ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/8907/24
Номер провадження: 33/819/208/24
Головуючий у першій інстанції Рябцева М.С.
Доповідач Коровайко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Херсон

Суддя Херсонського апеляційного суду Коровайко О.І.,

за участю секретаря судового засідання Середюка М.О.,

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 16 вересня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваної постанови та встановлених судом першої інстанції обставин.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 16 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 червня 2024 року о 20:05 год. у м.Херсон вул. Стрітенська, буд.6, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія, проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням приладу Драгер. Результат 0.58 проміле, тест №1036.

Вказані дії суд кваліфікував за ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 16 вересня 2024 року скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, наявними у справі доказами, а саме відеозаписом не підтверджено факт керування ним транспортним засобом. Звертає увагу, що (КАС №404/4467/16-а) перебування особи в стані сп`яніння поряд з транспортним засобом чи за кермом транспортного засобу, що не рухається не є доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно наявного в матеріалах провадження відеозапису транспортний засіб Mercedes-Benz номерний знак НОМЕР_1 01 червня 2024 року о 20:09 був припаркований на узбіччі. При цьому як слідує з розмови працівників поліції (на 38.09 хв.) факт керування не фіксувався, а час вчинення правопорушення встановлювався формально, приблизно о 20:05 год.

Зазначає, що факт проходження огляду із застосуванням технічного засобу Драгер не підтверджує факту керування транспортним засобом у стані сп`яніння.

Вказує, що згідно з відеозаписом працівником поліції лише о 20:43 год. (на 34:20 хвилині відеозапису) 01 червня 2024 року йому було роз`яснено права передбачені ст.268 КУпАП, зокрема право відмовитись від дачі пояснень або вчинення дій, а також скористатись юридичною допомогою. За наведеного зміст його показань, що зафіксовані на відеозаписі до 20:43 год. слід вважати недопустимими, оскільки вони отримані в порушення вимог ст.268 КУпАП, у зв`язку з чим вони не можуть бути взяті судом до уваги як доказ (КАС №537/2088/1).

Крім того до апеляційної скарги долучене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що він не був належним чином повідомлений про місце дату та час розгляду справи, а копію оскаржуваної ухвали отримав 05 листопада 2024 року.

Вказує, що згідно довідки від 14 грудня 2023 року є внутрішньо-переміщеною особою та проживає за адресою АДРЕСА_2 . Поруч із цим, суд першої інстанції надсилав кореспонденцію на адресу: АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим вона поверталася без вручення.

Крім того, наявну в матеріалах справи заяву про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою СМС він не підписував та в ній зазначено номер телефону яким він не користується.

Також на його адресу судом першої інстанції оскаржувана постанова не надсилалася.

Позиції осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, просив поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати та закрити провадження у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Мотиви суду

Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до положень ст.294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Виходячи зі змісту вказаної статті початком перебігу строку на апеляційне оскарження постанови законодавцем визначено саме день винесення такої постанови. Будь-яких виключень із вказаного правила, зокрема пов`язаних із датою отримання копії постанови, чи ознайомленням з матеріалами провадження, процесуальне законодавство не містить.

Правило дотримання десятиденного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб справи про адміністративні правопорушення розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.

Це правило надає особі, яка має право на апеляційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати апеляційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Як вбачається з матеріалів провадження 16 вересня 2024 року Херсонський міським судом Херсонської області за відсутності ОСОБА_1 розглянуто справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Мотивуючи своє рішення, щодо можливості розгляду справи, суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_1 у судові засідання призначені на 06.08.2024, 26.08.2024, 16.09.2024 не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення SMS-повідомлення на номер телефону, який зазначений та засвідчений підписом ОСОБА_1 в заяві на отримання смс повідомлення. Крім того ОСОБА_1 повідомлявся шляхом направлення судової повістки на вказану в протоколі адресу проживання та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті.

З огляду на вжиті судом заходи та те, що положеннями ст.294 КУпАП визначено, що початок перебігу строку на апеляційне оскарження обраховується саме з дати винесення постанови, для ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження обраховується з 17 вересня 2024 року по 26 вересня 2024 року

Разом із цим, з апеляційною скаргою на вказане судове рішення ОСОБА_1 звернувся 12 листопада 2024 року.

При цьому апелянт навів ряд обставин, що перешкодили йому вчасно звернутися з апеляційною скаргою, зокрема неналежне повідомлення та отримання копії постанови 05 листопада 2024 року.

Проаналізувавши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Так, відповідно до ст.294 КУпАП строк на апеляційне оскарження може бути поновлено за клопотанням особи, яка подала апеляційну скаргу.

В той же час поновлення строку на апеляційне оскарження можливе лише у випадку наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального права під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

На переконання суду апеляційної інстанції, твердження ОСОБА_1 про його неналежне повідомлення про дату та час розгляду справи не відповідає фактичним обставинам справи та не можу бути визнаним поважною причиною пропуску ним строку на апеляційне оскарження.

Так, матеріали провадження свідчать, що протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП надійшов до Херсонського міського суду Херсонської області 07 червня 2024 року. Зазначений протокол підписаний ОСОБА_1 та останній був обізнаний, що справа про адміністративне правопорушення стосовно нього розглядатиметься Херсонським міським судом.

Після надходження вказаної справи суд першої інстанції неодноразово призначав судові засідання та здійснював заходи щодо повідомлення ОСОБА_1 про місце, дату та час судового розгляду. Зокрема судом надіслано судові повістки на адресу, що вказана ОСОБА_1 та зазначена працівником поліції в протоколі. Крім того, суд першої інстанції здійснив повідомлення ОСОБА_1 шляхом надсилання смс-повідомлень за номером, що вказаний ОСОБА_1 у заявці, а також шляхом розміщення оголошення на сайті суду.

Посилання ОСОБА_1 на те що суд надсилав йому повістки на помилкову адресу та невірний номер телефону, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки, як вбачається зі змісту матеріалів відповідні анкетні дані в тому числі і номер телефону засвідчені ОСОБА_1 у відповідних документах його підписами, а тому суд обґрунтовано здійснював виклики ОСОБА_1 саме за вказаними даними.

Крім того апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 ще під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення був обізнаний, що розгляд справи здійснюватиме Херсонський міський суд Херсонської області.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

За наведеного посилання ОСОБА_1 на його необізнаність про факт розгляду справи не є поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження.

В той же час слід зазначити, що матеріали провадження не містять жодних відомостей, про те, що на виконання вимог ст.285 КУпАП копію постанови від 16 вересня 2024 року надіслано ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, з огляду на необізнаність сторони захисту з мотивами прийнятого рішення, а також оперативне впродовж незначеного часу після отримання копії постанови звернення з апеляційною скаргою, апеляційний суд вважає, що наведена обставина є поважною причиною пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження та відповідний строк підлягає поновленню з метою надання можливості реалізації стороною захисту прав під час розгляду справи.

Щодо законності та обґрунтованості прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Із тексту апеляційної скарги убачається, що апелянтом не заперечується факт проходження ним огляду на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу, алкотестеру "Драгер", як і наявність ознак алкогольного сп`яніння, які слугували підставами для проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння. Не ставить під сумнів апелянт і результати, отримані після проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння, як і те, що обставини складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього фіксувалися правоохоронцями за допомогою технічного засобу фіксації, а тому з огляду на приписи ч.7 ст. 294 КУпАП, ці обставини апеляційним судом не перевіряються.

Як на підставу для скасування постанови суду першої інстанції, апелянт посилається на те, що у справі не міститься доказів, які підтверджували, що він керував автомобілем.

Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд зважає на усталену практику ЄСПЛ, який зазначив, що: "будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобіля мита їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі" (Рішенні Європейського суду з прав людини по справі "О`Галлоранта Франціс проти Сполученого Королівства" ("O'Halloranand Francis v. the United Kingdom") від 29 червня 2007 року).

Відповідно до п. 2.9 а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 1306 від 10.10.2001 року, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (ч. 2ст. 266КУпАП).

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. (ч. 3 ст. 266 КУпАП).

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч. 5 ст. 266 КУпАП).

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 266 КУпАП).

Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів, регламентовано розділом II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року N 1452/735 (далі -Інструкція).

Так розділом II указаної Інструкції визначено, що за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (пункт 1 Розділу II Інструкції).

Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (пункт 3 Інструкції).

Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові (пункт 7 Розділу II Інструкції).

Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (далі - акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (пункт 10 Розділу II Інструкції).

Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджено Постановою КМУ від 17.12.2008 року N 1103 (далі- Порядок).

Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів - у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (пункт 4 Порядку).

Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння. Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності (пункт 5 Порядку).

Наведені вище вимоги національного законодавства правоохоронцями дотримані.

Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема до одних із таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення та відеозапис, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, акт огляду, а також інші документи.

Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, суд в основу оскаржуваної постанови поклав відомості, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №411869 від 01 червня 2024 року, чек тест приладу Драгер, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направлення на огляд, довідку про отримання посвідчення водія, а також відеозапис з місця вчинення правопорушення.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №411869 від 01 червня 2024 року, правоохоронцями зафіксовано, що 01 червня 2024 року о 20:05 год. у м.Херсон вул. Стрітенська, буд.6, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія, проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням приладу Драгер. Результат 0.58 проміле, тест №1036, чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП. Вказаний протокол підписаний ОСОБА_1 та у графі «пояснення особи» ним зазначено, що пояснення «надасть у суді» .

Також ОСОБА_1 без будь-яких зауважень засвідчив власним підписом і відомості, які зафіксовані та відображені у чеку-роздруківці спеціального технічного засобу алкотестеру "Drager" Alcotest 6820 від 01 червня 2024 року та в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто погодився з тим, що він як особа, яка керувала транспортним засобом на вимогу поліцейського на місці зупинки транспортного засобу, пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, яким установлено результат 0,58 проміле, при максимально допустимій нормі 0,2 проміле.

Із долученого до матеріалів цієї справи відеозапису, убачається, що 01 червня 2024 року під час патрулювання, правоохоронцями зупинено транспортний засіб Mercedes-Benz E 200 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 у зв`язку із тим, що водій під час керування транспортним засобом користувався мобільним телефоном, що заборонено. Під час спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими, останніми виявлено у нього ознаки алкогольного сп`яніння. На вимогу поліцейських ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці події на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу (алкотестеру), цифровий показник цього приладу зафіксував результати огляду 0,58 проміле, з такими результатами ОСОБА_1 погодився у зв`язку з чим відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з порушенням п.2.9а ПДР.

Сукупність наведених вище доказів, яким суд першої інстанції надав належну правову (юридичну) оцінку слугують вагомим підтвердження того, що за обставин, встановлених та зафіксованих правоохоронцями у протоколі про адміністративне правопорушення, водієм транспортного засобу Mercedes-Benz E 200 д.н.з. НОМЕР_1 був саме ОСОБА_1 та ним вчинено адміністративне правопорушення. Зазначений висновок грунтується не на визнавальних показаннях ОСОБА_1 , а на сукупності доказів, що наявні в матеріалах справи.

Доводи апелянта про те, що він не керував транспортним засобом, а лише перебував поруч із припаркованим автомобілем апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах доказами.

Так, на відеозаписах з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції зафіксовано, як працівники поліції, зупинивши транспортний засіб, виходять і починають спілкуватися з ОСОБА_1 який прямував до них від водійських дверей транспортного засобу Mercedes-Benz E 200 д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився на пішоходному переході із увімкненою світловою аварійною сигналізацією. В ході спілкування із працівниками поліції ОСОБА_1 не заперечував, що керував транспортним засобом до моменту зупинки працівниками поліції, при цьому надав працівникам поліції посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Вподальшому, на відеозаписі зафіксовано, що на передньому пасажирському сидінні вказаного автомобіля перебувала дружина ОСОБА_1 , яка після оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення отримала повернутий працівниками поліції технічний паспорт на транспортний засіб та зобов`язувалася керувати ним замість ОСОБА_1 , якого було відсторонено від керування.

Зазначені відомості, зокрема щодо перебування зупиненого транспортного засобу із увімкнутими аварійними світловими сигналами на пішоходному переході (відповідно до п.п.б п.9.9. Правил дорожнього руху аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського), поведінка ОСОБА_1 який поводив себе як водій транспортного засобу, що зупинили працівники поліції (надав посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу), а також те, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування у сукупності із письмовими доказами, зокрема підписаним ОСОБА_1 зобов`язанням не керувати транспортним засобом після оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Посилання ОСОБА_1 на судову практику ВС КАС який у справі №404/4467/16-а констатував, що перебування особи в стані сп`яніння поряд з транспортним засобом чи за кермом транспортного засобу, що не рухається не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки обставини справи, яка була предметом перегляду касаційного суду не релевантні обставинам даної справи. Так, у справі №404/4467/16-а транспортний засіб перебував у дворі домоволодіння позивача та були відсутні ознаки того, що ним керували чи експлуатували на вулично-дорожній мережі. Натомість у даній справі згідно відеозапису вбачається, що транспортний засіб ОСОБА_1 перебував на проїздній частині з увімкненою аварійною світловою сигналізацією. ОСОБА_1 прямував до працівників поліції з боку місця водія, та надав працівникам поліції посвідчення водія і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що у сукупності виключає будь-які сумніви щодо факту керування ним транспортним засобом до моменту зупинки працівниками поліції.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що вказані ним пояснення та дії, що передували моменту роз`яснення його прав є недопустимими доказами, апеляційний суд хоч і приймає до уваги, проте зазначені обставини не спростовують факту керування ним транспортним засобом, адже навіть після роз`яснення ОСОБА_1 його прав на запитання працівника поліції чи наявні у нього пояснення щодо того, що він керував транспортним засобом і тримав телефон у руках, останній відповів «так, звісно було таке.». При цьому протягом усього часу спілкування з працівниками поліції, як до роз`яснення прав та обов`язків, так і після цього ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом, та не вказував, що лише перебував поруч із автомобілем. Зі змісту відеозапису також вбачається, що працівниками поліції стосовно ОСОБА_1 винесено постанову ч.2 ст.122 КУпАП за користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, при цьому останній не заперечував факту керування.

За наведеного, твердження ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом є безпідставними та цілком спростовуються обсягом доказів, наданих правоохоронцями, які долучено до матеріалів справи.

Іншими доводами апеляційна скарга не обґрунтована.

Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, підстав для закриття справи не встановлено, і висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 130 КУпАП є вірним.

Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст. 247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови Херсонського міського суду Херсонської області від 16 вересня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 16 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Коровайко