ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/333/24 Справа № 712/2516/24 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у І інстанції Бащенко С. М. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисниці Заруби С.О. на постанову Соснівського райсуду м. Черкаси від 14.05.2024 р., якою ОСОБА_1 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не пра-

цює, проживає

АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адмінстягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в розмірі 605,6 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду, 17.02.2024 р. о 11:54 год. в м. Черкаси по вул. 30-річчя Перемоги, 10, ОСОБА_1 керував автомобілем Opel Astra, р/номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, в установленому законом порядку, за згодою водія проводився на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6810 ARВН-0522, результат позитивний та склав 0,86 ‰, чим ОСОБА_1 порушив пункт 2.9 а) ПДР України та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисниця Заруба С.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п. 4 ст. 247 КУпАП у зв`язку з вчиненням ОСОБА_1 дій в стані крайньої необхідності.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності не підлягає адмінвідповідальності (ст. 17 КУпАП). Згідно ст. 18 КУпАП, не є адмінправопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адмінправопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

На підтвердження стану крайньої необхідності в нього є довідка № 1018 від 17.02.2024 р. про надання медичної допомоги ОСОБА_2 .

Вважає, що суд не надав правильної оцінки доказам, наявним у справі, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адмінвід-повідальності.

Просить врахувати що керування транспортним засобом безумовно та безпосередньо пов`язані з виконанням функцій водія. 17.02.2024р. ОСОБА_1 зі своєю родиною приїхав на помини батька, який загинув під час воєнних дій. Під час поминального обіду дитина з необережності травмувалася - розбила голову, в зв`язку з чим він вимушений був сісти за кермо та відвезти дитину до лікарні, де дитині була надана перша медична допомога. Зважаючи на пізній час ОСОБА_1 змушений був повертатися в село до матері та його зупинили працівники поліції. Виконував функції водія вимушено.

Неодмінним конституційним правом людини й громадянина є право на судовий захист, яке закріплене у ст. 55 Конституції України.

Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП, при розгляді справ про адмінправопорушення, передбачені ч. 1 ст. 44, ст. ст. 51, 146, 160, 1724 1729, 173, ч. 3 ст. 178, ст. ст. 185, 1851, 1857, 187 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адмінвідповідальності, є обов`язковою. Цей перелік є вичерпним та ч. 1 ст. 130 КУпАП до нього не входить.

Апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату і час судового засідання, заяву про відкладення справи не подавав, тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без участі правопорушника.

Вивчивши матеріали адмінсправи, заслухавши захисницю Зарубу С.О., яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити по викладеним у ній доводам, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 254-256 КУпАП.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адмінправопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому суд повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адмінправопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеню підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.

Суд, який розглядав справу, ці вимоги закону виконав в повному обсязі.

Суд першої інстанції правильно встановив, що 17.02.2024 р. о 11:54 год. в м. Черкаси по вул. 30-річчя Перемоги, 10, ОСОБА_1 керував автомобілем Opel Astra, р/номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, в установленому законом порядку, проводився на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6810 ARВН-0522, результат склав 0,86 ‰, чим ОСОБА_1 порушив пункт 2.9 а) ПДР України та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд першої інстанції дослідив матеріали справи, які надійшли від поліції та дійшов до висновку, що під час складання протоколу, проведення відеозапису скоєного ОСОБА_1 правопорушення, не було допущено порушень вимог законодавчих та нормативних актів. З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд. Не оскаржуються ці обставини і в апеляції.

З наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудних відео-камер, доданого до протоколу про адмінправопорушення працівниками поліції, апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом. На відеозапису також зафіксовані дії, які передували складанню протоколу про адмінправопорушення та складання протоколу про адмінправопорушення. На відеозапису видно, що автомобіль патрульної поліції з увімкненими проблисковими маяками синього та червоного кольорів наздоганяють автомобіль та зупиняють його спеціальним звуковим сигналом. Причиною зупинки автомобіля стало непрацююча протитуманна передня ліва фара. Поліцейські роз`яснюють причину зупинки та запідозрюють ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , роз`яснюють права і обов`язки останньому, пропонують огляд на місці зупинки та він погоджується пройти огляд на місці зупинки проводиться огляд із застосуванням газоаналізатору Drager Alcotest, результат тесту позитивний та склав 0,86 ‰, розуміє результати огляду, спокійно спілкується з поліцейськими.

Відповідно до ст. 17 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адмінвідповідальності.

Згідно ст. 18 КУпАП, не є адмінправопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адмінправопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував того факту, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом на протязі кількох годин, діяв в стані крайньої необхідності є необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.

Апелянт має довести, що на той час існувала небезпека, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління. З наданих апеляційному суду матеріалів та пояснень під час апеляційного розгляду вбачається, що дитина правопорушника ОСОБА_2 отримала травму в денний час доби, ця подія трапилася в населеному пункті с. Мирне. Тому ОСОБА_1 або інші особи мали можливість скористатися екстреною медичною допомогою, викликати бригаду екстреної медичної допомоги, щоб медичні працівники виконали дії, спрямовані на порятунок життя та здоров`я людини, яка перебуває у невідкладному стані, спричиненому хворобою чи травмою, а також транспортували людину в спеціалізований центр медичної допомоги, тобто саме у такий законний та доступний спосіб відвернути небезпеку для життя людини. Доказів про те, що ОСОБА_1 чи інші особи вчиняли такі дії, але не змогли їх виконати апелянт суду не надав.

Після того, як дитині ОСОБА_1 була надана медична допомога в лікувальному закладі в м. Черкаси, тобто взагалі був відсутній стан небезпеки, правопорушник, який на той час перебував в стані алкогольного сп`яніння, безумовно не мав права порушувати ПДР України та керувати транспортним засобом. Перебуваючи в м. Черкаси, ОСОБА_1 міг залишити автомобіль на парковці в лікарні, заночувати у готелі або доїхати додому на таксі.

Таким чином, під час апеляційного перегляду не встановлено належними доказами, що ОСОБА_1 перебував в стані крайньої необхідності.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

З матеріалів справи вбачається, що порушень закону, які б тягли скасування чи зміну постанови допущено не було.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду з приводу того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена сукупністю доказів, які є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами провадження.

Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.

Будь-які докази відсутності вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, необхідності дій в стані крайньої необхідності, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні і правопорушником суду апеляційної інстанції не надані.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що суд першої інстанції допустив описку в описовій частині постанови, зазначивши час скоєння ОСОБА_1 правопорушення - 11:54 год. Апеляційний суд звертає увагу на те, що в протоколі про адмінправопорушення серії ААД № 627922 від 17.02.2024 р. час скоєння ОСОБА_1 правопорушення зазначено 21:54 год.

Допущена судом першої інстанції ймовірна описка може бути усунута лише судом, який розглядав справу.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Соснівського райсуду м. Черкаси від 14.05.2024 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу захисниці Заруби С.О. залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.В.