Справа № 298/94/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Ільницького С. М., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/444/24, за апеляційною скаргою захисника-адвоката Ільницького С. М. на постанову судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 21.05.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Крутеньки Хотинського району Чернівецької області, мешканець АДРЕСА_1 , з вищою освітою, непрацюючий, одружений, що має на утриманні неповнолітню дитину, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 487949 від 31.12.2023 та постанови судді від 21.05.2024 вбачається, що 30.12.2023 о 22 год 20 хв по вул. Шевченка в смт Великий Березний, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом ВАЗ 21099 д. н. з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився в медичному закладі. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Ільницький С. М. просить постанову судді від 21.05.2024 скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає проте, що судом винесено постанову без належного з`ясування фактичних обставин справи, внаслідок чого прийнято незаконне рішення. Посилається на те, що поліцейський у порушення вимог ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП не запропонував ОСОБА_2 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів. У протоколі не наведено жодних дій водія щодо ухилення від оглядну на стан сп`яніння у закладах охорони здоров`я. Працівники поліції були упереджені, безпідставно вимагали у ОСОБА_2 вчиняти не передбачені чинним законодавством дії. Матеріали справи не містять жодних доказів вчинення будь-яких порушень ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України. Разом з тим, стверджує, що у ОСОБА_2 були відсутні

-2-

ознаки наркотичного сп`яніння і у направленні на огляд такі не зазначені. Крім того, ОСОБА_2 не був відсторонений від керування транспортним засобом. Також звертає увагу на те, що лікар не проводив безпосереднього медичного огляду ОСОБА_2 , а обмежився лише наданням останньому контейнеру для відбору сечі, однак ОСОБА_2 не зміг здати сечу та пропонував відібрати в нього іншу біологічну речовину, на що йому було відмовлено і працівники поліції безпідставно сприйняли його дії щодо фізичної неможливості надати біологічну речовину як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. ОСОБА_2 не було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП. На підставі наведеного, уважає, що в діях ОСОБА_2 відсутня суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак і склад цього правопорушення. Наявні в матеріалах справи докази є неналежними, недопустимими та недостатніми для встановлення факту вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 на розгляд справи щодо нього не з`явився. Повідомлення про час та місце розгляду справи направлялися на адресу ОСОБА_2 , яка міститься у матеріалах справи, однак такі повернулись до апеляційного суду без вручення адресату, що свідчить про те, що ОСОБА_2 не з`явився у поштове відділення для отримання поштової кореспонденції. Ці факти свідчать про те, що апеляційним судом вжито всіх заходів щодо повідомлення ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи і він вважається належним чином повідомленим. Клопотання про відкладення розгляду справи ОСОБА_2 не подавав, даних про поважність причин неявки не надав, а захисник-адвокат Ільницький С. М. не заперечував щодо розгляду справи без участі ОСОБА_2 , при цьому підтвердивши, що останній повідомлений про час та місце її розгляду. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Адіментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Ільницького С. П., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

-3-

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ №1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до пункту 7 вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що 30.12.2023 о 22 год 20 хв по вул. Шевченка в смт Великий Березний, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився у медичному закладі. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Незважаючи на заперечення стороною захисту вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вина останнього у вчиненні вказаного правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.

Зокрема, вина ОСОБА_2 стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 487949 від 21.12.2023, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту так і щодо форми; направленням ОСОБА_2 на огляд з метою визначення стану

-4-

сп`яніння; рапортом начальника СРПП ВП № 2 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області Ярчича Р.; відеозаписами з бодікамер працівників патрульної поліції.

Оцінка доказів відповідно до ст. 252 КУпАП здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

При розгляді справи, апеляційний суд враховує, що згідно п. 1.2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до ознак наркотичного сп`яніння, окрім інших, віднесено: зіниці очей, які не реагують на світло, тремтіння пальців рук, тобто ті ознаки, що мали місце у випадку зупинки водія ОСОБА_2 .

Таким чином, у поліцейського були наявні всі підстави для ініціювання проведення огляду водія ОСОБА_2 на стан наркотичного сп`яніння, від проходження якого останній відмовився, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не здобуто будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що начальник СРПП ВП № 2 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області Ярчич Р. був упередженим при складанні протоколу щодо ОСОБА_2 , і що в нього були підстави фальсифікувати такий. Тому, суд приходить до висновку, що вказаний поліцейський при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв в межах наданих йому повноважень, протокол ним складено згідно вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України № 31452/735 від 09.11.2015.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що висновки суду зроблено формально і такі не відповідають фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження.

Крім того, апеляційний суд оглянув відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, з якого чітко вбачається, що дії ОСОБА_2 свідчать ні про що інше, як про відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому у провину.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні ним всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не відхиляв пропозицію поліцейського щодо проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я спростовано даними відеозапису, згідно якого поліцейський, встановивши у ОСОБА_2 наявність ознак наркотичного сп`яніння запропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, на що останній погодився, проте у закладі охорони здоров`я здійснив дії, які свідчать про явну відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Доводи про те, що ОСОБА_2 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки з фізіологічних причин не зміг надати біологічне середовище (сечу), вірно розцінено працівником поліції як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння.

-5-

Статтею 130 КУпАП встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у даному випадку полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом і якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння.

Таким чином, попри наявність у водія обов`язку пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського, особа також може відмовитися від його виконання. Така відмова може відбутися і на місці зупинки транспортного засобу, і в медичному закладі. Оскільки ОСОБА_2 є водієм, а тому презюмується його знання Правил дорожнього руху України, своїх обов`язків як водія, а також наслідків від виконання таких обов`язків.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги про те, що поліцейський не врахував пояснення ОСОБА_2 щодо неспроможності здати сечу для проведення огляду на визначення стану сп`яніння, через що його дії було помилково трактовано як відмову останнього від проходження огляду, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції і такі апеляційним судом відхиляються.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення працівниками поліції вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МОЗ та МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 щодо не забезпечення працівниками поліції його огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, є не обгрунтованими, оскільки останній сам здійснив дії, які свідчать про відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Доводи про те, що поліцейський у порушення вимог ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП не запропонував ОСОБА_2 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, апеляційний суд визнає неспроможними з огляду на вимоги пункту 12 Розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Тобто поліцейський, у разі виявлення в особи ознак наркотичного сп`яніння, зобов`язаний направити особу до закладу охорони здоров`я.

Як такі, що не заслуговують на увагу, оскільки жодним чином не спростовують факту ухилення ОСОБА_2 від огляду на стан наркотичного сп`яніння, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі не наведено жодних дій водія щодо ухилення від оглядну на стан сп`яніння у закладах охорони здоров`я.

Не знаходять свого підтвердження і доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції були упереджені, безпідставно вимагали у ОСОБА_2 вчиняти не передбачені чинним законодавством дії. У підтвердження цих доводів стороною захисту не надано жодних доказів.

Не спростовують факту порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України і доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять жодних доказів вчинення будь-яких порушень ОСОБА_2 правил дорожнього руху.

-6-

Доводи апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_2 були відсутні ознаки наркотичного сп`яніння спростовуються матеріалами справи, а доводи про те, що у направленні на огляд такі не зазначені жодним чином не надають особі права не проходити на законну вимогу поліцейського огляд на стан сп`яніння, а у разі відмови від проходження такого огляду водій повинен нести відповідальність, передбачену законом.

Доводи про те, що ОСОБА_2 не був відсторонений від керування транспортним засобом, апеляційний суд відхиляє, оскільки з відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 було повідомлено про неможливість здійснювати керування транспортним засобом.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що лікар не проводив безпосереднього медичного огляду ОСОБА_2 , а обмежився лише наданням останньому контейнеру для відбору сечі, однак ОСОБА_2 не зміг таку здати та пропонував відібрати у нього іншу біологічну речовину, на що йому було відмовлено і працівники поліції безпідставно сприйняли його дії щодо фізичної неможливості надати біологічну речовину як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, - апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі не спростовують факту порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України та наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що дає обґрунтовані підстави вважати, що такі спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_2 від відповідальності за вчинене ним правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП, спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення, який підписаний ОСОБА_2 без жодних зауважень.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що у протоколі про адміністративне зазначено: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; а також зазначено, що ОСОБА_2 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, чим скористався ОСОБА_2 , відмовившись від надання будь-яких пояснень з приводу обставин події. Також у протоколі містяться підписи поліцейського, який склав протокол та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином протокол про адміністративне правопорушення складено у відповідності до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.

Судом першої інстанції також, з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діяння ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 01 (один) рік, відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_2 порушення Правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

При цьому, апеляційний суд враховує, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський Суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння

-7-

та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008), Європейський Суд вказав на те, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09. 06. 2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_2 відповідає характеру вчиненого адміністративного правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни, навіть з урахуванням даних про його особу, не вбачається.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката Ільницького С. М. задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст.294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Ільницького С. М. залишити без задоволення, а постанову судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 21.05.2024 щодо ОСОБА_3 ,- без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя