Номер провадження 3/521/8821/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси Шевчук Н.О., за участю секретаря судового засідання Решетняк В.А. розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшли матеріали з Управління патрульної поліції в Одеській області про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії АБА № 113112 від 17.09.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 , 19.12.2023 року о 12 годині 25 хвилин, керуючи транспортним засобом «Fiat», д.н.з. НОМЕР_2 , на регульованому перехресті, повертаючи ліворуч по вул. Бугаївська, 46, не надав перевагу в русі транспортному засобу «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався у зустрічному напрямку прямо, в результаті чого здійснив з ним зіткнення При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, з матеріальними збитками, чим порушив п. 16.6 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306.

Також судом встановлено, що постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 05.03.2024 року у справі №521/28099/23 провадження у справі відносно ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП було закрите у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вказану постанову суду першої інстанції постановою Одеського апеляційного суду від 30.07.2024 року було залишено без змін, матеріали провадження направлено до Управління патрульної поліції в Одеській обл. для прийняття рішення щодо наявності або відсутності в діях ОСОБА_1 порушень інших пунктів ПДР під час ДТП, яка мала місце 19.12.2023 року.

Зокрема, судовими рішеннями у справі №521/28099/23 було встановлено, що в діях ОСОБА_1 не містяться ознаки порушення вимог п. 16.13 ПДР, а саме: недотримання правил проїзду «нерегульованих перехресть», а тому останнім не було допущено порушень п.16.13 ПДР, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

27.09.2024 року матеріали адміністративної справи №521/15825/24 та справи №521/28099/23 надійшли до Малиновського районного суду міста Одеси.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи довідки про доставку останньому повідомлень через застосунок «Viber». 21.10.2024 року через канцелярію до суду надійшла його заява про розгляд справи без його участі. Будь яких інших заяв або клопотань суду не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії АБА № 113112 від 17.09.2024 року судом вбачається, що в провину ОСОБА_1 ставиться те, що 19.12.2023 року о 12 годині 25 хвилин, керуючи транспортним засобом «Fiat», д.н.з. НОМЕР_2 , на регульованому перехресті, повертаючи ліворуч по вул. Бугаївська, 46, він не надав перевагу в русі транспортному засобу «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався у зустрічному напрямку прямо, в результаті чого здійснив з ним зіткнення При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, з матеріальними збитками, чим порушив п. 16.6 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306.

Таким чином, особою, якою складено протокол про адміністративне правопорушення ст. інспектором з ОД ВР та ОМ ДТП в Одеській області ОСОБА_2 у протоколі зазначено дату вчиненого правопорушення 19.12.2023 року.

Відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Водночас, суд звертає увагу, що норми КУпАП не містять визначення поняття «триваюче правопорушення». Проте, як зазначено у листі Міністерства юстиції України від 02.08.2013 року №6802-0-4-13/11, в теорії адміністративного права «триваючими» визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином. Таку позицію також викладено у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі №158/286/17.

Адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124 КУпАП, за своєю правовою природою не є триваючими, оскільки вважаються вчиненими з моменту порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Згідно із п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Щодо встановлення судом факту винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення за умови спливу строку притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 38 КУпАП, суд зазначає таке.

Так, 07.11.2017 року Науково-консультативна рада при Вищому адміністративному суді України (далі НКР при ВАСУ) на відміну від Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ прийняла Висновок «Щодо встановлення вини особи під час закриття провадження про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності». У Висновку зазначено, що п.7 ч. 1ст. 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення. Окрім того, логічне тлумачення абз. 1ст. 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів це єдина необхідна підстава для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню у процесі розгляду справи про адміністративне правопорушення (ст. 280 КУпАП), у тому числі вини особи у його вчиненні. Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями. Прийняття двох таких взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченогост.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст.284 КУпАП, рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини. Таким чином, НКР при ВАСУ зроблено висновок, що під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП, вина особи не встановлюється.

Відповідно до роз`яснень наданих Верховним судом в постанові від 11.07.2018 року у справі №308/8763/15-а, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Разом з тим, наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Як зазначив Верховний суд, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, Верховний суд прийшов до висновку, що при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

При цьому, ВП ВС в постанові від 02.02.2023 року у справі №735/1121/20 (провадження №13-26кс22) розглянула питання тлумачення змісту ч.2 ст.49 КК України (звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності). ВП ВС зауважила, що раніше застосований підхід не відповідає точному змісту кримінально-правової норми та дійсній волі законодавця, і відступила від правового висновку.

Так Велика Палата зазначила, що друге речення ч.2 ст.49 КК України не містить прямої вказівки щодо строків давності, на які необхідно орієнтуватися після відновлення їх перебігу. Недостатня визначеність формулювання ч.2 ст.49 КК України зумовлює суперечливе розуміння змісту правової норми і викликає питання як саме розглядати наведені в третьому реченні загальні строки: 1)як такі, що беззастережно застосовуються замість передбачених у ч.1 ст.49 КК України диференційованих строків у всіх випадках ухилення особи від досудового розслідування або суду й наступного з`явлення її із зізнанням чи затримання; 2)як альтернативні, тобто такі, що не виключають застосування диференційованих строків і замінюють їх лише в окремих випадках.

На переконання ВП ВС, реалізація принципу гуманізму під час тлумачення та застосування конкретного положення закону про кримінальну відповідальність здійснюється за правилом: якщо відповідне положення містить елемент невизначеності й вона не може бути усунута з урахуванням інших конкретних чи загальних положень, таке положення має застосовуватися за найбільш сприятливим для особи варіантом з усіх можливих.

Відтак, суд зазначає, що на даний час немає сформованої правової позиції Верховного Суду (Великої Палати чи Касаційного адміністративного суду), про необхідність суду визнання винуватим або без встановлення вини особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Суд звертає увагу на те, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні; відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якість закону»; якщо в національному законодавстві допущено неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, то національні органи мають застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід, тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Отже, у даному разі суд вважає, що він має керуватися принципом застосування до винної особи найбільш сприятливого закону, у зв`язку із чим провадження в цій справі слід закрити без підтвердження чи спростування вини ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП, оскільки як встановлено судом та не заперечується учасниками справи, такі строки, враховуючи дату виникнення правопорушення, спливли.

Керуючись ст. 38, 247, 284 КУпАП, Малиновський районний суд міста Одеси,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , 13.02.1987 за ст. 124 КУпАП закрити у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя: Н.О. Шевчук