Справа № 466/9673/24
Провадження № 3/466/2947/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м.Львів

Суддя Шевченківського районного суду м. Львова Невойт П.С., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП України у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працездатного, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 -

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173 КУпАП, -

у с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 375101 від 09.09.2024 року, гр. ОСОБА_1 , 09.09.2024 близько 22:00 год. перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , будучи у нетверезому стані, вчинив психологічне та фізичне домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: а саме ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, викручував руки, штовхав та шарпав, проте тілесних ушкоджень не заподіяв, чим спричинив шкоду її психологічному здоров`ю. Таким чином, гр. ОСОБА_1 вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Також, ОСОБА_1 , 10.09.2024 близько 15:05 год., після винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника АА №341739 від 09.09.2024 р., прийшов у помешкання постраждалої особи гр. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , відповідальність за правопорушення передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАПУ.

Також, ОСОБА_1 , 13.09.2024 близько 22:15 год., після винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника АА №341739 від 09.09.2024 р., перебував у помешканні постраждалої особи гр. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та спілкувався з постраждалою особою, відповідальність за правопорушення передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАПУ.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що жодного домашнього насильства щодо своєї матері він не вчиняв та всі її звернення виникають та ґрунті незначних суперечок, які ж вона сама і провокує. Його мати зловживає своїм правом викликати поліцію, щоб створити йому зайвий раз проблеми так, щоб були підстави вигнати його з квартири, в якій вони спільно проживають.

Вважаю, що долучені до справи докази не достатні для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.173-2 КУпАП, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, полягає у вчиненні домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до п.3 ч.1ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.2 ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.2 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, судом не здобуто доказів образ потерпілої нецензурною лайкою, погроз фізичною розправою, викручування руки, штовхання та шарпання зі сторони ОСОБА_1 до своєї матері, інших дій психологічного характеру. Подані потерпілою ОСОБА_2 заяви написані співробітниками поліції, складені з її слів та нею лише підписані, а тому і відсутній склад даного правопорушення.

Всупереч вимогам ч.2 ст.173-2 КУпАП в протоколі не зазначено чи могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, тобто не зазначено наслідку, який настав або міг настати, що є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення.

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оглядом матеріалів справи встановлено, що окрім пояснень потерпілої ОСОБА_2 про те, що її син вчинив відносно неї насильство психологічного характеру, інших доказів матеріали справи не містять.

Натомість з пояснень наданих ОСОБА_1 в суді вбачається, що між ним та мамою існує конфлікт щодо його проживання в даній квартирі.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

За змістом ст. 279, 280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Таким чином, при наявності саме такої сукупності обставин, які є істотними для прийняття рішення, суд не має достатніх підстав для визнання, поза розумним сумнівом, винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Отже, з наведених обставин вбачається, що в матеріалах справи відсутні достатні докази підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.173-2 КУпАП, що на переконання суду може лише свідчити про недоведеність вини особи, що спростовує показання потерпілого про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушеннях.

У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.173-2 КУпАП, а тому, беручи до уваги принцип, закріплений в ст.62 Конституції України, який передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.173-2 КУпАП, що згідно з п.1 ст.247 КУпАП є обставиною, яка виключає провадження по справі, а тому провадження по даній адміністративній справі підлягає закриттю.

Відповідно до ст. 4 ч. 2 п. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір стягується у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи, що провадження у даній справі слід закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, то відповідно судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст. 173-2, 247 ч.1.п.1, 251, 266, 279, 280, 284 КУпАП, ст. 4 ч. 2 п. 5 Закону України «Про судовий збір», суддя -

п о с т а н о в и в:

провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ч.2 ст.173-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її постановлення.

Суддя П. С. Невойт