Справа № 946/6759/24
Провадження № 3/946/2556/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 жовтня 2024 року м. Ізмаїл

Суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Адамов А.С., розглянувши адміністративні матеріалами, які надійшли з відділу з організації несення служби в місті Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, у відношенні

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

22.08.2024 року до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з відділу з організації несення служби в місті Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №114642 від 19.08.2024 року, в якому зазначено, що 19.08.2024 року о 18 годині 00 хвилин в м. Ізмаїл Одеської області по вул. Придунайська, №411 ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Toyota RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 , під час здійснення маневру обгону допустив зіткнення з автомобілем ЗИЛ, державний номерний знак НОМЕР_2 , який здійснював маневр повороту ліворуч, в наслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Зазначено, що своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 14.6.а ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Згідно письмових заперечень притягуваного ОСОБА_1 від 04.09.2024 року, останній вину не визнає, просить закрити справу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Зазначив, що він, рухаючись по вул. Придунайська, розпочав маневр обгону транспортного засобу ЗИЛ, державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався попереду в попутному напрямку та не подавав ніяких сигналів, які б свідчили про його намір повернути ліворуч. Коли він порівнявся з цим автомобілем, та між ними був інтервал близько півтора метри, ЗИЛ раптово став повертати ліворуч, вдаривши лівим кутом свого бамперу у передні праві дверці його автомобіля Toyota RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 . Зважаючи на те, що його автомобіль рухався, були пошкоджені також праві задні дверці та заднє праве крило. При виконанні маневру обгону, він пункту 14.6 «а» ПДР України не порушував, тому, що у цьому місці немає перехрестя, як вказано в протоколі, а є прилягання до дороги виїзду з прилеглої території - прикордонної застави. В пункті 10.1 ПДР України вказано наступне: терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення: обгін - випередження одного або кількох транспортних засобів, пов`язане з виїздом на смузі зустрічного руху; перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території. Прилегла територія - територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них. Відповідно до п. 14.6а Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306, передбачено, що обгін заборонено на перехресті. На підтвердження його винності у вчиненні інкримінованого правопорушення, працівниками поліції додано протокол, проте протокол про адміністративне правопорушення без його належного правового аналізу не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду. Рапорт працівника поліції не можна брати до уваги, оскільки поліцейські є зацікавленими особами, а тому їх рапорти не можуть бути доказом вчинення адміністративного правопорушення. Таким чином, до матеріалів справи не долучено належних, допустимих та достатніх доказів, що 19.08.2024 року об 18 годині в м. Ізмаїлі на вулиці Придунайська, напроти будинку №411 водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Toyota RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху здійснив обгін транспортного засобу на перехресті. Зі схеми місця ДТП неможливо визначитися, чи є перехрестям дорога яка там відображена, та яка прилягає до вулиці Придунайської, чи вона є виїздом з прилеглої території. Будь-які дорожні знаки (1.19, 1.20, 1.21, 1.22, 1.23, 1.23.1, 1.23.2, 1.23.3, 2.1, 2.3, 3.25), які б свідчили про наявність перехрестя, або прилягання другорядної дороги на схемі не відображені, на місці події будь-яких дорожніх знаків не встановлено. Дорожня розмітка (переривчаста лінія) та відсутність будь-яких знаків вказує, що перехрестя в цьому місці немає. Тому, вважає, що в його діях не вбачається порушення правил обгону на перехресті (п. 14.6 «а»), оскільки перехрестя не зафіксовано, обгін мав місце, але не на перехресті.

В судовому засіданні притягуваний ОСОБА_1 пояснив, що сирени не було. Він почав обгін, ЗИЛ без увімкнутого поворотника ліворуч повернув ліворуч і в`їхав у бік Toyota, у передню праву частину Toyota - дві двері, бампер. Там перехрестя немає, тобто правила обгону він не порушував. Знаків чи розмітки, які б свідкували про наявність перехрестя не було, що підтверджується наданими ним до письмових заперечень фото доказами.

В судовому засіданні водій автомобіля ЗИЛ ОСОБА_2 зазначив, що був на чергуванні. Надійшов виклик, що є пожар. Він їхав на спец автомобілі, були увімкнути маячки та сирена. Почав поворот ліворуч і сталося ДТП. При скоєнні маневру він зупинився, подивився на ліво не було перешкод і він повернув. Розмітка була переривчастою, там де здійснювався поворот.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення притягуваного, іншого учасника ДТП, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

У відповідності до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Положеннями ст. 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п. 14.6 а Правил дорожнього руху України, обгін заборонено на перехресті.

Відповідно до ст. 124 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Принцип 7 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій визначає, що обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно інформації Управління житлово-комунального господарства Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області за №1015/02-03 від 09.09.2024 року, ділянка дороги по вул. Придунайська, № 411, є головною дорогою з двостороннім рухом. Зазначене у звернені перехрестя, відповідно до правил дорожнього руху України, не вважається перехрестям. Ділянка дороги по вул. Придунайська, № 411, на розі з провулком без назви є місцем виїзду з прилеглої території.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що порушення притягуваним правил обгону, зокрема правила обгону на перехресті (як то зазначено у протоколі) немає. Характер удару автомобіля ЗИЛ у бік автомобіля Toyota RAV4 вказує про те, що поворот ліворуч ЗИЛ почав здійснювати вже після початку обгону ЗИЛа автомобілем Toyota RAV4. Отже саме водій автомобіля ЗИЛ не впевнився щодо безпечності здійснення повороту ліворуч, коли автомобіль Toyota RAV4 вже здійснював обгін, та саме ним було вчинена ДТП, а не водієм Toyota RAV4.

Протокол ЕПР1 №114642 від 19.08.2024 року складений саме за порушення правил обгону на перехресті, при цьому місце здійснення обгону не є перехрестям, що підтверджується окрім Управління житлово-комунального господарства Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області також і фото, наданими притягуваним.

Що стосується питання, чи були увімкнути на автомобілі ЗИЛ сирени та проблискові маячки, то суду не надано доказів обох версій водіїв, однак дане питання не підлягає досліджуванню, так як у протоколі таке порушення не інкримінується притягуваному.

Обов`язок проводити повну фіксацію як факту вчинення адміністративного правопорушення, так і подальших процесуальних дій, що вчиняються поліцейськими, передбачений чинним законодавством.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Для встановлення «обґрунтованості висунутого обвинувачення» у справі мають міститися достатньо переконливі, чіткі і узгоджені між собою докази, які в сукупності доводять винність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, згідно з принципом доведеності вини «поза розумним сумнівом».

Таким чином, достатніх доказів, які б беззаперечно свідчили про порушення ОСОБА_1 вимог ПДР, поліцейським суду надано не було.

Об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, складає порушення Правил дорожнього руху України, в даному випадку п. 14.6. «а», але якщо об`єктивна сторона відсутня, то відсутній і склад правопорушення.

Частинами 1-2 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п.50-55 Рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява №25).

Крім того, у справі «Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно з ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

За таких умов, суд вважає, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення відомості про те, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом порушив правила обгону на перехресті є безпідставними та не підтверджуються достатніми доказами, які були надані суду.

З урахуванням чого суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, з урахуванням приписів ст. 62 Конституції України, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які достатні докази, які б беззаперечно доводили винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, отже провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 245, 251, 252, 247, 266, 283 285 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з моменту її винесення. В разі ж оскарження постанови перебіг строку давності звернення її до виконання зупиняється до розгляду скарги.

Повний текст постанови виготовлений 21.10.2024р.

Суддя А.С. Адамов