ПОСТАНОВА

Іменем України

25.10.2024 року м. Бар Вінницька область

Суддя Барського районного суду Вінницької області Хитрук В.М. розглянувши у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Остпенко М.В., прокурора Півнюка С.М., адміністративні матеріали, що надійшли з Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області ДСР НПУ, про притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , громадянина України, українця, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює на посаді керівника ТОВ «ЛАН», депутат Барської міської ради, раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності, -

- за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

До Барського районного суду надійшла справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 400 від 02.07.2024 встановлено, що ОСОБА_1 , будучи депутатом 8 скликання Барської міської ради Жмеринського району Вінницької області, являючись згідно пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік (2023) в чому вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до протоколу 1 сесії 1 пленарного засідання 8 скликання Барської міської ради Жмеринського району Вінницької області від 25.11.2020, ОСОБА_1 набув повноважень депутата відповідної ради.

Згідно до пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 , є суб`єктом декларування та зобов`язаний подавати декларації відповідно до цього Закону.

Частиною 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в»-«ґ» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

У ОСОБА_1 , виник обов`язок подати щорічну декларацію за 2023 рік до 31.03.2024.

За даними публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які розміщенні на веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, встановлено, що ОСОБА_1 подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування особи за 2023 рік - 29.04.2024 о 14:05 год.

Прокурор ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав вимоги протоколу та просив притягнути особу до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Вказав, що в діях ОСОБА_1 наявний склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, про що свідчать докази наявні в матеріалах справ.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що він не мав наміру ухилитися від подачі щорічної декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік і подав таку до реєстру декларацій, відразу як дізнався про необхідність її подання 29.04.2024. Несвоєчасність подання декларації за 2023 обґрунтовує тим, що перебуваючи на посаді депутата, окрім делегованих та визначених депутатських повноважень, які займають багато часу, він є директором ТОВ «ЛАН», одним із видів господарської діяльності якого є вирощування сільськогосподарських культур, що в період теперішнього стану в державі є стратегічно важливим, окрім того він також займається волонтерською діяльністю, допомога Збройним силам України, посильна допомога та організація, усього необхідного особам, які втратили своє житло на окупованих територіях і вимушені були змінити місце проживання та тимчасово перебувають у м. Бар та районі, тобто збіг життєвих обставин, ритм діяльності в умовах сьогодення, вплинуло на несвоєчасне відправлення декларації за 2023 рік 29.04.2024, усвідомлюючи, що він подає її вчасно до закінчення місяця, якому передує остаточна дата час подачі декларації. Не вчасне подання декларації сталося не внаслідок переслідування ОСОБА_1 будь-якого корупційного інтересу. Всі попередні декларації за 2017, 2018, 2019, 2021, 2022 роки ним були подані вчасно, і пройшли перевірку.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Остпенко М.В. у судовому засіданні клопотала про закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Клопотання обґрунтувала тим, що ОСОБА_1 не мав умислу на порушення вимог фінансового контролю чи переслідував будь-який корупційний інтерес, а тому у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Всі попередні декларації ним були подані вчасно, і пройшли перевірку.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, № 400 від 02.07.2024, дослідивши матеріали справ, заслухавши думку прокурора, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та захисника, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а тому, провадження у справі слід закрити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, що посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП суддя під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а в даному випадку про адміністративне корупційне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» або, з огляду на час вчинення правопорушення чи розгляду в суді Законом України «Про запобігання корупції»; чи є особа винною в його вчиненні, отже чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Суддя також повинен з`ясувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв`язку між діянням і виконанням останньою службових (посадових) повноважень, а у відповідних випадках - мети правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 172-6 КУпАП відповідальність настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, при цьому суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно Закону України від 03.03.2022 «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або стану війни», у період дії воєнного стану або стану війни будь-які перевірки щодо своєчасності та повноти подання будь-яких звітів чи документів звітового характеру уповноваженими органами не здійснюються, а декларації потрібно буде подати протягом трьох місяців після закінчення воєнного стану.

Законом України від 20 вересня 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», який набрав чинності 12.10.2023, відновлено обов`язок подання декларацій, повідомлень про суттєві зміни у майновому стані та ряд інших зобов`язань, які були призупинені під час дії воєнного стану на території України.

Згідно ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", в"-"г" пункту 2 частини першої статті З цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 , відповідно до протоколу 1 сесії 1 пленарного засідання 8 скликання Барської міської ради Жмеринського району Вінницької області від 25.11.2020, набув повноважень депутата відповідної ради. Являючись згідно п.п «б» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, ОСОБА_1 несвоєчасно подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік (2023).

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 подавав декларацію 29.04.2024.

Всі попередні декларації за 2017, 2018, 2019, 2021, 2022 роки ОСОБА_1 були подані вчасно, і пройшли перевірку, що свідчить про його добросовісність при подачі декларацій та підтверджує відсутність умислу на ухилення від подачі щорічної декларації за 2023 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобіганню корупції» №1700-VII від 14.10.2014 року, «корупція» - це використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.

Цією ж нормою також визначено термін «корупційне правопорушення» - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного корупційного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення, яка, виходячи із визначення поняття корупційного правопорушення, викладеного в ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», завжди характеризується умисною формою вини, тобто, з врахуванням положень ст. 1 цього Закону, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов`язана задекларувати свої доходи та своєчасно подати декларацію, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети.

Протокол не містить будь-яких даних про форму вини, в даному випадку наявність прямого умислу, а матеріали справи не містять відомостей, які б вказували на те, що ОСОБА_1 , подавши декларацію пізніше мав умисел на порушення вимог фінансового контролю чи переслідував будь-який корупційний інтерес.

Також залишаються не спростованими твердження ОСОБА_1 про поважність причин вчасного неподання ним декларації, а саме те, що він, будучи директором ТОВ «ЛАН», цілодобово займався господарською діяльністю, зокрема вирощування сільськогосподарських культур, що в період теперішнього стану в державі є стратегічно важливим, та займався волонтерською діяльністю, допомогою Збройним силам України.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 22.05.2017 р. № 223-943/0/4-17 зазначив, що вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, слід врахувати об`єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларацій. Конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за вищезазначеною статтею виключається.

Кодекс України про адміністративне правопорушення визначає, що адміністративне правопорушення по своїм суб`єктивним властивостям - діяння чи бездіяльність, вчинені з певною ціллю і з певних мотивів. Ці органічно зв`язані між собою, взаємозалежні форми психічної активності створюють зміст суб`єктивної сторони правопорушення. Вина це є психічне ставлення особи в формі умислу або необережності до своїх дій і їх наслідкам. Вина - це обов`язкова умова адміністративної відповідальності.

Умисел - це відношення пізнавальної можливості і волі суб`єкта до вчиненого ним діяння. Його обов`язкові елементи, це повне усвідомлення протиправності скоєного діяння в його юридичних і соціально-побутових особливостях, передбачення антигромадських результатів свого діяння (бездіяльності), бажання або усвідомлене допущення настання вказаних наслідків. Відсутність умислу і необережності засвідчують про випадок - такому збігу життєвих обставин, при яких особа не усвідомлювала і не могла усвідомлювати властивостей вчиненого або не передбачала і не могла передбачати наслідків вчиненого діяння. Випадок і вина - це категорії взаємовиключні, а тому вчинення діяння або бездіяльності випадково не є умовою адміністративної відповідальності.

Статтею 10 КУпАП імперативно визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Склад правопорушення - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати діяння як конкретне правопорушення. Кожний склад правопорушення обов`язково складається з таких елементів: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про відсутність у діянні особи складу правопорушення, що виключає відповідальність особи за вчинене нею діяння.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері запобігання корупції, а безпосереднім - відносини у сфері здійснення антикорупційного фінансового контролю.

Предметом правопорушення є декларація, подана шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції: за минулий рік.

Об`єктивна сторона даного адміністративного правопорушення полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до примітки до ст. 172-6 КУпАП суб`єктами правопорушень у цій статті (крім правопорушень, визначених частинами другою та третьою цієї статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП характеризується виключно виною у формі прямого умислу за інтелектуальною ознакою.

Інтелектуальна ознака прямого умислу полягає в усвідомленні особою суспільно небезпечного характеру свого діяння та у передбаченні його суспільно небезпечних наслідків.

Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони конкретного правопорушення, а й повне розуміння його суспільної небезпеки. Здебільшого наявність усвідомлення винним суспільної небезпеки свого діяння є очевидною, про що свідчать фактичні обставини справи. Якщо особа не усвідомлює суспільно небезпечний характер своїх дій чи бездіяльності, це може свідчити про її неосудність або про відсутність умислу на вчинення правопорушення.

Передбачення - це розумове уявлення особи про результати своєї дії (бездіяльності). При вчиненні злочину винний усвідомлює зміст конкретних наслідків свого діяння, їх суспільно небезпечний характер (шкоду, яка буде заподіяна суб`єктам посягання), а також неминучість або можливість настання таких наслідків.

Вольовий ознака прямого умислу характеризується бажанням настання суспільно небезпечних наслідків. Під бажанням розуміють прагнення досягти конкретного результату, що передбачає свідому і цілеспрямовану діяльність особи. Бажання - це воля, спрямована на досягнення чітко визначеної мети.

Аналіз вищевикладеного, дає підстави дійти висновку, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП є формальним, суб`єктивною стороною якого є наявність прямого умислу на несвоєчасне подання декларації без поважних причин.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУпАП судом має бути встановлено за наслідками розгляду справи, що особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, знала про обов`язок подати декларацію за попередній період, у певний строк, проте усвідомлено без наявності на те поважних причин вирішила її не подавати і умисно не подала таку декларацію.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного корупційного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення, яка, виходячи із визначення поняття корупційного правопорушення, викладеного в ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», завжди характеризується умисною формою вини, тобто, з врахуванням положень ст. 1 цього Закону, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов`язана задекларувати свої доходи та своєчасно подати декларацію, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети.

Суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На можливість застосування принципу презумпції невинуватості у справах про адміністративні правопорушення звернув увагу Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 «справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» (пункт 4).

Тому в силу дії вказаного конституційного принципу всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, зокрема в рішеннях у справах «Гурепка проти України (N2)» від 08 квітня 2010 року, «Лучанінов проти України» від 09 червня 2011 року на необхідність суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

У п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Крім того, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Складений протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Викладене дає підстави для обґрунтованих сумнівів у доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП , а відповідно до ст. 62 Конституції усі сумніви тлумачаться на користь особи, яка притягується до відповідальності.

Суддя вважає, що за відсутності суб`єктивної та об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, не може наступати відповідальність, а тому провина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є недоведеною та необґрунтованою.

Для визнання адміністративного правопорушення таким, що містить ознаки правопорушення, діяльність особи має бути такою, що може однозначно без сумнівів і застережень розцінюватись як правопорушення, передбачене тією чи іншою статтею.

Аналогічна позиція була висловлена у рішеннях національних судів, зокрема: у постанові Солом`янського районного суду м. Київ від 21.08.2024 року у справі 760/15442/24, у постанові Міжгірського районного суду Закарпатської області від 18.09.2024 року у справі № 302/1211/24, у постанові Шевченківського районного суду м. Київ від 05.08.2024 року у справі № 761/22068/24, у постанові Вінницького міського суду Вінницької області від 03.09.2024 у справі №127/22772/24, у постанові Київського апеляційного суду від 27.08.2024 у справі № 357/3886/24.

Встановлені у суді обставини не підтверджують у бездіяльності ОСОБА_1 суб`єктивної сторони інкримінованого правопорушення, а тому, враховуючи принцип презумпції невинуватості, відповідно до якого всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суддя приходить до висновку, що порушення ОСОБА_1 строків подання декларації, за встановлених в суді обставин, не створює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

У разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 252, 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення постанови апеляційної скарги до Барського районного суду Вінницької області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: