ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Русєва А.С., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, -

встановив:

ОСОБА_1 18.02.2024 року о 01:40 год. у м. Одеса. вул. Середньофонтанська, 34, під час комендантської години, керував транспортним засобом «Audi A6», державні номерні НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 на місці зупинки та у медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Судовий розгляд проведено за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, які в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Так, з метою повідомлення особи про час і місце розгляду справи, а також дотримання строків розгляду справи, ОСОБА_1 було повідомлено шляхом смс-повідомлення, яке, відповідно до звіту про доставку, доставлено на телефонний номер останнього та на офіційному сайті Судової влади України за посиланням https://pm.od.court.gov.ua/sud1522/gromadyanam/csz/ були розміщені відомості про дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Крім того, про обізнаність сторони захисту про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 свідчить те, що захисником ОСОБА_2 були поданні письмові пояснення щодо обставин складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Так, сторона захисту зазначила, що зупинка ОСОБА_1 була безпідставною, оскільки будь-яких порушень правил ПДР останній не допустив. Окрім того, ОСОБА_1 виявив бажання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», однак працівники поліції йому такої змоги не дали. Також, працівниками поліції порушено вимоги Інструкції, зокрема в направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.02.2024 року не зазначено щодо якого протоколу його було видано, а також працівниками поліції не було складено Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. Окрім того, в матеріалах справи відсутні будь-які достовірні дані про виконання поліцейськими вимог ч.ч. 1, 7 ст. 266 КУпАП щодо відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом та про передачу керування автомобілем уповноваженій особі, яка має посвідчення водія.

Таким чином, суд вважає, що були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 та його захисник Слаблюк В.М. будучи повідомленими про дату та час розгляду справи в суді, не з`явились, суд оцінює таку поведінку ОСОБА_1 , як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді.

Дійшовши висновку про можливість розглянути справу за відсутності сторони захисту суд враховує, що участь притягуваного у такі категорії справ не є обов`язковою, а також враховує те, що захисником Слаблюк В.М. в інтересах ОСОБА_1 були надані письмові пояснення.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Більш того, в умовах воєнного стану, з огляду на неприпустимість зупинення роботи судів та здійснення правосуддя та на розумність строків розгляду справ, суд не має чекати, що особа щодо якої розглядається справа виявить бажання з`явитись до суду за умови не повідомлення суду поважних причин своєї неявки.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, дослідив наявні у справі докази, надавши їм оцінку у сукупності, суд вважає, що ОСОБА_1 своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Так, аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №852425 від 18.02.2024 року, відповідно до якого ОСОБА_1 18.02.2024 року о 01:40 год. у м. Одеса. вул. Середньофонтанська, 34, під час комендантської години, керував транспортним засобом «Audi A6», державні номерні НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, запах алкоголю з порожнини рота, та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 на місці зупинки та у медичному закладі відмовився;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП «ООМЦПЗ» ООР від 18.02.2024 року, відповідно до якого, у результаті огляду ОСОБА_1 , проведеного поліцейським, виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду відмовився;

- відеозаписом з нагрудних реєстраторів працівників поліції, відповідно до якого ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку за допомогою приладу «Драгер» та у медичному закладі відмовився.

Суд визнає зазначені докази допустимими, оскільки вони зібрані з дотриманням вимог ст.266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 р. № 1103, а також Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858.

Зі змісту ч.1 ст.266 КУпАП, оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння підлягають особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного сп`яніння.

Відповідно до п. 2 Розділу І «Загальні положення» Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У п. 3 Розділу І «Загальні положення» Інструкції визначені ознаки алкогольного сп`яніння, які дають підстави поліцейському вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння, серед яких визначено: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці, які і були виявлені поліцейськими у притягуваного ОСОБА_1 , атому були підстави для проведення його огляду.

Відповідно до п. 2.5. ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З урахуванням вищевикладеного слідує, що ОСОБА_1 порушуючи вимоги п. 2.5 ПДР України, який передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від проходження такого огляду відмовився.

Таким чином, аналіз сукупності усіх досліджених доказів дозволяє суду дійти висновку про наявність в діях притягуваного складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та про доведеність вини ОСОБА_1 .

Що стосується наданих захисником Слаблюк В.М. в інтересах ОСОБА_1 письмових пояснень, суд зазначає наступне.

Твердження сторони захисту з приводу того, що працівники поліції зупинили ОСОБА_1 незаконно, суд вважає голослівними, з огляду на те, що останній був зупинений під час комендантської години.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до п.1 ч.1 ст.23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.

Згідно п.3 та п.4 ч.1 ст.31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи: поверхнева перевірка і огляд; зупинення транспортного засобу.

Також, необхідно зазначити, що внаслідок ведення на території України бойових дій та введення в Україні воєнного стану, зупинення транспортного засобу працівниками поліції з метою його візуального огляду на предмет наявності заборонених предметів, є достатньою підставою для здійснення зупинки транспортного засобу, особливо в період дії комендантської години.

Твердження сторони захисту, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, та навпаки самостійно виявив бажання пройти такий огляд за допомогою приладу «Драгер», проте працівники поліції йому такої змоги не дали, є безпідставними та такими, що спростовуються долученим до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписом, згідно якого ОСОБА_1 на неодноразові чіткі вимоги працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився. При цьому, ОСОБА_1 були роз`ясненні наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Окрім того, суд зауважує на тому, що не зазначення серії та номеру протоколу про адміністративне правопорушення в Направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.02.2024 року, не свідчить про недопустимість даного направлення в якості доказу, оскільки зазначене направлення містить всі необхідні відомості задля встановлення особи водія транспортного засобу, який направляється на огляд, а також відомості щодо виявлених ознак сп`яніння та результати проходження такого огляду.

Також, з урахуванням того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, працівники поліції не були зобов`язані складати Акт огляду особи на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів.

Разом із цим, суд приймає до уваги посилання сторони захисту про те, що в матеріалах про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відсутні відомості про відсторонення останнього від керування транспортним засобом, проте зазначає, що примусове відсторонення від керування транспортним засобом є правом, а не обов`язком працівників поліції, натомість чого вони не застосували цей засіб примусу щодо ОСОБА_1 не відомо.

Більш того, на переконання суду зазначена обставина не впливає на вирішення питання щодо відсутності чи наявності в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Водночас, суд не приймає до уваги надані стороною захисту докази, зокрема пояснення свідка ОСОБА_3 , оскільки суд сприймає докази безпосередньо. Більш того, звертає увагу сторони захисту на тому, що відносно ОСОБА_1 складено протокол саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, і в рамках цього провадження не розглядається питання вживання або не вживання ним алкоголю.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП повністю доведена зібраними матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Судом враховується характер скоєного правопорушення, особу правопорушника, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Суд враховує те, що ОСОБА_1 вчинив умисне правопорушення, характер якого вказує на те, що воно є грубим адміністративним правопорушенням.

Обставин, які відповідно до ст.ст. 34, 35 КУпАП пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , за вчинене ним адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Отже, враховуючи зазначені обставини справи, беручи до увагу особу ОСОБА_1 , а також безальтернативну санкцію ч.1 ст.130 КУпАП, суд дійшов висновку, що з метою його виховання в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню ним нових правопорушень на нього необхідно накласти адміністративне стягнення, передбачене санкцією ч. 1 ст.130 КУпАП, у виді штрафу з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів.

Згідно ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку з ухваленням судом постанови про накладання на правопорушника адміністративного стягнення з ОСОБА_1 підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Керуючись ст.ст.283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення та підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з моменту її винесення. В разі ж оскарження постанови перебіг строку давності звернення її до виконання зупиняється до розгляду скарги.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси А.С. Русєва

Єдиний унікальний номер справи: №522/3719/24

Номер провадження №3/522/2496/24

Головуючий суддя Русєва А.С.