Провадження № 33/4808/1111/24
Категорія 1 ст. 173-2 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Лазарів О. Б.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника адвоката Вінтоняка Н.М.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2024 року, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 ,

закрито у зв`язку зі звільненням її від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого, оголошено їй усне зауваження, -

в с т а н о в и в :

Протоколом про адміністративне правопорушення встановлено, що ОСОБА_1 29.09.2024 року, близько 09-00 год. в АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно колишнього чоловіка ОСОБА_2 .

Постановою від 13.11.2024 р. провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку зі звільненням її від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого. Оголошено ОСОБА_1 усне зауваження.

ОСОБА_1 , не погодившись із рішенням суду, подала апеляційну скаргу в якій вважає постанову суду необґрунтованою, невідповідною матеріалам справи та вимогам закону, ухваленою із порушення норм процесуального права.

Стверджує, що судом порушено норми матеріального права, допущено неповноту судового розгляду та не встановлено усіх обставин, що мають значення для справи.

Звертає увагу, що матеріали справи не містять фактичних даних щодо конкретних дій та їх наслідків, які б вказували на вчинення нею дій, передбачених ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Зазначає, що в заборонному приписі винесеному відносно неї, написано: «вчинила домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно колишнього чоловіка, а саме відповіла на образи і відбивалася від придушення, ловлячи чоловіка за футболку та тягнучи його».

ОСОБА_1 вважає, що її дії носили виключно захисний характер та були зроблені із метою унеможливити завдання їй фізичної шкоди, а тому просить скасувати постанову судді Івано-Франківського міського суду від 13.11.2024 року, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу правопорушення.

В судове засідання потерпілий ОСОБА_2 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції. Зокрема, 03 грудня 2024 року ОСОБА_2 був ознайомлений з матеріалами справи, що підтверджується його власноручним підписом на відповідній заяві про ознайомлення з матеріалами справи.

Апеляційний суд враховує, що учасники самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі потерпілого.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисник адвокат Вінтоняк Н.М. підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили скасувати постанову суду, провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги та доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та захисника в судовому засіданні апеляційної інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне постанову судді скасувати з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 29.09.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 29.09.2024 року близько 09 год. за адресою АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно колишнього чоловіка ОСОБА_2 , а саме відповідала на образи, кричала, шарпала за футболку та одяг, чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В протоколі зазначено, що потерпілим від вказаного правопорушення є ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст.268 КУпАП, а також повідомлено про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 було ознайомлено та вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення, про що свідчить власноручний підпис правопорушниці.

Протокол підписаний особою органу поліції, яка склала протокол, та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Разом з тим, формулювання обвинувачення у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки не містить всіх необхідних ознак, які повинні бути вказані в обвинуваченні.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративна відповідальність за домашнє насильство настає за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В силу ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Під психологічним насильством в сім`ї слід розуміти насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе, що завдає шкоду психічному здоров`ю.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти таких стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно колишнього чоловіка ОСОБА_2 , а саме: відповідала на його образи, кричала, шарпала за футболку та одяг, чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що застосувала психологічне та фізичне насильство стосовно свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 , яке полягало в тому, що вона, відповідаючи на образи з боку потерпілого, кричала на нього та шарпала за одяг.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, які наслідки настали чи могли настати здоров`ю потерпілого ОСОБА_2 внаслідок психологічного насильства та фізичного насильства з боку ОСОБА_1 , оскільки зі змісту диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вбачається, що не кожне психологічне насильство може завдати або завдає шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що обов`язок довести наявність ознак психологічного насильства в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та можливість заподіяння або заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого покладається на посадову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення.

Крім того, зі змісту диспозиції ч.1 ст.173 -2 КУпАП вбачається, що адміністративна відповідальність настає за психологічне насильство, яке здійснюється навмисно, з метою заподіяти шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_1 навмисно вчинила дії, які були спрямовані на заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого ОСОБА_2 .

Зокрема, зі змісту матеріалів провадження довідки про результати звернення ОСОБА_1 від 08.10.2024 року(а.п.2) , рапорту, який зареєстрований Івано-Франківським районним управлінням поліції ГУНП в Івано-Франківській області 29.09.2024 року( а.п.4), протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 29.09.2024 року( а.п. 5) , письмових пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ( а.п.6,7), рапорту ст. інспектора СПДН відділу превенції Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області О.Костюк від 08.10.2024 року ( а.п.8) вбачається, що повідомлення про вчинення правопорушення стосовно подій, які відбулись 29.09.2024 року були зроблені саме ОСОБА_1 , яка стверджувала, що її колишній чоловік ОСОБА_2 прийшовши за місцем її проживання вчинив словесний конфлікт в ході якого кричав, шарпав її за верхній одяг та застосовував до неї фізичну силу.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів не доводить винуватість ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства і в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують застосування до потерпілого ОСОБА_2 психологічного чи фізичного насильства.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення та малозначність вчиненого діяння носить формальний характер, оскільки повністю суперечить доказам, які містяться в матеріалах справи.

Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Апеляційний суд вважає, що матеріали справи не містять достатніх доказів, які підтверджують обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову суду та прийняти нову, якою закрити провадження щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.7 ч.1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв