Справа № 697/1148/24
Провадження № 3/697/671/2024
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Канів

Суддя Канівського міськрайонного суду Черкаської області Скирда Б.К., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділу поліції № 1 (м. Канів) Черкаського районного управління поліції ГУНП України в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; безробітній,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 495184, 24.05.2024 о 23 год. 57 хв. в м. Каневі по вул. Енергетиків, 14, гр. ОСОБА_1 керував скутером Honda Dio, незареєстрованим, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нечітка мова та різкий запах з ротової порожнини, нечітка хода. Від проходження огляду на алкотестер Драгер та огляду лікарів відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, свої інтереси уповноважив представляти адвоката Бовшика М.Ю., який заперечував факти викладені в протоколі про адміністративне правопорушення складеного відносно ОСОБА_1 , та зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а тому він не може вважатися водієм за обставин, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення. Крім цього, з наданого працівниками поліції відеозапису є незрозумілим, яким чином працівники поліції ідентифікували особу ОСОБА_1 , який відмовився проходити огляд на стан сп`яніння, зважаючи на ті обставини, що на відеозаписі, який наданий працівниками поліції можна побачити брата ОСОБА_1 ОСОБА_2 . З огляду на зазначені обставини, просив справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні пояснення захисника ОСОБА_1 адвоката Бовшика М.Ю., свідка ОСОБА_2 , суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом особами в стані алкогольного сп`яніння, і суб`єктом даного правопорушення може бути тільки водій транспортного засобу.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння.

Для того щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути зупинений співробітниками поліції, або за допомогою інших засобів доказування має бути достовірно встановлено, що особа насамперед керувала транспортним засобом, і перебувала в цей час в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими документами.

Згідно статті 252 КУпАП, суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вбачається, що до відповідальності за вчинення вказаних дій притягаються особи, які безпосередньо здійснювали керування транспортним засобом.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п.27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №404/4467/16-а зазначено, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Коли ж особа перебуває поруч з транспортним засобом або ж у ньому і навіть із ввімкненим двигуном - склад правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, відсутній, оскільки така особа не керувала транспортним засобом.

Під керуванням транспортних засобом необхідно розуміти безпосередньо перебування у русі транспортного засобу, такий рух повинен здійснюватися за допомогою дії водія.

Так, відповідно до сформульованої в протоколі серії ААД № 495184 від 25.05.2024 фабули вчинення адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП до матеріалів справи додано, зокрема, два компакт-диски з відеозаписами з нагрудних боді-камер працівників поліції.

При дослідженні в судовому засіданні відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції встановлено, що наданий запис не містить фіксації факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та взагалі неможливо встановити транспортний засіб, яким він керував. Відеозапис з камери працівників поліції не зафіксував момент зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 або зупинки його для відібрання пояснень, а також не опитані свідки, які б могли підтвердити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Разом з тим, суд звертає увагу, що при перегляді відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що відеозапис розпочинається з того, що особа чоловічої статі в темну пору доби лежить в траві з ознаками алкогольного сп`яніння та працівники поліції вимагають підвестися. Після того як чоловік встав з землі, працівники поліції, застосувавши кайданки, повели його до свого службового автомобіля. Далі працівники поліції попросили чоловіка представитися та надати документи, що посвідчують особу. Однак в нього жодних документів з собою не було та після спілкування з працівниками поліції він представився як « ОСОБА_1 ». Після чого поліцейські, використовуючи свій службовий планшет, розпочали встановлювати його особу шляхом внесення у відповідні поля електронної системи прізвища, ім`я, по батькові, дату народження, місце народження, адресу проживання, які називав чоловік. Виявивши у чоловіка ознаки алкогольного сп`яніння, працівниками поліції запропоновано йому пройти тест на стан вживання алкогольних напоїв за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу, на що останній зазначив, що він не їхав. Після чого працівники поліції протягом тривалого часу продовжили встановлювати особу чоловіка, використовуючи для цього службовий планшет та співставляючи обличчя чоловіка з наявним в електронній системі фотозображенням, оскільки працівники поліції знайшли в електронній системі особу « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ». Працівник поліції запитав чоловіка, чому він сказав, що 1982 року народження? На що чоловік відповів, що не знає та не зобов`язаний надавати про себе будь-яку інформацію. Після чого, працівниками поліції повторно запропоновано йому пройти тест на стан вживання алкогольних напоїв за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу, на що він відповів, що йшов пішки. Далі працівниками поліції надано чоловіку одноразовий мундштук та можливість перевірити цілісність його упакування, після чого вказаний мундштук закріплено до приладу «Драгер» та надано чоловіку для проходження огляду на стан вживання алкогольних напоїв, однак останній відмовився від проходження такого огляду та зазначав про необхідність присутності двох свідків. Після чого працівником поліції зазначено, що присутність двох свідків є необов`язковою, оскільки ведеться відеозапис на нагрудну боді-камеру. Однак чоловік відмовлявся від проходження зазначеного огляду, після чого працівниками поліції запропоновано йому проїхати до лікувального закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Також роз`яснено, що у разі відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Проте чоловік відмовився від проходження огляду, після чого працівником поліції повідомлено, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення ним вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху. Далі чоловік зазначив, що не відмовляється проходити освідування на стан сп`яніння та згідний на його проходження у лікувальному закладі, після чого, сівши в автомобіль працівників поліції, зазначив, що нікуди не поїде, оскільки він скутером не керував. В подальшому, на неодноразові пропозиції працівників поліції пройти освідування на стан сп`яніння, чоловік відмовлявся, після чого відносно нього складено адміністративні матеріали за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та ознайомлення зі змістом складених матеріалів.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

З постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» слідує, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За приписами ст. 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні.

Тобто, однією з ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є встановлення особи водія, який керував транспортним засобом в стані сп`яніння.

Так, під час перевірки відеозапису з нагрудних камер поліцейських слідує, що події відбуваються в темний час доби. Співробітники поліції дійсно встановлюють обставини адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в ході спілкування з певною особою. Проте ідентифікувати дану особу не надається можливим, оскільки в неї відсутні будь-які документи та працівники поліції протягом тривалого часу намагалися встановити його особу, використовуючи для цього службовий планшет та співставляючи обличчя чоловіка з наявним в електронній системі фотозображенням, оскільки в електронній системі були наявні відомості про особу « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ». Тобто фактично, за наявними відомостями в електронній системі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 працівниками поліції відносно нього й складені адміністративні матеріали.

При розгляді даної справи, в судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який показав, що є братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підтвердження чого надано копію свого паспорта, свідоцтва про народження, а також копію паспорта його брата ОСОБА_1 та свідоцтва про його народження. Дійсно, обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення мали місце. Однак, працівниками поліції при складанні адміністративних матеріалів невірно встановлено особу правопорушника, оскільки на наявному відеозаписі зображений саме він, а не його брат ОСОБА_3 . Для складання адміністративних матеріалів працівниками поліції використано лише дані їх внутрішніх електронних систем.

Тобто, в судовому засіданні встановлено, що відомості про особу відносно якої складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності не відповідають дійсності, адже при складанні протоколу, працівниками поліції належним чином не ідентифіковано особу, яка підозрювалася у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи наведене та те, що працівниками поліції фактично не було встановлено особу правопорушника, відеозапис з нагрудних камер поліцейських, який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, є недопустимим доказом.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, яке ставиться йому в вину, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282).

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово наголошував на тому, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення позбавлений доказової сили, якщо він не підтверджений іншими доказами, які долучені до нього. Враховуючи, що в даному випадку при складанні протоколу належним чином не ідентифіковано особу, яка підозрювалася у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Таким чином, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення події та наявності складу адміністративного правопорушення.

При винесенні рішення суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на те, що матеріали справи не містять достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та при складанні протоколу належним чином не ідентифіковано особу, яка підозрювалася у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу зазначеного правопорушення, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 283-285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя Б. К. Скирда