Номер провадження: 33/813/2128/24
Номер справи місцевого суду: 522/3729/24
Головуючий у першій інстанції Русєва А.С.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі головуючого судді Дришлюка А.І.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 31 липня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 31 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено відповідне адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн, та стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн (а.с. 39-40).

09 серпня 2024 року було зареєстровано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 31 липня 2024 року, в якій апелянт просив суд оскаржувану постанову скасувати та винести нову щодо накладення адміністративного стягнення, проте без позбавлення права керування транспортними засобами. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано факт щирого каяття особи, а також ведення соціально корисної та активної діяльності, будучи членом ГО «Організація допомоги інвалідам та ветеранам «Воля до життя», яка від початку воєнного стану надає допомогу вздовж лінії ведення бойових дій. Апелянт також зазначає, що для виконання зазначених в договорі про співпрацю від 08 травня 2022 року завдань, останній використовує транспортні засоби організації, а тому, відповідно, наявність водійського посвідчення як дозвільного документа для апелянта є вкрай важливим для виконання суспільно корисних завдань в умовах воєнного часу. Посилаючись на зазначені обставини, апелянт просить суд про призначення покарання у вигляді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП без позбавлення права керування транспортними засобами (а.с. 41-59).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 серпня 2024 року за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду (а.с. 62-63).

У судовому засіданні 08 жовтня 2024 року апелянт ОСОБА_1 та його представник адвокат Коюда Микита Анатолійович апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного правопорушення, за кваліфікуючими ознаками: керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №733173 від 22.02.2024 року, відповідно до якого 22.02.2024 року о 01:10 год. у м. Одеса, вул. Ковальська, 55 а, керував транспортним засобом «Kia Sportage», державні номерні знаки НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки за допомогою алкотестеру «Drager 7510» №0306, результат тесту позитивний 1,32 %;

- роздруківкою з приладу «Drager 7510» від 22.02.2024 року, відповідно до якого, результат огляду ОСОБА_1 позитивний 1,32%;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого огляд ОСОБА_1 був проведений у зв`язку з виявленням у останнього ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, нестійка хода;

- відеозаписом з нагрудних реєстраторів працівників поліції, відповідно до якого ОСОБА_1 надав згоду на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Drager», після проходження огляду був згоден з його результатами, а саме, що він знаходився у стані алкогольного сп`яніння, результат 1,32%. Більш того, суд першої інстанції зауважив, що ОСОБА_1 сам заявив, що він вживав алкогольні напої та сів за кермо автомобіля у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, суд першої інстанції врахував те, що ОСОБА_1 вчинив умисне правопорушення, характер якого вказує на те, що воно є грубим адміністративним правопорушенням. Обставин, які відповідно до ст.ст. 34, 35 КУпАП пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , за вчинене ним адміністративне правопорушення, судом не встановлено (а.с. 39 зворот - 40).

Згідно з положеннями ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Так, апелянт оскаржує постанову суду першої інстанції лише в частині виду адміністративного стягнення, накладеного на нього за вчинення адміністративного правопорушення (а.с. 47). Як вже зазначалося вище, апелянт вважає, що суд першої інстанції не врахував факт щирого каяття апелянта, його соціально корисну та активну волонтерську діяльність, оскільки він є членом ГО «Організація допомоги інвалідам та ветеранам «Воля до життя», як обставини, що пом`якшують відповідальність (а.с. 46).

Згідно з ч.ч. 2-3 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, частиною 2 ст. 33 КУпАП визначено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є, зокрема, суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а отже при накладенні стягнення за вчинення даного виду адміністративного правопорушення обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, не враховуються. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що неврахування обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, при накладенні адміністративного стягнення пов`язане зі специфікою конструкції складу правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, оскільки такі обставини можуть входити безпосередньо до обов`язкових ознак адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що впливає на його кваліфікацію, а отже не може бути застосований судом двічі.

При цьому вчинення суспільно необхідних дій таких як участь в волонтерському русі не може бути підставою для звільнення від адміністративного покарання, навіть в його частині, через суспільно небезпечний характер вчиненого правопорушення.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, так як судовий розгляд проведено за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, апеляційний суд відхиляє, оскільки і апелянт, і його захисник про дату, час та місце судових засідань були повідомлені завчасно та належним чином, про що свідчать рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, що направлене на адресу ОСОБА_1 (а.с. 22), довідковий лист, а також заяви від ОСОБА_1 та його представника про відкладення судового засідання, призначеного на 31 липня 2024 року (а.с. 34-38). Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції захисник ОСОБА_1 подавав заяви та письмові пояснення. При цьому, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо залишення без задоволення заяв про відкладення судового засідання на іншу дату, оскільки ОСОБА_1 на підтвердження причин поважності неприбуття у судове засідання доказів до своєї заяви не долучив, а доводи захисника щодо необхідності надання додаткового часу для підготовки пояснень щодо відеозапису є неспроможними, оскільки копії диску представник апелянта отримав завчасно (за 5 днів до засідання).

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу та залишає оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 31 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк