Справа № 515/153/24
Провадження № 3/513/1597/24
Саратський районний суд Одеської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2024 року Суддя Саратського районного суду Одеської області Рязанова К.Ю., за участю секретаря судового засідання Филипчук Л.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та її адвоката Ковпак О.В., розглянувши матеріали ВП №2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, які надійшли з Одеського апеляційного суду після визначення підсудності, про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючої, паспорт НОМЕР_1 , виданий 06 листопада 2006 року Татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційного коду не надано, якій роз`яснено вимоги ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, клопотань не надходило, -

у с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №193674 від 20 січня 2023 року, ОСОБА_1 19 січня 2024 року о 23 годині 55 хвилин по автодорозі Т-1610 керувала автомобілем марки «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовилася, чим порушила п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину не визнала, пояснила, що не згодна з протоколом про адміністративне правопорушення, оскільки 19 січня 2024 року поверталась додому та її зупинили працівники поліції, зазначивши що через порушення комендантської години. Вона везла друга, який вживав алкогольні напої, почалась бійка, та її друга забрали в кайданки і поїхали, вона почекала ще трохи і поїхала. Протокол на місці ніхто не складав, права їй не роз`яснювались, не роз`яснювались наслідки відмови від проходження огляду.

Представник ОСОБА_1 адвокат Ковпак О.В. заявив клопотання, про закриття провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_2 , складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, з підстав викладених у ньому.

Постановою Саратського районного суду Одеської області від ОСОБА_1 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановою Одеського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року постанову Саратського районного суду Одеської області від 12 серпня 2024 року скасовано. Матеріали справи повернути до органів Національної поліції (СРПП ВП № 2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області) для належного оформлення.

У мотивувальній частині постанови Одеського апеляційного суду зазначено, що відповідно, встановлення наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтується лише на протоколі про адміністративне правопорушення, який, в свою чергу, не може бути єдиним доказом доведеності вини особи, яка притягується до відповідальності. Проте, судом першої інстанції всупереч вимогам п. 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП, не було в повній мірі досліджено наявні матеріали справи про адміністративне правопорушення, як результат не встановлено та не враховано вищезазначені обставини, а саме відсутність в матеріалах справи повного відеозапису, в тому числі й відсутність відеозапису, на якому ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а саме в КНП «Арцизька ЦРЛ» (м. Арциз), із відповідним роз`ясненням наслідків відмови від проходження такого огляду, а також відмова ОСОБА_1 щодо ознайомлення та підпису складеного відносно неї протоколу.

Таким чином, враховуючи вищенаведене в сукупності, а саме суперечливий характер інформації, зібраної під час розгляду справи, відсутність в матеріалах справи повного відеозапису подій, котрі відбувалися в ніч з 19 на 20 січня 2023 року та в результаті яких було складено протокол про адміністративне правопорушення, та як результат позбавлення суду можливості відтворити в повному обсязі події зазначені в протоколі для вирішення питання щодо доведеності наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП (абз. 2 ст. 251 КУпАП), з метою дотримання принципів та основних засад національного законодавства, апеляційний суд приходить до висновку про неможливість визначення обставин справи без належного оформлення, а саме за наявності долучення до матеріалів справи повного відеозапису подій, або ж повідомлення про відсутність даних відеозаписів та відповідно долучення такого повідомлення до наявних матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

27 листопада 2024 року вказані матеріали надійшли до Саратського районного суду Одеської області, на виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року, відділенням поліції №2 Білгород-Дністровського відділу поліції ГУПН в Одеській області надано лише рапорт, відповідно до якого працівник поліції зазначає, що після фіксування адміністративного порушення 20 січня 2024 року ОСОБА_1 було ознайомлено із протоколом про адміністративне правопорушення, де остання відмовилась від підпису.

Суддя дослідивши матеріали справи, у відповідності до положень ст. 252 КпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо часу, місця, способу настання обставин вказаних у протоколах про адміністративні правопорушення та безпосередньо її ролі в їх настанні, керуючись законом і правосвідомістю, доходить до такого висновку.

Згідно вимог ст. 245 КпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності з положеннями ст. 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст. 251 КпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, беручи до уваги рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі, вважає за необхідне вказати на таке.

Системний аналіз змісту положень КпАП в поєднанні з вказаною позицією КСУ та ЄСПЛ, що ураховується з огляду на норми ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі передбачені ст. 280, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КпАП.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Доказуванню підлягають саме обставини указані в протоколі про адміністративне правопорушення щодо часу, місця та способу учинення діяння.

Сам обов`язок щодо збирання доказів, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З урахуванням того, що пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 2.5 наведених Правил, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

ЄСПЛ у своїх рішеннях указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

На підтвердження вини водія у вчиненні адміністративного правопорушення суду надано такі докази: рапорт старшого інспектора СРПП ВП №2 Білгород-дністровського РВП ГУНП в Одеській області М.Валович, супровідний лист від 31 січня 2024 року №63.2/863, опис, постанова Одеського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року, постанова Саратського районного суду Одеської області від 12 серпня 2024 року, протокол про адміністративне правопорушення, копія протоколу про адміністративне правопорушення, направлення на огляд, довідка від 22 січня 2024 року, постанова про накладення адміністративного стягнення серії БАД №826913, диск с записом нагрудного відеореєстратора.

В свою чергу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності в спростування вини надала пояснення щодо порушення вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції №1395 від 07 листопада 2015 року.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачиться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

В цій ситуації долучений диск до протоколу про адміністративне правопорушення не містить файлів с записом з нагрудного відеореєстратора та відсутності фіксації пропозіції, де ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а саме в КНП «Арцизька ЦРЛ» (м. Арциз), із відповідним роз`ясненням наслідків відмови від проходження такого огляду, а також відмова ОСОБА_1 щодо ознайомлення та підпису складеного відносно неї протоколу.

Також, в судове засідання викликався працівник патрульної поліції, який у судове засідання не з`явився та про причини своєї неявки, суд не повідомив.

Відповідно до п. 7 розділу 1 Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Частиною третьої статті 266 КУпАП визначено, що у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, тощо на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разу незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Законодавець пов`язує можливість проведення огляду на стан сп`яніння у медичному закладі лише у разі відмови водія пройти такий огляд на місці зупинки або в разі незгоди з його результатами та обов`язок працівників поліції доставити водія в разі такої відмови саме до найближчого медичного закладу, то наведене свідчить про право водія пройти такий огляд саме у найближчому медичному закладі.

Відповідно до ч. 2 п. 9 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», що затвердженийпостановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, зі змінами, працівники поліції забезпечують доставку осіб, які мають бути оглянуті, до найближчого закладу охорони здоров`я, не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Події мали місце по автодорозі Т-1610, яка територіально відноситься до Білгород-Дністровського району Одеської області, а не Болградського району Одеської області де розташована Арцизька ЦРЛ.

Відповідно до п. 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису випливає, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до його завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).

За змістом підпунктів 1) та 2) п. 1 розділу VII Інструкції № 1026 поліцейським забороняються самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу, а також примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб.

Так, зазначені норми направлені на забезпечення об`єктивного і неупередженого виявлення та фіксування правопорушень у тому числі і з метою подальшого використання зафіксованої інформації у якості доказів у суді.

Зазначене вбачається із положень п. 2 Розділу І Інструкції № 1026, відповідно до якого застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється, в тому числі, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Разом з тим, працівниками поліції до матеріалів справи не долучено відеозапису, та диск, який було долучено до матеріалів справи не містить відеозаписів з фіксацією відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в Арцизькій ЦРЛ, так і процедури складання проколу про адмістративне правопорушення.

Таким чином, в даній ситуації вимагається доведення того, що водій будучи особою, яка керує транспортним засобом, відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку.

В цій ситуації на думку суду в матеріалах справи не знайшло підтвердження того, що водій відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння.

В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КпАП не може бути визнаний єдиним достатнім доказом вини особи, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Дотримання передбаченої законом процедури та порядку прийняття такого рішення (формування протоколу) має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (ст. інспектором поліції) при прийнятті та складанні протоколу зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні (див. постанову ВС від 06 вересня 2019 року у справі № 161/12369/17).

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення є належним доказом у разі його відповідності вимогам ст. 256 КпАП, тобто за умови, коли він, як доказ містить у собі фактичні дані, що прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів; є допустимим доказом у разі, якщо останній складений уповноваженою на те особою в ключі положень ст. 255 КпАП; отриманий не внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, у т.ч. без порушення права на захист, чи не роз`яснення особі її прав і обов`язків, передбачені статтею 268 цього ж Кодексу та інших.

Долучений рапорт ст. інспектора СРПП відділення поліції №2 Білгород-Дністровського відділу поліції ГУНП в Одеській області М.Валович, не може слугувати доказом винуватості особи, оскільки рапорт фактично є документом внутрішнього користування і його зміст полягає в тому, що працівник поліції інформує начальника ВП про правомірність дій працівників поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Тим самим, щодо питання достатності протоколу про адміністративне правопорушення та рапорту працівника поліції, як самостійного доказу для установлення обставин визначених ст. 280 КпАП в їх сукупності, то слід зауважити таке.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року в справі № 1-р/2019 зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачиться на користь її невинуватості.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

ВС у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а указав, що силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь.

У постанові від 16 березня 2021 року в справі № 473/2010/17 ВС вказав, що розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості звинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачиться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно слідує, що стандарт «достатніх підстав (доказів) вважати», котрим фактично послуговується компетентна особа при складані проколу про адміністративне правопорушення, є нижчим ніж стандарту «поза розумним сумнівом».

Для цілей стандарту «достатніх підстав (доказів) вважати» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно зв`язують особу з певним правопорушенням (демонструють імовірну причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше провадження у порядку КпАП, однак Суд при розгляд справи по суті у т.ч. при їх оцінці керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» та таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Статтею 7 КпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами (див. постанову ВС від 09 серпня 2019 року у справі № 760/20247/16-а).

Стаття ж 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Також, суд звертає увагу, що до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №19367 від 20 січня 2024 року, були внесення виправлення без відповідних застережень, дані виправлення відсутні у копії протоколу серії ААД №19367 від 20 січня 2023 року, які долучені до матеріалів справи.

Згідно з п. 7 Розділу II «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», затвердженої наказом МВС від 06 листопада 2015 № 1376 не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

Вказане у свой сукупності свідчить про порушення працівниками поліції вимог ст.266 КУпАП, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС від 06 листопада 2015 № 1376, Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису №1026, що виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за поданим протоколом та доданими матеріалами.

Враховуючи, що докази у справі здобуті із порушенням, доходжу до висновку про відсутність законних підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а тому провадження у справі слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 130 ч.1, 247, 283-287 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі закрити на підставі п.1 ч. 1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Повний текст складено 13 грудня 2024 року.

Суддя К. Ю. Рязанова