Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 3/733/1436/24
Єдиний унікальний №733/2170/24
Постанова

Іменем України

22 жовтня 2024 року м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого судді- Вовченка А.В.,

при секретарі Мошенець Л.М.

розглянувши матеріали, які надійшли від ВП №2 (м.Ічня) Прилуцького районного відділу поліції ГУНП у Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, жителя АДРЕСА_1 , інвалід ІІІ групи, РНОКПП- невідомий,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу, 28 вересня 2024 року о 21-40 год ОСОБА_1 в м. Ічня по вул. Лісова, 124 Прилуцького району Чернігівської області керував транспортним засобом Honda Tact, б/н в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Драгер 6820. Відповідно до тесту № 619 від 28.09.2024 року результат огляду становить 0.31%, що фіксувалося на боді камеру, чим порушив пункт 2.9а Правил дорожнього руху.

У судове засідання ОСОБА_1 з`явився з матір`ю, та користуючись послугами перекладача жестової мови своєї матері, повідомив, що вину у скоєнні адміністративного правопорушення він не визнає, надав членський квиток реєстраційний № НОМЕР_1 та довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія АВБ № 035692, згідно яких він є інвалідом з дитинства, стан слуху «глухий».

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України передбачено, що учасники дорожнього руху повинні знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Зокрема, відповідно до п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого

сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто докази мають бути спрямованими саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння або відмова від проходження огляду на стан сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Як зазначено у ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, органом поліції наданий протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 138924 від 28.09.2024, довідку від 30.09.2024 № 13840/124/47.2/2024 про те, що на транспортний засіб Honda Tact, б/н за відомостями ГСЦ МВС документ відсутній, довідку від 30.09.2024 № 13841/124/47.2/2024 про те, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_2 від 02.06.2020, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння

або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28.09.2024, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використання спеціальних технічних засобів, копію постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3155728 від 28.09.2024, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст.121 КУпАП, відеозаписом з місця події за участі ОСОБА_1 .

Однак, як установлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 є глухим, що зазначено в членському квитку реєстраційний № 25 05 0012 та довідці до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія АВБ № 035692.

Згідно з пунктом 12 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 листопада 2015 року №1376, у разі якщо особа, стосовно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, не володіє українською мовою, протокол про адміністративне правопорушення складається за участю перекладача.

Перекладач повинен мати відповідну освіту, що дає право перекладу з іноземної мови на українську, а також попереджається про відповідальність за завідомо неправильний переклад.

Перекладач призначається органом (посадовою особою), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення (стаття 274 КУпАП).

Статтею 23 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» передбачено, що жестова мова як мова осіб з вадами слуху є засобом спілкування та навчання і захищається державою, зокрема, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, серед іншого, забезпечують можливість комунікації осіб з інвалідністю з вадами слуху в органах, установах та закладах соціального захисту населення, правоохоронних органах, органах пожежної безпеки, аварійно-рятувальних службах, закладах охорони здоров`я, навчальних закладах тощо; сприяють наданню послуг перекладачів жестової мови громадянам України з вадами слуху, які користуються жестовою мовою.

Відтак, оскільки ОСОБА_1 взагалі не володіє державною мовою та має вади здоров`я (є глухим), працівник поліції, який складав матеріали у справі про адміністративне правопорушення (протокол про адміністративне правопорушення та інші), зобов`язаний був залучити захисника та перекладача, або особу, яка володіє технікою жестової мови для спілкування з особами з вадами слуху (тобто має відповідні компетентності).

Разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких даних щодо вжиття уповноваженою на складення протоколу особою заходів із залучення до участі у справі перекладача жестової мови (сурдоперекладача) з метою забезпечення реалізації ОСОБА_1 , передбачених ст.268 КУпАП прав, зокрема, прав давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою і взагалі: бути почутим та зрозуміти суть вимог, які йому були пред`явлені особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право кожного обвинуваченого на переклад мовою, якою володіє особа, розглядається як невід`ємна складова права на захист (параграф 3 ст. 6 Конвенції).

Європейський Суд з прав людини має сталу практику щодо розгляду справ із дотриманням права на допомогу перекладача як однієї зі складових прав обвинуваченого на захист, у контексті дотримання права на справедливий судовий розгляд, що зафіксовано у декількох рішеннях цього Суду, зокрема: «В контексті права на справедливий судовий розгляд, гарантованого ст.6-3, підпункт (е) означає, що обвинувачений, який не розуміє мови, що використовується, або не розмовляє на ній, має право на безоплатну допомогу перекладача для письмового або усного перекладу всіх документів чи заяв по порушеній проти нього справі, що

необхідні йому для розуміння того, що відбувається, та гарантувати його права» (Справа Шабельник проти України, рішення від 19.02.2009 року).

Інформація про звинувачення має надаватися особі мовою яку він розуміє, якщо особа не володіє мовою, що використовується і не розуміє її документ, що містить звинувачення, повинен бути перекладений, мовою зрозумілою обвинуваченому (рішення ЄСПЛ Хермі проти Італії, Велика палата Європейського суду (2006) §68).

З вищевикладеного вбачається порушення вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Намагання працівників поліції проінформувати ОСОБА_1 шляхом написання ручкою тексту на аркуші паперу, щодо порушеного стосовно нього адміністративного провадження не компенсує повноцінного надання сурдоперекладача, оскільки лише останній здатний забезпечити комунікативну функцію.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожний обвинувачений у вчиненні правопорушення має право бути проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Однак вказаний протокол та додані до нього матеріали не містять підтвердження того, що ОСОБА_1 , з урахуванням вади його здоров`я, був належним чином проінформованим про суть адміністративного правопорушення, оскільки останньому не були роз`яснені його права і обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст.62 Конституції України.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Як убачається з матеріалів, які зібрані як докази, уповноваженою на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, особою, за своєю суттю залишать місце сумнівам, що не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», з огляду на наведене вище.

За таких обставин провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого зазначеною вище статтею.

Керуючись п. 1 ст. 247, п. 3 ст. 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Ічнянський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя А. В. Вовченко