ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/735/24 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2024 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. з участю прокурора Нюні А.Л., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та її захисника адвоката Моленя Р.Б., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Моленя Р.Б. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 вересня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, відповідальність за які передбачена частиною 1 статті 172-7; частиною 2 статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення, відповідно до ч.2 статті 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу в дохід держави в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400,00 грн (три тисячі чотириста гривень 00 копійок), який стягнуто в дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Згідно вказаної постанови, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника комунального підприємства «Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації», будучи відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушенні вимог п.2 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомила у встановлених Законом випадках та порядку свого безпосереднього керівника, а саме Тернопільську районну раду, про наявність у неї реального конфлікту інтересів перед підписанням та надсиланням на адресу УСР в Тернопільській області ДСР Національної поліції України листа № 179 від 08.04.2024, яким відмовила спеціально уповноваженому суб`єкту у сфері протидії корупції, а саме УСР в Тернопільській області ДСР Національної поліції у наданні інформації, зокрема, про преміювання працівників підприємства, у тому числі себе як керівника комунального підприємства «Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації», та про працевлаштування в комунальне підприємство «Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації», її близьких осіб, що унеможливило проведення повної та всебічної перевірки дотримання вимог Закону України «Про запобігання корупції»

працівниками Підприємства, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника комунального підприємства «Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації», будучи відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушенні вимог п.3 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме: підписала та надіслала лист від 08 квітня 2024 року № 179, яким відмовила спеціально уповноваженому суб`єкту у сфері протидії корупції, а саме УСР в Тернопільській області ДСР Національної поліції України у наданні інформації, зокрема, про преміювання працівників підприємства, у тому числі стосовно себе як керівника комунального підприємства «Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації», та про працевлаштування в комунальне підприємство «Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації», її близьких осіб, що унеможливило проведення повної та всебічної перевірки дотримання вимог Закону України «Про запобігання корупції», працівниками підприємства, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Молень Р.Б. просить поновити строк апеляційного оскарження та скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 вересня 2024 року, а провадження у справі закрити. Свої вимоги мотивує тим, що останній день подання апеляційної скарги на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 вересня 2024 року припав на вихідний. Зазначає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять достатньо відомостей для встановлення факту наявності у ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів. Вказує на те, що особа яка склала протоколи, не зазначила: в чому полягає приватний інтерес ОСОБА_1 у прагненні уникнути проведення перевірки щодо дотримання нею вимог антикорупційного законодавства; які негативні наслідки для ОСОБА_1 спричинить проведення перевірки щодо дотримання нею вимог антикорупційного законодавства; які позитивні наслідки для ОСОБА_1 зумовить не проведення перевірки щодо дотримання нею вимог антикорупційного законодавства; чи є приватний інтерес ОСОБА_1 у прагненні уникнути проведення перевірки щодо дотримання нею вимог антикорупційного законодавства майновим, якщо так, то яке майно чи цінності є предметом такого інтересу; чи є приватний інтерес ОСОБА_1 у прагненні уникнути проведення перевірки щодо дотримання нею вимог антикорупційного законодавства немайновим, якщо так, то яке немайнове благо є предметом такого інтересу. Звертає увагу суду на те, що у листі №179 від 08 квітня 2024 року ОСОБА_1 вказує, що КП ТРГБТІ зможе надати вам інформацію у відповідний процесуальний спосіб, що вказує на відсутність у ОСОБА_1 наміру приховувати запитувану інформацію, а відтак і відсутність у неї прямого чи опосередкованого інтересу у її ненаданні. Вважає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та доводи її захисника адвоката Моленя Р.Б., які просили задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, висновки прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Що стосується клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 вересня 2024 року, то воно підлягає поновленню виходячи з того, що зазначені в апеляційній скарзі підстави, через які було його пропущено, підтверджуються наявними в матеріалах справи відомостями і є поважними.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті справи в ході апеляційного розгляду встановлено наступне.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з аналізу матеріалів провадження, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, оцінивши та дослідивши приведені докази в їх сукупності, прийшов до правильного висновку, що дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ч.ч.1,2 ст.172-7 КУпАП, як неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів; вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення у справах про адміністративні правопорушення № 275 та № 276 від 25 червня 2024 року, підтверджується даними, що містяться в: протоколах №275 та 276 від 25 червня 2024 року, складених начальником першого сектору (протидії корупції) управління стратегічних розслідувань в Тернопільській області ДСР Національної поліції України Смітюхом Ю.О.; листі управління стратегічних розслідувань в Тернопільській області Департаменту стратегічних розслідувань НП України № 1270/55/118/03-2024 від 10 квітня 2024; листі Тернопільської районної ради Тернопільської області № 01-103/13 від 15 квітня 2024 року; копії статуту КП Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації від 25 лютого 2011 року; копії розпорядження голови районної ради від 25 лютого 2011 року; копії рішення Тернопільської районної ради Тернопільської області від 07 лютого 2003 року №67; листа ОСОБА_1 від 08 квітня 2024 року про відмову у наданні інформації стосовно преміювань працівників підприємства, в тому числі її як керівника «Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації» та інформації про працевлаштування в «Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації» близьких їй осіб; та іншими матеріалами справи.

Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення доведений належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.

Об`єктивних даних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в оскарженій постанові по цій справі не вбачається.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, не може бути беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 в тому чи іншому діянні, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки вирішуючи справу суд першої інстанції взяв до уваги не тільки протокол про адміністративне правопорушення, а й інші докази, наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ст.1 Закону, під реальним конфліктом інтересів розуміється суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Обов`язковою ознакою, за якою будь-яка неправомірна поведінка державних службовців або інших осіб, уповноважених на виконання функцій держави, може визнаватися корупційною, є корисливий або інший особистий інтерес таких осіб або інтерес третіх осіб.

Крім того, корупційні правопорушення характеризуються умисною формою вини.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП, полягає в бездіяльності особи, яка знала про наявність особистих інтересів чи обставин, які впливають на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, тому зобов`язана була повідомити про це своєму керівникові, однак не зробила цього.

Окрім того, адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-7 КУпАП, вчиняється у формі діяння (вчинення дій чи прийняття рішень) в умовах реального конфлікту інтересів.

Частиною 1 статті 172-7 КУпАП передбачено відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а частиною 2 статті 172-7 КУпАП встановлено відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Зазначена норма є бланкетною, і вона лише називає правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права. Основна особливість бланкетної диспозиції полягає в тому, що така норма має загальний зміст. Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом, для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП. У нашому випадку такий нормативно-правовий акт - це Закон України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14 жовтня 2014 року, з наступними змінами (далі Закон № 1700-VII).

У відповідності з вимогами частини 1 статті 28 Закону № 1700-VII особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 зобов`язані:

1) вживати заходів щодо недопущення будь-якого можливого виникнення конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Положенням статті 3 цього Закону № 1700-VII визначено перелік суб`єктів, на яких поширюється його дія, і посада ОСОБА_1 є серед таких.

Зокрема, підпунктом а пункту 2 частини 1 статті 3 Закону № 1700-VII встановлено, що дія цього Закону поширюється у тому числі на посадових осіб юридичних осіб публічного права.

Статтею 81 ЦК України визначено, що юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Згідно зі статтями 167 та 169 цього кодексу, держава та територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, комунальні підприємства тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

Таким чином, державні та комунальні підприємства та інші юридичні особи, які створені розпорядчим актом Президента України, органу державної влади або органу місцевого самоврядування, є юридичними особами публічного права.

Як вбачається з матеріалів справи, комунальне підприємство «Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації», створюється Тернопільською районною радою, їй підзвітне і підконтрольне. Являється юридичною особою, має самостійний баланс і статутний фонд, круглу печатку з власним найменуванням, кутовий штамп, штампи для внутрішнього користування виконані українською мовою, фірмові бланки з власними реквізитами, інші реквізити, що підтверджується Статутом комунального підприємства «Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації», затвердженого розпорядженням голови Тернопільської районної ради від 25 лютого 2011 року № 25.

Таким чином, комунальне підприємство «Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації» є юридичною особою публічного права.

Відповідно до рішення голови Тернопільської районної ради Тернопільської

області №67 від 07 лютого 2003 року, ОСОБА_1 призначено на посаду

начальника «Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної

інвентаризації». Контракт з начальником комунального підприємства «Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації», не укладався. У своїй роботі начальник Підприємства керується Конституцією України, Законами України, чинними нормативно-правовими актами, Статутом підприємства.

Відповідно до пп. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами відповідальності за корупційні та правопорушення, пов`язані з корупцією, є посадові особи юридичних осіб публічного права. Таким чином ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника комунального підприємства «Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації», є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дів та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, (в тому числі даними протоколу про адміністративне правопорушення №275 від 25 червня 2024 року) ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника комунального підприємства «Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації», будучи відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушенні вимог п.2 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомила у встановлених Законом випадках та порядку свого безпосереднього керівника, а саме Тернопільську районну раду, про наявність у неї реального конфлікту інтересів перед підписанням та надсиланням на адресу УСР в Тернопільській області ДСР Національної поліції України листа № 179 від 08.04.2024, яким відмовила спеціально уповноваженому суб`єкту у сфері протидії корупції, а саме УСР в Тернопільській області ДСР Національної поліції у наданні інформації, зокрема, про преміювання працівників підприємства, у тому числі себе як керівника комунального підприємства «Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації», та про працевлаштування в комунальне підприємство «Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації», її близьких осіб, що унеможливило проведення повної та всебічної перевірки дотримання вимог Закону України «Про запобігання корупції» працівниками Підприємства, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника комунального підприємства «Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації», будучи відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушенні вимог п.3 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме: підписала та надіслала лист від 08 квітня 2024 року № 179, яким відмовила спеціально уповноваженому суб`єкту у сфері протидії корупції, а саме УСР в Тернопільській області ДСР Національної поліції України у наданні інформації, зокрема, про преміювання працівників підприємства, у тому числі стосовно себе як керівника комунального підприємства «Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації», та про працевлаштування в комунальне підприємство «Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації», її близьких осіб, що унеможливило проведення повної та всебічної перевірки дотримання вимог Закону України «Про запобігання корупції», працівниками підприємства, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (протокол про адміністративне правопорушення №276 від 25 червня 2024 року).

Адміністративна відповідальність за адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1, 2 статті 172-7 КУпАП, настає незалежно від одержання особою матеріальних чи нематеріальних благ, послуг, пільг або інших переваг.

Для встановлення факту реального конфлікту інтересів необхідно констатувати: наявність у правопорушника факту приватного інтересу; наявності факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями; наявність повноважень на прийняття рішення; наявність факту реального впливу суперечності між приватним інтересом та службовими чи представницькими повноваженнями на об`єктивність або неупередженість рішення.

Приватний інтерес будь-який майновий чи немайновий інтерес особи. Такий інтерес може зумовлюватись особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, а також іншими обставинами.

Так, матеріалами справи підтверджено, що управління стратегічних розслідувань в Тернопільській області Департаменту стратегічних розслідувань НП України звернулося до ОСОБА_1 з листом № 1270/55/118/03-2024 від 10 квітня 2024, з проханням надати інформацію про преміювання працівників підприємства, у тому числі себе як керівника комунального підприємства «Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації», та про працевлаштування в комунальне підприємство «Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації» її близьких осіб.

Також, у вказаному листі повідомлялось зокрема і те, що управлінням стратегічних розслідувань здійснюється збір доказів та інших фактичних даних про можливе порушення вимог антикорупційного законодавства начальником КП Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації ОСОБА_1 . (а.с.31-32)

08 квітня 2024 року ОСОБА_1 підписала та направила лист, яким відмовила Управлінню стратегічних розслідувань в Тернопільській області Департаменту стратегічних розслідувань НП України у наданні інформації щодо преміювань працівників підприємства (в тому числі себе як керівника «Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації»), інформації про працевлаштування в «Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації» близьких їй осіб, чим унеможливила проведення повної та всебічної перевірки дотримання вимог Закону України «Про запобігання корупції» та, у разі виявлення порушень вимог Закону, притягнення її до відповідальності.

Апеляційний суд погоджується з висновком судді першої інстанції, що приватний інтерес ОСОБА_1 у цьому випадку був зумовлений умисним прагненням не надавати інформацію стосовно себе, як керівника «Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації», що вплинуло на об`єктивність або неупередженість прийняття такого рішення, адже таким чином ОСОБА_1 створювала перешкоди проведенню перевірки дотримання нею, як суб`єктом на якого поширюється дія Закону № 1700-VII, вимог статті 28 цього ж Закону, при матеріальному забезпеченні (нарахуванні премій) та призначенні на посади своїх близьких осіб, а також для подальшого уникнення можливої відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Суперечність між приватним інтересом та службовими повноваженнями ОСОБА_1 полягала у наявності у неї повноважень, обов`язку та фактичної можливості надати на запит уповноваженого органу - Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України - відповідну інформацію щодо посадових осіб юридичної особи публічного права, в тому числі і щодо себе, яка не є персональними даними та не відноситься до конфіденційної інформації (інформації з обмеженим доступом). Більше того, як вбачається із матеріалів справи, Управління стратегічних розслідувань в Тернопільській області Департаменту стратегічних розслідувань НП України неодноразово зверталося до ОСОБА_1 про надання такої інформації, і остання так само відмовляла в її наданні (а.с.23-30).

Тож, вказана суперечність між приватним інтересом ОСОБА_1 , який полягав у ненаданні інформації щодо себе, та її службовими повноваженнями (фактично обов`язку надати таку інформацію) вплинула на об`єктивність і неупередженість прийняття нею рішення та вчинення дій як службової особи, а саме підписання листа від 08 квітня 2024 року про відмову у наданні інформації стосовно преміювань працівників підприємства, в тому числі її як керівника «Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації» та інформації про працевлаштування в «Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації» близьких їй осіб.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що вирішивши відмовити у наданні запитуваної інформацію уповноваженому органу Національної поліції України, ОСОБА_1 не повідомила у встановлених Законом випадках та порядку свого безпосереднього керівника, а саме Тернопільську районну раду, про наявність у неї реального конфлікту інтересів та не вжила передбачених статтею 28 Закону заходів на врегулювання конфлікту інтересів, що підтверджується безпосередньо листом Тернопільської районної ради Тернопільської області № 01-103/13 від 15 квітня 2024.

Таким чином, як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_1 , при наявності суперечності між приватним інтересом та службовими повноваженнями, що впливав на об`єктивність та неупередженість прийняття рішень та вчинення дій, не повідомивши безпосереднього керівника про наявність у неї реального конфлікту інтересів, вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Складені протоколи про адміністративне правопорушення містять чітко сформульований приватний інтерес ОСОБА_1 , який превалював над публічним, зумовлений можливістю матеріального забезпечення (надання премій) та призначення на посади як своїх близьких осіб. Окрім того, з їх змісту вбачається, що обставини правопорушень конкретно висвітлюються та не залишається сумнівів щодо суті адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 .

Таким чином, вважаю, що доводи сторони захисту щодо неконкретизованого обвинувачення ОСОБА_1 та недоведення факту наявності реального конфлікту інтересів, є голослівними та такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Також, слід зазначити, що у порядку статті 23 Закону України Про Національну поліцію (а саме частина 1 пункти 3, 36), поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення. За письмовим запитом в установленому законом порядку безоплатно одержує від державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб державної форми власності інформацію, необхідну для виконання визначених цим Законом завдань та повноважень поліції, у тому числі стосовно військовополонених, у вигляді та у формі, що зазначені в такому запиті. Суб`єкти, яким адресовано відповідний запит, зобов`язані протягом трьох днів, а в разі неможливості - не пізніше десятиденного строку з дня отримання запиту, надати відповідну інформацію або повідомити про причини, що перешкоджають її наданню.

Пунктом 6 «Положення про Національну поліцію України», затвердженого постановою КМУ № 877 від 28.10.2015 передбачено, що Національна поліція для виконання покладених на неї завдань має право одержувати в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових осіб, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на неї завдань; користуватися відповідними інформаційними базами даних державних органів, державною системою урядового зв`язку та іншими технічними засобами.

У надісланому ОСОБА_1 листі № 1270/55/118/03-2024 від 10 квітня 2024 уповноважена особа Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України виклала мету свого звернення, підстави та нормативно-правову базу, на підставі якої вони звертаються за вказаною інформацією, у тому числі посилаючись на положення Закону України Про захист персональних даних, який не відносить до інформації з обмеженим доступом інформацію, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень, а також інформацію про отримання у будь-якій формі фізичною особою бюджетних коштів, державного чи комунального майна.

Апеляційний суд критично оцінює твердження апелянта стосовно того, що матеріали справи не містять доказів наявності в діях ОСОБА_1 умислу, так як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника комунального підприємства «Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації», будучи відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушенні вимог п.3 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомила у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинила дій в умовах реального конфлікту інтересів.

Апеляційний суд вважає непереконливими доводи апелянта про те, що у ОСОБА_1 , за досліджених судом обставин, відсутній конфлікт інтересів і тому вона не вчиняла правопорушення, передбачені ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП, оскільки такі твердження спростовуються зібраними та дослідженими по справі доказами, як в суді першої, так і апеляційної інстанцій, а невизнання вини суд розцінює як спосіб уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення, та відхиляє їх.

Узагальнюючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих їй адміністративних правопорушень і її дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.172-7 КУпАП - як неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, та за ч.2 ст.172-7 КУпАП - як вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів.

Відтак, посилання апелянта на те, що постанова місцевого суду не відповідає вимогам закону, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суд, відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП, повно і всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи та ухвалив рішення, з яким суд апеляційної інстанції погоджується.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень передбачених ч.ч. 1, 2 ст.172-7 КУпАП.

За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Моленя Р.Б. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 вересня 2024 року відносно ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя