Номер провадження: 33/813/1964/24
Номер справи місцевого суду: 496/1771/24
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря Рудуман А.О., адвоката Скрипник Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 20 червня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

встановив:

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 20 червня 2024 року ОСОБА_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору.

З вказаної постанови вбачається, що 10.02.2024 року о 13:37 год. в Одеській області, Одеському районі, на 452 км + 800 м автодороги Київ-Одеса, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці ока дуже розширені та не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродня блідість покриву обличчя). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку водій відмовився, що зафіксовано на відеозаписі. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №733438.

Не погоджуючись з постановою Біляївського районного суду Одеської області від 20 червня 2024 року представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

1)працівники поліції вчинили незаконні дії, які виразились у тому, що ОСОБА_1 не були роз`яснені його права передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України;

2)працівники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, однак водія не було відсторонено від керування транспортним засобом, тобто протокол було складено на вигаданих підставах;

3)судом першої інстанції не надано жодної оцінки факту порушення працівниками поліції ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» в частині безпідставного зупинення транспортного засобу та неналежного (не безперервного) проведення відеофіксації;

4)працівниками поліції не було проведено ОСОБА_1 первісного огляду на виявлення ознак наркотичного сп`яніння, їх висновки гуртуються лише на тому, що сам ОСОБА_1 повідомив, що вживає ліки, однак жодної заборони щодо вживання даних ліків немає;

5)направлення було виписане інспектором вже після складання протоколу про адміністративне правопорушення;

6)час складання протоколу та час правопорушення, у вчиненні якого вважають винним ОСОБА_1 достеменно не відповідає фактичним обставинам справи;

7)поліцейські неодноразово повідомляли водієві про перебування його під впливом лікарських препаратів, також під час формального зачитування протоколу патрульний також повідомив, що у водія виявлені ознаки перебування під впливом лікарський препаратів, однак в протоколі вказано, що ОСОБА_1 перебував з ознаками наркотичного сп`яніння, отже фабула протоколу не відповідає дійсним обставинам справи;

8)суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі умислу, який у даному випадку відсутній зважаючи на обставини, які змусили ОСОБА_1 аж ніяк не добровільно приймати препарат «Налбуфін».

Посилаючись на такі доводи, представник ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою провадження у справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення адвоката Скрипник Д.О., яка наполягала на задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції мотивував наявністю доказів на підтвердження даних обставин.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погодитись не може.

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №733438 від 10 лютого 2024 року з якого вбачається, що 10 лютого 2024 року о 13:37 год. в Одеській області Біляївського району на 452 км + 800 м автодороги Київ-Одеса, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці ока дуже розширені та не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродня блідість покриву обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, що зафіксовано на ПВР 473732. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП;

-довідка про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення з якої вбачається, що відповідно до звірки з базою ІКС ІПНП «Адмінпрактика», станом на 10.02.2024 року ОСОБА_1 протягом року не піддавався адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП;

-довідка про отримання (неотримання) особою посвідчення водія, згідно якої вбачається, що відповідно до звірки з базою ІКС ІПНП «Адмінпрактика», станом на 10.02.2024 року ОСОБА_1 посвідчення водія НОМЕР_2 отримав 07.04.2017 року;

-направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з якого вбачається, що 10.02.2024 року ОСОБА_1 було запропоновано проїхати до медичного закладу у зв`язку із тим, що у нього були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло; тремтіння пальців рук; поведінка, з відміткою, що він відмовився поїхати до КНП «ООМЦПЗ» ООР;

-відеозапис, який було приєднано до матеріалів справи та з якого вбачається, що 10.02.2024 року приблизно о 13:37 год. працівниками поліції був зупинений транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 . Працівники поліції попросили водія вийти з транспортного засобу та надати можливість для огляду транспортного засобу, а також речей ОСОБА_1 . В ході бесіди працівник поліції спитав ОСОБА_1 чи він вживав щось. ОСОБА_1 відповів, що ні він нічого не вживав, тільки вколов собі знеболююче. Працівник поліції спитав, як часто вживає ОСОБА_1 ліки, останній відповів, що як тільки йому стає боляче. Потім працівники поліції попросили показати ліки, які вживає ОСОБА_1 . ОСОБА_1 надав Налбуфін. Потім, працівники поліції зауважили ОСОБА_1 , що даний вид ліків відноситься до алкалоїдів, вони знижують увагу та реакцію, а тому під їх дією керувати транспортним засобом не можна. Потім працівники поліції запропонували ОСОБА_1 проїхати до медичного закладу або вони напишуть відмову і в протоколі про адміністративне правопорушення напишуть, що ОСОБА_1 їхав під дією препарату. Потім ОСОБА_1 відмовився їхати до медичного закладу.

Згідно вимог ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 2, ч. 3, ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції працівником поліції або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року, та регулюється «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Так, диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, одними із ознак складу даного правопорушення є відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

При цьому, орган, який складає матеріали справи про адміністративне правопорушення, повинен довести даний факт.

Працівниками поліції, було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за те, що ОСОБА_1 перебував за кермом транспортного засобу з явними ознаками наркотичного сп`яніння. Однак, із наданих відеозаписів вбачається, що при бесіді ОСОБА_1 із працівниками поліції, останніх було повідомлено про те, що ОСОБА_1 приймає ліки. Більш того, самі працівники поліції при спілкуванні із ОСОБА_1 повідомили останнього, про те що у разі його відмови від огляду у медичному закладі, то відносно нього буде складено протокол, за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як за керування транспортним засобом під впливом лікарських препаратів.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, який офіційно засвідчує факт вчинення особою неправомірних дій і є одним із джерел доказів та підставою подальшого провадження у справі.

Відповідно до вимог статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому правопорушенні.

Також слід зазначити, що згідно положень КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі чи надавати іншу кваліфікацію дій особи, ніж зазначену у протоколі.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №733438 від 10.02.2024 року складеного за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 було складено на підставі того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння.

З наданого відеозапису вбачається, що працівники поліції пояснювали ОСОБА_1 , що у нього відсутні ознаки алкогольного та наркотичного сп`яніння, що ОСОБА_1 і сам знає що вжив медичний препарат (оскільки сам про це повідомив), під дією якого не можна керувати транспортним засобом. Таким чином, ОСОБА_1 порушив п. 1 ст. 130 КУпАП, як керування транспортним засобом під дією лікарського засобу. У зв`язку із цим представник поліції пропонував ОСОБА_1 проїхати до медичного закладу для проведення огляду щодо його перебування під дією лікарських засобів. ОСОБА_1 відмовився, оскільки розумів, що він дійсно вживає лікарські засоби.

Отже, як вбачається із наданого відеозапису ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в медичному закладі на встановлення факту перебування його під дією лікарських препаратів. Однак, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що останній відмовився від проходження огляду у медичному закладі на стан наркотичного сп`яніння, проте, працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 поїхати до медичного закладу для огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Також, з відеозапису вбачається, що працівник поліції ознайомив ОСОБА_1 із змістом адміністративного протоколу, який було складено відносно нього, однак зміст протоколу, який був вголос озвучений ОСОБА_1 значно відрізняється від змісту, який відображений у протоколі серії ААД №733438 від 10 лютого 2024 року.

Отже, фактичні обставини, які відображені у протоколі, не співпадають, протирічать тим обставинам, які були встановлені працівниками поліції під час спілкування із ОСОБА_1 , а тому даний протокол не може бути належним та допустимими доказом у справі разом із іншими наданими до суду доказами.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії») у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу.

Відеозапис віднесений ч. 1 ст. 251 КУпАП до джерел доказів.

Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі - Інструкція), визначено, що кінозйомка та відеозапис це процеси фіксації динамічних властивостей об`єктів, подій, явищ за допомогою кіно- або відеокамери. Кінозйомка проводиться на фотоматеріалах, відеозапис - на цифрових носіях інформації.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу (п. 5 розділу ІІ Інструкції).

Крім того, слід зазначити, що відеозапис є об`єктивним доказом, оскільки унеможливлює суб`єктивне висвітлення поліцейським або іншими особами обставин справи.

Зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських (діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію») та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності з іншими доказами по справі.

Так з відеозапису вбачається, що первинний огляд на предмет виявлення ознак сп`яніння на місці співробітниками поліції не проводився, зокрема не проводився огляд реакції зіниці очей, та координації рухів, а пропозиція проїхати в медичний заклад виникла тільки після того, як працівник поліції побачив та почув від ОСОБА_1 , що він вживає ліки.

Отже, враховуючи вищевказане, суд апеляційної інстанції доходить до висновку, про те, що має місце неналежне виконання своїх обов`язків працівниками поліції, які в порушення вимог закону склали протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУАП відносно ОСОБА_1 за кваліфікаційною ознакою керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння в той час, як повинні були скласти протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікаційною ознакою керування транспортним засобом під впливом лікарських засобів.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

За встановлених обставин апеляційний суд приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 62 Конституції України встановлюють, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно роз`яснень, які містяться в абзаці другому п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Заява № 39598/03) Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, так як доводи апеляційної скарги частково знайшли підтвердження при розгляді справи. Судом першої інстанції при винесенні постанови не було в повному обсязі дотримано вимоги ст. ст. 245, 280 КУпАП, а саме судом не було перевірено наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в зв`язку з чим суд неправильно встановив фактичні обставини справи та визнав ОСОБА_1 винним у його вчиненні.

Згідно ст. ст. 9, 245, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За правилами ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Таким чином, наявні у справі докази, які безпосередньо дослідженні апеляційним судом у судовому засіданні, не підтверджують факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, що є підставою для закриття провадження у справі згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 20 червня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова