніки озброєння логістики військової частини, за своєю посадою, званням та функціональними службовими

-2-

обов`язками, у вихідний день, не міг та не повинен був контролювати дії капітана ОСОБА_3 , який у стані алкогольного сп`яніння фактично викрав транспортний засіб із військової частини та скоїв на ньому дорожньо-транспортну пригоду. У протоколі не зазначено місце та час вчинення правопорушення, конкретний пункт нормативно-правового акту, який він порушив, а також анкетних даних свідків адміністративного правопорушення. Посилання у протоколі на порушення ним Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Закону про Статут Внутрішньої служби Збройних Сил України, є недоречним, оскільки у цих документах зафіксовані загальні обов`язки військовослужбовців, командирів, начальників. Згідно акту прийому-передачі основних засобів від 07.06.2024, легковий автомобіль марки УАЗ 31514 переданий з ІНФОРМАЦІЯ_2 у військову частину НОМЕР_1 , а згідно акту технічного стану № 32 від 11.07.2024, указаний транспортний засіб технічно справний та до подальшої експлуатації придатний. Разом з тим, порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що такий пропущено з поважних причин, оскільки через специфіку служби не брав участі у розгляді справи, копії постанови не отримував, а дізнався про неї лише 30.09.2024 від інших військовослужбовців, які повідомили його про наявність указаної постанови в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився. Останній повідомлений за допомогою смс-повідомлення, про що свідчить відповідно довідка про його доставку. Клопотання про відкладення розгляду справи ОСОБА_1 не заявляв, даних про поважність причин неявки не надав. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Адіментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Крім того враховується заява захисника-адвоката Кишені В. С., у якій просить проводити апеляційний розгляд справи без участі сторони захисту.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку про те, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, з таких підстав.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 не приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, а в матеріалах справи відсутні відомості про те, що останній був належним чином повідомлений про час та місце її розгляду. При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 у передбачений ч. 1 ст. 285 КУпАП триденний строк надсилалась копія оскаржуваної постанови від 16.09.2024. У матеріалах справи також відсутні дані про отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови чи ознайомлення з її змістом в інший день, ніж той, на який вказується в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження 30.09.2024.

З метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення визнаються обгрунтованими, причини пропуску строку такими, що перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу, а тому строк на апеляційне оскарження поновлюється.

-3-

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Крім того, суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає обережності дій суду при вирішенні питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, суд першої інстанції послався на те, що вина ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення № 74 від 29.08.2024; матеріалами дорожньо-транспортної пригоди, у тому числі схемою розміщення транспортних засобів; функціональними обов`язками начальника служби військової техніки в/ч НОМЕР_1 ; витягом із наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 13.03.2024 № 76 про зарахування у списки частини ОСОБА_1 ; поясненнями ОСОБА_1 , у яких зазначено, що у зв`язку з великою кількістю військової техніки та відсутністю особового складу, він не може в повній мірі виконувати функціональні обов`язки. Тому суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Проте, апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наявні у справі докази та доводи апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

-4-

Диспозиція ч. 1 ст. 172-15 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, яке полягає у недбалому ставленні військової службової особи до військової служби.

Згідно ч. 2 ст. 172-15 КУпАП настає відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду.

З об`єктивної сторони правопорушення характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього, та причинно-наслідковим зв`язком між діянням і наслідками. Недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. Для встановлення факту недбалого ставлення до військової служби є необхідним встановити не тільки факт невиконання військовослужбовцем певного обов`язку, але й те чи були покладені ті чи інші обов`язки на певну особу.

З суб`єктивної сторони правопорушення характеризується необережністю, яка може виступати у двох формах: злочинна самовпевненість або злочинна недбалість.

Відповідно до положень статті 9 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України на військовослужбовців покладаються обов`язки, що визначаються статутами та порадниками Збройних Сил України.

Пункт 11 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України зобов`язує військовослужбовців свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Згідно пункту 16 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами ЗС України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до пункту 95 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України начальник автомобільної служби бригади підпорядковується заступникові командира бригади з озброєння і є прямим начальником особового складу автомобільної служби бригади.

На доповнення вимог, викладених у статтях 82-84, начальник автомобільної служби бригади зобов`язаний: розробляти і здійснювати заходи щодо приведення автомобільної техніки в бойову готовність та виведення її з парку бригади в установлені строки; вживати заходів, спрямованих на забезпечення правильного та ощадливого витрачання моторесурсів і продовження строків служби автомобільної техніки, не менше ніж двічі на рік перевіряти її технічний стан; планувати експлуатацію автомобільної техніки, готувати наряди на щоденне її використання, здійснювати контроль за своєчасним виходом машин у рейс у справному стані і за поверненням їх у парк бригади; брати участь у керівництві роботами, пов`язаними з удосконаленням обладнання парку бригади, перевіряти внутрішню службу в парку бригади, добиватися усунення виявлених недоліків; здійснювати аналіз подій з автомобільною технікою, виявляти причини їх виникнення, виконувати заходи, спрямовані на запобігання їм; забезпечувати виконання заходів безпеки під час експлуатації, обслуговування та ремонту автомобільної техніки, а також проведення заходів пожежної безпеки у парку бригади і на машинах; проводити особисто огляд автомобільної техніки, яка надходить у бригаду і відправляється з бригади.

Відповідно до п. 82-84 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, начальник служби бригади в мирний і воєнний час відповідає за відповідний вид забезпечення бригади цією службою; за підготовку підрозділів бригади відповідно до

-5-

своєї спеціальності; за забезпечення бригади озброєнням, бойовою та іншою технікою і матеріальними засобами зі своєї служби, їх правильне використання та утримання в порядку і справності; за бойову та мобілізаційну готовність, бойову підготовку, виховання, військову дисципліну і морально-психологічний стан особового складу, підпорядкованих підрозділів і служби; за додержання правил охорони довкілля підпорядкованими підрозділами на об`єктах служби, їх пожежну безпеку і санітарний стан; за стан навчально-матеріальної бази відповідно до своєї спеціальності.

Начальник служби бригади зобов`язаний: знати вимоги статутів, наказів, порадників та інструкцій щодо організації керівництва службою, додержуватися їх у службовій діяльності; брати участь у розробленні планів бойової та мобілізаційної готовності, бойової підготовки та організовувати їх виконання відповідно до своєї спеціальності; керувати діяльністю служби і бойовою підготовкою підпорядкованих підрозділів, підтримувати в них внутрішній порядок; знати ділові та морально-психологічні якості кожного військовослужбовця офіцерського, сержантського (старшинського) складу служби і безпосередньо підпорядкованих йому підрозділів, проводити з ними індивідуально-виховну роботу; проводити заняття з військовослужбовцями офіцерського, сержантського (старшинського) складу та підрозділами бригади зі своєї спеціальності, здійснювати заходи щодо підготовки відповідних класних спеціалістів; вживати заходів щодо охорони державної таємниці; знати наявність і стан, а також будову і правила експлуатації (використання) озброєння, бойової та іншої техніки і матеріальних засобів зі своєї служби; своєчасно проводити заходи щодо метрологічного забезпечення озброєння, бойової та іншої техніки, обладнання та майна служби і підпорядкованих підрозділів; здійснювати контроль та вживати заходів для забезпечення надійної охорони підпорядкованого складу, а також озброєння і техніки підпорядкованого підрозділу; стежити за справністю озброєння, бойової та іншої техніки і матеріальних засобів зі своєї служби в підрозділах бригади і на підпорядкованому складі, організовувати їх правильну експлуатацію (використання) та забезпечувати при цьому виконання вимог безпеки; здійснювати контроль за ощадливим витрачанням і правильністю використання пального та мастильних матеріалів в озброєнні, бойовій та іншій техніці служби; вести облік і складати звітність у встановленому порядку, щомісяця проводити з підрозділами і підпорядкованим складом бригади звірку облікових даних, в установлені терміни проводити перевірку підрозділів відповідно до своїх обов`язків із складанням відповідних актів; своєчасно подавати заявки на озброєння, бойову та іншу техніку і матеріальні засоби для своєї служби, здійснювати їх одержання, зберігання, видачу в підрозділи і своєчасно поновлювати (освіжати) непорушний запас; організовувати ремонт озброєння, бойової та іншої техніки (майна) зі своєї служби в бригаді, контролювати якість і терміни його проведення, своєчасно забезпечувати здавання в ремонт озброєння, бойової та іншої техніки (майна), які не можуть бути відремонтовані своїми силами; брати участь у розробленні планів проведення паркового і парко-господарського днів; оглядати озброєння, бойову та іншу техніку служби, що надходять у бригаду та відправляються з бригади; вживати заходів для запобігання надзвичайним подіям під час експлуатації озброєння, бойової та іншої техніки і використання матеріальних засобів зі своєї служби, виявляти причини цих подій і забезпечувати їх усунення; здійснювати контроль за виконанням вимог пожежної безпеки в підпорядкованих підрозділах і службі, а також заходи щодо охорони довкілля; перевіряти несення бойового чергування і служби добовим нарядом згідно з графіком, затвердженим командиром бригади; керувати роботами з обладнання навчально-матеріальної бази відповідно до своєї спеціальності.

Начальник служби бригади за спеціальністю має право: давати командирам підрозділів вказівки і рекомендації з бойової підготовки особового складу та експлуатації (використання) і обслуговування озброєння, бойової та іншої техніки, матеріальних

-6-

засобів; проводити раптові перевірки наявності і стану озброєння, бойової та іншої техніки, матеріальних засобів зі своєї спеціальності; припиняти експлуатацію озброєння, бойової та іншої техніки у разі виявлення недоліків, які можуть призвести до аварій, поломок або виведення їх із ладу, а також у разі невиконання вимог безпеки.

Про всі виявлені недоліки і вжиті для їх усунення заходи начальник служби зобов`язаний письмово доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Як вбачається з протоколу серія ЛВУ № 74 від 29.08.2024, ОСОБА_1 ставиться у вину те, що він 18.08.2024 у АДРЕСА_2 , в місці розташування військової частини НОМЕР_1 , під час дії особливого періоду, що настав з моменту введення воєнного стану в Україні, будучи військовою службовою особою, перебуваючи на посаді начальника служби військової техніки озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 , всупереч вимогам Статуту внутрішньої служби ЗСУ, Дисциплінарного Статуту ЗСУ та своїх функціональних обов`язків, не проводив особистий огляд автомобільної техніки, яка знаходиться у підрозділі, а саме автомобіля марки УАЗ моделі 31514, д.н.з. НОМЕР_2 , не організував використання, експлуатацію та зберігання вказаного автомобіля, внаслідок чого цей транспортний засіб, несправний, покинув межі військової частини НОМЕР_1 , та здійснив дорожньо-транспортну пригоду в АДРЕСА_2 . Вказані дії старшого лейтенанта ОСОБА_1 створили передумову для експлуатації несправного автомобіля УАЗ моделі 31514, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого даний автомобіль покинув межі військової частини, що призвело до настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді дорожньо-транспортної пригоди.

Однак, апеляційним судом встановлено, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 недбало ставився до військової служби.

З витягу наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 від 13.03.2024 № 76 вбачається, що ОСОБА_1 призначено наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (по особовому складу) від 07.03.2024 № 121 на посаду начальника служби військової техніки озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_3 , із 13.03.2024 зарахована до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення.

Таким чином, на ОСОБА_1 були покладені обов`язки: розробляти і здійснювати заходи щодо приведення автомобільної техніки в бойову готовність та виведення її з парку бригади в установлені строки; вживати заходів, спрямованих на забезпечення правильного та ощадливого витрачання моторесурсів і продовження строків служби автомобільної техніки, не менше ніж двічі на рік перевіряти її технічний стан зі складанням акту; планувати експлуатацію автомобільної техніки, готувати наряди на щоденне її використання, здійснювати контроль за своєчасним виходом машин у рейс у справному стані і за поверненням їх у парк бригади, представляти командиру бригади наряд на вихід машин в 17:00 щодня; брати участь у керівництві роботами, пов`язаними з удосконаленням обладнання парку бригади, перевіряти внутрішню службу в парку бригади, добиватися усунення виявлених недоліків; здійснювати аналіз подій з автомобільною технікою, виявляти причини їх виникнення, виконувати заходи, спрямовані на запобігання їм; забезпечувати виконання заходів безпеки під час експлуатації, обслуговування та ремонту автомобільної техніки, а також проведення заходів пожежної безпеки у парку бригади і на машинах; проводити особисто огляд автомобільної техніки, яка надходить у полк і відправляється з бригади, особисто бути присутнім на виході та поверненні автомобільної техніки в парк бойових машин; щопонеділка проводити зняття згідно планів дня водія; щоп`ятниці проводити заняття з власниками особистого транспорту частини і доведення випадків ДТП під особистий підпис; слідкувати за лімітом витрати моторесурсу на автомобільній техніці.

-7-

З матеріалів дорожньо-транспортної пригоди від 18.08.2024 вбачається, що 18.08.2024 близько 18 год 21 хв у м. Ужгороді, на перехресті вул. Шумна та Другетів, водій військового автомобіля марки «УАЗ 31514», в/н НОМЕР_4 , військовослужбовець, призваний за мобілізацією капітан ОСОБА_3 , у стані алкогольного сп`яніння, під час здійснення повороту праворуч з вул. Шумної на вул. Другетів, перевищив безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням, допустив виїзд на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Skoda Octavia», д. н. з. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_5 .

Апеляційним судом береться до уваги те, що підставою для складення протоколу стало вчинення військовослужбовцем ОСОБА_3 дорожньо-транспортної пригоди, під час керування вищевказаним транспортним засобом.

Однак, з матеріалів дорожньо-транспортної пригоди не надається можливим встановити, що військовий транспортний засіб марки «УАЗ 31514», в/н НОМЕР_4 , був несправним. До протоколу не додано доказів, які б підтверджували несправність транспортного засобу в день дорожньо-транспортної пригоди 18.08.2024, зокрема, технічного огляду автомобіля або акту технічного стану або іншого документа, який би підтверджував відомості, викладені у протоколі.

Апеляційним судом встановлено, що за викладених у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі обставин було складено також протоколи щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , провадження у справі щодо яких відповідно до постанов Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.09.2024 та 06.09.2024, які набрали законної сили, закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Указаними судовими рішеннями встановлено, що з копії Акта № 32 технічного стану транспортного засобу легкового «УАЗ-31514», шасі № НОМЕР_6 , 1999 року випуску (розділ VІІІ «Висновок командира військової частини (старшого начальника)», підписаного 11.07.2024 начальником озброєння заступником начальника логістики військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 , даний транспортний засіб технічно справний, до подальшої експлуатації придатний.

На згаданий Акт № 32 посилається і ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Також, апеляційний суд бере до уваги встановлені у постанові Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.09.2024 щодо ОСОБА_6 обставини, зокрема про те, що з дорожніх листів № 251, 310, 445 вбачається, що транспортний засіб «УАЗ-31514», шасі № НОМЕР_6 , вибував та прибував до військової частини НОМЕР_1 22.07.2024, 25.07.2024, протягом 02.08.2024-04.08.2024, 07.08.2024, 10.08.2024, 16.08.2024, та був технічно справним, про що містяться відповідні записи, а з книги огляду (перевірки) озброєння, техніки та боєприпасів, який розпочатий 11.07.2024 з інвентарним номером 1346 вбачається, що транспортний засіб «УАЗ-31514», р/н НОМЕР_4 , 09.08.2024 був перевірений та за результатами огляду встановлено, що рівень мастила двигуна гальмівної рідини в нормі, антифриз нижче. Вказаний недолік було усунуто 10.08.2024.

Апеляційний суд доходить висновку про те, що твердження у протоколі серії ЛВУ № 74 від 29.08.2024 про те, що транспортний засіб марки «УАЗ-31514», р/н НОМЕР_4 , був несправним, не знайшли свого підтвердження та спростовуються наданими вище обставинами.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода за участі військовослужбовця ОСОБА_3 , мала місце у вихідний день, передумовою чого стало те, що самовільно без належного дозволу взяв у користування транспортний засіб марки «УАЗ-31514», р/н НОМЕР_4 . Тому, апеляційний суд погоджується з доводами

-8-

апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 як начальник служби військової техніки озброєння логістики військової частини, за своєю посадою, званням та функціональними службовими обов`язками, у вихідний день, не міг та не повинен був контролювати дії капітана ОСОБА_3 , який у стані алкогольного сп`яніння фактично самовільно взяв транспортний засіб із військової частини та скоїв на ньому дорожньо-транспортну пригоду.

Разом з тим, заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі не зазначено конкретний пункт нормативно-правового акту, який порушив ОСОБА_1 , а посилання на порушення ним Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Закону про Статут Внутрішньої служби Збройних Сил України, є недоречним, оскільки у цих документах зафіксовані загальні обов`язки військовослужбовців, командирів, начальників.

Погоджуючись із цими доводами, апеляційний суд звертає увагу на те, що частина 2 статті 172-15 КУпАП є бланкетною нормою та має відсилочний характер, зокрема на норми відповідних Статутів ЗСУ, однак у протоколі не зазначено, яку саме норму Статутів ОСОБА_1 було порушено.

Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що складений щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення не можна вважати належним доказом відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, оскільки такий не відповідає вимогам ст. 256 цього Кодексу, так як у ньому не наведено таких відомостей, які б свідчили про порушення ОСОБА_1 будь-яких положень нормативно-правових актів, що давали б підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Розглядаючи справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП України, суд першої інстанції залишив поза увагою наведені вище обставини, про що слушно заявляє в апеляційній скарзі ОСОБА_1 .

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що матеріали справи не містять таких доказів, які б із достовірністю свідчили про те, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце за участю військовослужбовця ОСОБА_3 , стала наслідком саме недбалого ставлення ОСОБА_1 до військової служби, вчиненого в умовах особливого періоду.

Апеляційний суд вважає, що висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 з огляду на наведені вище обставини є необґрунтованим і не узгоджується як із вимогами КУпАП та наявними у матеріалах справи доказами, так і з установленими апеляційним судом обставинами.

Таким чином наявними у справі доказами не доведено поза розумним сумнівом факту недбалого ставлення ОСОБА_1 до військової служби, вчиненого в умовах особливого періоду, що у свою чергу не надає можливості зробити висновок про наявність в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Відповідно до ст. 254 КУпАП найважливішим джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення є протокол про вчинення адміністративного правопорушення, який повинен містити ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП.

Водночас, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а наведені у постанові суду докази не містять у собі достатніх даних про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

-9-

Крім того, слід зазначити, що зазначена у протоколі подія дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу марки «УАЗ 31514», д. н. з. НОМЕР_2 , у розумінні ст. 172-15 КУпАП, не може розцінюватися як недбале ставлення ОСОБА_1 до військової служби, вчиненого в умовах особливого періоду.

Оцінка доказів відповідно до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, висновки викладені у постанові місцевого суду, давши оцінку фактичним обставинам справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що при винесенні оскаржуваної постанови суддя місцевого суду належної оцінки та аналізу наявним у справі доказам не надав та у порушення вимог ст. 245, 252, 280 КУпАП, не з`ясував усі обставини справи в їх сукупності і, як наслідок, за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів, дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) Європейський суд з прав людини встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства Російської Федерації така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з чим, на думку Європейського суду з прав людини, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) Європейський суд з прав людини розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, усі сумніви щодо доведення винуватості особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, рішення суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП є незаконним, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення вжиття заходів по встановленню осіб, які вчинили військові адміністративні правопорушення, складання протоколів про такі адміністративні правопорушення, з`ясування обставин, за яких скоєно правопорушення, вилучення речей та документів, покладаються на органи управління Військової служби правопорядку

-10-

у Збройних Силах України; відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; саме на відповідних посадових осіб органів управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України покладено доведення винуватості особи у вчиненні того чи іншого правопорушення з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів.

Приймаючи рішення апеляційний суд також бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП щодо перегляду апеляційним судом справи в межах апеляційної скарги та не обмеження доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у скоєнні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи.

Керуючись ст. 247, 284, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.09.2024.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.09.2024 щодо ОСОБА_9 скасувати, а провадження у справі за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП щодо нього закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя