Справа № 156/1487/24
Провадження № 3/156/1022/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2024 року Іваничівського районного суду Волинської області Бєлоусов А.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, котрі надійшли з відділу поліції № 1 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП):

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є працевлаштованим, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з матеріалами про адміністративне правопорушення, які надійшли до суду з відділу поліції № 1 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення за таких обставин.

14.11.2024 о 07 год. 30 хв. в с. Литовеж по автодорозі Р-15 ОСОБА_1 керував автомобілем, не врахував дорожньої обстановки і погодніх умов, не впорався з керуванням та здійнив зіткнення з відбійником, чим порушив правила дорожнього руху п.13.1 Правил дорожнього руху.

В діянні ОСОБА_1 службові особи територіального органу поліції вбачають порушення вимог п.13.1 Правил дорожнього руху, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами), таке діяння кваліфіковане за ст. 124 КУпАП.

Для участі в судовому засіданні ОСОБА_1 не прибув. Від його представниці адвоката Адамович Н.Є. надійшли письмові пояснення, згідно з якими вона просила провадження у справі закрити у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення в умовах крайньої необхідності та задля уникнення шкоди іншими учасникам, оскільки намагався об`їхати місце ДТП, однак через слизьку дорогу та ожеледицю відбувся неконтрольований занос його автомобіля, та сталось зіткнення із відбійником, автомобіль зазнав незначних пошкоджень.

Суддя, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, ознайомившись із письмовими поясненнями захисниці, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону).

Нормами ст. 62 Конституції України визначено основоположні засади презумпції невинуватості. Зокрема, обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення; всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положеннями п.2 ст. 6 згаданої Конвенції передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Тлумачення поняття «кримінальне обвинувачення» у практиці Європейського суду з прав людини відрізняється своєю «автономністю». Суд сприймає кримінальне обвинувачення як універсальне поняття, яке є наслідком будь-яких діянь протиправного характеру незалежно від ступеню їх суспільної небезпечності.

Зокрема, «обвинувачення» відповідно до положень статті 6 параграфа 1 згаданої Конвенції може бути визначено як «офіційне повідомлення, надане особі уповноваженими представниками влади, в підтвердження того, що вона вчинила злочин», визначення, яке також відповідає критерію, що «ситуація (підозрюваного) суттєво погіршилась» (рішення від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заява № 66561/01, п.70).

Також у рішенні від 06.09.2005 у справі «Салов проти України», заява № 65518/01, п.65, Суд зазначив, що поняття «обвинувачення» має «автономне» значення; його необхідно розуміти в сенсі Конвенції, а не лише в контексті його значення в національному праві. Таким чином, воно може визначатися як «офіційне повідомлення особи компетентним органом державної влади, в якому стверджується, що особа вчинила кримінальний злочин», визначення, яке також відповідає поняттю «впливу важливих наслідків для стану підозрюваного».

У рішенні у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17.01.1970, заява № 2689/65, Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що в пункті 1 статті 6 вказаної Конвенції вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером.

Суттєвою ознакою застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, що Європейський суд з прав людини не пов`язує термін «обвинувачення» із власне обвинувальним висновком, що складається органами слідства по закінченню досудового слідства. Для визначення кримінального характеру того чи іншого обвинувачення Суд застосовує три послідовні критерії (критерій національного права, критерій адресатів, критерій форми і тяжкості правових наслідків).

Оскільки національним законодавством України порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, розглядається як делікт (ст. 124 КУпАП), вказана норма поширює свою дію на невизначене коло осіб, тягне за собою застосування абсолютно визначеної суми штрафу або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року, суддя в цьому випадку оцінює процедуру складання службовими особами територіального органу поліції щодо ОСОБА_1 матеріалів у справі про адміністративне правопорушення як таку, що підпадає під дію ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 173248 від 14.11.2024, складеного відносно ОСОБА_1 , службові особи органу поліції повинні довести факт порушення водієм правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як докази вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, кваліфікованого за ст. 124 КУпАП, службовими особами органу поліції були надані до суду:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 173248 від 14.11.2024;

- електронні рапорти поліції серії ЄО №9070, ЄО №9065, ЄО №9058 від 14.11.2024;

- письмові поясненнями ОСОБА_1 від 14.11.2024;

- схема місця ДТП від 14.11.2024;

- електронний рапорт поліції серії ЄО №2523 від 15.11.2024;

- довідка поліцейського СРПП ВПД № 1 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримував за місцем свого проживання посвідчення водія серії "А","А1", "В", "В1", "С" та "С1" .

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути визнаний достатнім доказом вини особи у цій справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, котра притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів у судді.

ОСОБА_1 ставиться в вину порушення вимог п.13.1 Правил дорожнього руху, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами). Згідно з вказаною нормою водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Як зазначено у п. 1.10 Правил дорожнього руху, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії; водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Службовими особами територіального органу поліції не доведено, що саме ОСОБА_1 внаслідок умислу не дотримався безпечної дистанції і безпечного інтервалу, чим порушила Правила дорожнього руху. Крім того, на підставі ст. 124 КУпАП відповідальність винної особи настає не за будь-яке порушення правил дорожнього руху учасниками дорожнього руху, а лише за таке, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За змістом ст. 9 КУпАП єдиною підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у її діях (бездіяльності) складу адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Норми ст. 124 КУпАП передбачають адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно зі ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.

Крайню необхідність можна визнати правомірною лише за таких обставин (ознак): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Вчинення протиправного діяння в стані крайньої необхідності представляє собою дії правопорушника спрямовані на усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, встановленому порядку управління, але за умов, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунена іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена.

Таким чином , аналізуючи наведене вище, враховуючи письмові пояснення захисниці ОСОБА_1 - Адамович Н.Є., дані протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 173248 від 14.11.2024, складеного відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, суд вважає, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності. Адже зіткнення автомобіля, керованого ОСОБА_1 , у разі його виникнення, могло привести до трагічних наслідків, внаслідок маневру ОСОБА_1 зумів уникнути такого зіткнення і пошкодив лише свій автомобіль

За наявності наведених вище обставин особа звільняється від адміністративної відповідальності на підставі статті 17 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, вчинене у стані крайньої необхідності, підлягає закриттю відповідно до п.4 ст. 247 КУпАП.

Ураховуючи викладене, керуючись ст. 7,9,247,280,284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на піставі п.4 ст.247 КУпАП, у зв`язку із вчиненням діяння в стані крайньої необхідності.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її ухвалення.

Постанова набирає законної сили після спливу встановленого строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя А. Є. Бєлоусов