Провадження № 3/161/6100/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Луцьк 10 грудня 2024 року

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Антіпова Т.А., за участю секретаря судового засідання Семенової І.М., захисника Кирись Г.Й., свідків ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, непрацюючої (перебуваючої у відпустці по догляду за дитиною), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

08 жовтня 2024 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшов для розгляду протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 210426 від 24.09.2024 року за ч. 2 ст. 184 КУпАП відносно гр. ОСОБА_2 .

За змістом складеного протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 24 вересня 2024 року близько 20.00 годин. гр. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в п`яному вигляді, ухилялася від передбачених ст. 8, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 150 СК України, батьківських обов`язків щодо неналежного (так у протоколі) виховання та догляду неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого останній впав з візочка, був голодний, неодягнений. Правопорушення вчинено повторно протягом року.

В судовому засіданні захисник, адвокат Кирись Г.Й. вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП повністю заперечила. Суду пояснила, що події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення взагалі не відповідають дійсності. Звернення ОСОБА_1 в поліцію щодо нібито неналежного виконання її підзахисною батьківських обов`язків, відбувається з мотивів особистих неприязних стосунків та з метою позбавлення останньої батьківських прав. Окрім цього, зазначила, що протокол серії ВАВ № 210426 від 24.09.2024 року за ч. 2 ст. 184 КУпАП відносно гр. ОСОБА_2 , не відповідає положенням ст. 256 КУпАП, оскільки фабула адміністративного правопорушення, викладена в протоколі, не відповідає фактичним обставинам справи, з огляду на її викладення зі слів заявниці ОСОБА_1 , яка, в свою чергу, не була очевидцем даних подій та знає про них зі слів сусідів. Враховуючи вищевикладене, просила закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Допитана в якості свідка ОСОБА_1 суду пояснила, що 24 вересня 2024 року їй подзвонили в двері мешканці будинку, де проживає вона, її син та її невістка з онуками, та повідомили, що ОСОБА_2 перебуває в дворі в стані сильного алкогольного сп`яніння, малолітній ОСОБА_3 впав з візочка та плаче. Вона прийшла на місце події, дитина була у візку, плакала. Їй допомогли відвести ОСОБА_2 додому, та в подальшому вона викликала поліцію. Зазначає, що її невістка систематично вживає алкогольні напої, внаслідок чого неналежним чином виконує батьківські обов`язки щодо малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Окрім цього, пояснила, що метою виклику поліції в той день мало намір повпливати на її невістку ОСОБА_2 щодо припинення останньою вживання алкогольних напоїв. Також, в судовому засіданні свідок не заперечувала, що її невістка опікується двома неповнолітніми дітьми, глядить їх, купує продукти харчування, гуляє з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та відвідує навчальний заклад, в якому навчається її старша донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідка, перевіривши інші матеріали справи та надавши оцінку доказам, наявним в ній, суд доходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 150 Сімейного кодексу України, встановлює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 статті 184 КУпАП ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей - тягне за собою попередження або накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 статті 184 КУпАП ті самі дії, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення, - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до положень ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з вимог статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (п.2 рішення Конституційного Суду України 25.12.1997 року по справі №9-зп).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутись до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Як вбачається із змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 210426 від 24.09.2024 року, що безпосередньо у провину ОСОБА_2 ставиться ухилення від виконання передбачених ст. 8, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 150 СК України батьківських обов`язків щодо неналежного (так у протоколі) виховання та догляду неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого останній впав з візочка, був голодний, неодягнений.

Відповідно до статті 62 Конституції України Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, захисник, адвокат Кирись Г.Й. заперечує факт ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків та зазначає, що безпосередньо ОСОБА_1 систематично повідомляються неправдиві обставини щодо її підзахисної.

В свою чергу, ОСОБА_1 частково підтверджує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 210426 від 24.09.2024 року.

При цьому, суд звертає увагу, що частина діянь, що ставляться ОСОБА_2 у провину, а саме що малолітній ОСОБА_3 був голодний, неодягнений викладена в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 210426 від 24.09.2024 року без достатніх на те підстав, ці обставини нічим не підтверджуються, та записані в протокол зі слів ОСОБА_1 , яка і викликала працівників поліції, проте безпосереднім свідком подій не була, що нею не заперечувалось під час судового розгляду справи.

Таким чином, пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є повністю протилежними.

Суд звертає увагу, що безпосередньо ОСОБА_1 не вказано, а поліцейськими УПП у Волинській області ДПП не встановлено особу, яка була безпосереднім свідком діянь, що ставляться ОСОБА_2 у провину. З письмових пояснень ОСОБА_1 , а також пояснень, наданих в судовому засіданні, достовірно встановлено, що вона не була безпосереднім свідком подій, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 210426 від 24.09.2024 року, а всі вищевказані обставини відомі їй зі слів невстановленої особи.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права .Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Приймаючи до уваги пояснення ОСОБА_1 та захисника Кирись Г.Й., згідно яких, між свідком та особою, що притягається до адміністративної відповідальності склалися неприязні стосунки, суд не може прийняти до уваги пояснення ОСОБА_1 , як єдину підставу для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП.

Враховуючи викладене, а також принцип презумпції невинуватості, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАПне доведена допустимими та достовірними доказами.

Оскільки вина є основною ознакою суб`єктивної сторони правопорушення, відсутність вини свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, який передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 184, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 184 КУпАП, відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.А. Антіпова