КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Сітайло О.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 23 травня 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 23 травня 2024 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД за № 528512 від 13.03.2024 року, ОСОБА_2 13.03.2024 року о 03 год. 15 хв. в м. Києві, по вул. Жилянська, 53 керував транспортним засобом «Toyota Corolla» д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортним засобом, повторно постановою ЕАС 6762648 від 01.04.2023, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 23 травня 2024 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 23 травня 2024 року скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що він як громадянин ОСОБА_3 керував транспортним засобом, маючи при собі посвідчення водія, видане іноземною державою, на підставі чого він мав право керувати транспортним засобом в Україні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до матеріалів справи факт керування ОСОБА_1 13 березня 2024 року транспортним засобом підтверджується матеріалами справи.

Також суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 13 березня 2024 року в м. Києві, по вул. Жилянська, 53 керував транспортним засобом, не маючи права керувати таким транспортним засобом.

Так, Віденською Конвенцією про дорожній рух від 08.11.1968 року, до дії якої ОСОБА_3 приєднався з метою полегшення міжнародного дорожнього руху та підвищення безпечності на дорогах, було погоджено одноманітність правил дорожнього руху у країнах-учасниках даної Конвенції.

Зі змісту пункту «і» частини 2 статті 41 Конвенції вбачається, що Договірні сторони визнають будь-яке національне посвідчення водія, що відповідає приписам додатку «6» до цієї Конвенції, дійсним на своїй території для керування транспортним засобом, що відповідає категорії або категоріям транспортних засобів, на керування якими видані посвідчення, за умови, що зазначені посвідчення є дійсними та вони видані іншою Договірною стороною або одним з її територіальних підрозділів або об`єднанням, уповноваженим на те цією Договірною стороною.

Додаток «6» Конвенції з положеннями, що застосовуються з 29.03.2011 року, визначає вимоги до національних посвідчень водія країн-учасників Конвенції.

Відповідно до вимог п. 30 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340, посвідчення водія іноземної держави, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає обміну. Обмін таких посвідчень проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів (за винятком випадків, визначених пунктом 32 цього Положення).

Відповідно до вимог пп. 2 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року № 184 строк дії посвідчення водія, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, у разі його закінчення у період дії воєнного стану, продовжується на рік і після цього підлягає заміні. Заміна такого посвідчення проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Азербайджанською Республікою ОСОБА_1 09 вересня 2017 року видане водійське посвідчення № НОМЕР_2 категорії «В, С», дійсне до 09 вересня 2027 року.

14 грудня 2022 року ОСОБА_1 отримав посвідку на постійне проживання № НОМЕР_3 , що підтверджує його право на постійне проживання в Україні до 14 грудня 2032 року.

Таким чином, з огляду на приписи п. 30 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340 та пп. 2 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року № 184, посвідчення водія іноземної держави надавало ОСОБА_1 як особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, право керувати транспортними засобами на території України протягом 60 днів з дати видачі документу на постійне проживання в Україні та ще протягом року після цього у період воєнного стану, тобто до 12 лютого 2024 року, а після цього підлягало обміну.

Оскільки обмін посвідчення водія ОСОБА_1 у встановлені строки та порядку не здійснив, тому станом на 13 березня 2024 року він вже не мав права керувати транспортним засобом на території України на підставі посвідчення водія іноземної держави.

Разом із цим, суд не погоджується з висновками особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, що ОСОБА_1 вчинив відповідне правопорушення повторно протягом року.

Так, відповідно до матеріалів справи, попередній раз ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не маючи права керувати, 01 квітня 2023 року.

Однак станом на 01 квітня 2023 року відносно нього ще діяли приписи п.п. 2 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року № 184 в частині продовження на один рік строку дії посвідчення водія іноземної держави.

З огляду на це, у даному випадку у діях водія ОСОБА_1 відсутня така обов`язкова кваліфікуюча ознака адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, як повторність, висновок суду про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

З огляду на те, що закриття адміністративного провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу правопорушення є закриттям з реабілітуючих підстав, суд апеляційної інстанції, керуючись принципом верховенства права, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та закриття адміністративного провадження, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 23 травня 2024 року, - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційногосуду Олена СІТАЙЛО