Справа № 307/4424/24
Провадження № 3/307/2041/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Бряник М.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №136724 від 01.10.2024 року вбачається, що 1 жовтня 2024 року близько 17 год. 50 хв. прикордонним нарядом "Група реагування" на напрямку №263 прикордонного знаку в межах прикордонної смуги (територія Тячівського району Закарпатської області) на відстані 50 метрів від лінії державного кордону було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , при спробі незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза пунками пропуску через державний кордон, чим порушив вимоги ст. 9, ст. 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

У судовому засідання ОСОБА_1 пояснив, що провину у вчиненому адміністративному правопорушення не визнає, оскільки наміру перетинати кордон він не мав. Зазначає, що разом зі своєю мамою їхали на автомобілі в с. Бедевля до фабрики меблів, однак заблукали, опинившись біля пілорами, де не змогли розвернути і продовжили їхали прямо. Зазначає, що нього під`їхали працівники прикордонної служби, після цього його було доставлено до прикордонного пункту в м. Тячів для оформлення протоколу про адміністративне правопорушення. Вказує також на те, що речі, які зображені на фототаблиці до протоколу йому не належать, жодних речей чи документів працівниками прикордонної служби не було вилучено, оглядався лише мобільний телефон.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що того дня разом з чином їхали в с. Бедевля на автомобілі до фабрики меблів, однак заблукали, опинившись біля пілорами, де не змогли розвернути і продовжили їхали прямо, куди потім приїхали працівники прикордонної служби. Зазначає, що наміру перетинати кордон у її сина ОСОБА_1 ніколи не було так як він має дружина, працює та навчається. Затримання відбулося за зазізничним переїздом тобто в протилежному напрямку від державного кордону відстань до якого становила близько одного кілометра. Ствердила , що жодних упакованих речей Варваринець біля себе не мав.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи вважаю, що у діях ОСОБА_1 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, виходячи з наступного.

З письмових пояснень інспектора відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ОСОБА_3 вбачається, що останній 01.10.2024 року в період з 12 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. перебуваючи у прикордонному наряді "Група реагування", близько 17 год. 50 хв. під час перевірки напрямку 263 прикордонного знаку, було виявлено мешканця Закарпатської області, в ході перевірки якого спрацював профіль ризику, №3 2024 01 У (спроба незаконного перетину кордону), виявлений громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 мав усні інструкції щодо перетину кордону через р. Тиса в подальшому до країн ЄС. Перебував без військово-облікових документів в прикордонній смузі, в зв`язку з цим було оформлено справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 204-1КУпАП (а.с.5).

При цьому, ні з вказаного пояснення ні протоколу адміністративного правопорушення не можливого встановити в який саме спосіб вказана особа здійснювала спробу незаконного перетину та взагалі чи мала місце така спроба.

З долучених до матеріалів справи доказів та наданих ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснень та пояснень свідка ОСОБА_2 вбачається, що дана особа не мала наміру незаконного перетину державного кордону України про що свідчить місце його виявлення, яке направлено в протилежний бік від державного кордону, а саме за залізничним переїздом з протилежної річці Тиса сторони, по якій проходить державний кордон.

Аналізуючи в сукупності письмові пояснення інспектора прикордонної служби ОСОБА_3 , а також пояснення особи, ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 слід констатувати, що саме по собі, викладене в протоколі обвинувачення, існування у ОСОБА_1 наміру незаконно перетнути кордон, які не визначені у способі такого виїзду, не може свідчити про вчинення спроби перетину державного кордону затриманою особою.

Посадовою особою, яка складала протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, обставин щодо місця його виявлення не враховано, хоч таке як встановлено під час розгляду справи, були основними доводами наявності у ОСОБА_1 умислу на спробу незаконного перетину кордону.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.97 №475/97-ВР визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 цього Кодексу орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтями 251 та 252 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 ст. 251 та ст. 252 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади. Відповідно до вимог Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Оцінюючи протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ №136724 від 01.10.2024 року та долучені до нього матеріали справи, пояснення ОСОБА_1 , пояснення свідка ОСОБА_2 , вважаю, що спроба перетину ОСОБА_1 будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, не доведена оскільки відсутні будь-які належні та допустимі докази, що свідчать про спробу перетину ним кордону. Будь-яких інших доказів, які б надавали можливість стверджувати про вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, матеріали справи не містять.

Пояснення ОСОБА_1 надані у судовому засіданні, у своїй сукупності свідчать про відсутність з боку останнього вчинення спроби щодо перетину кордону.

Згідно зі ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

З контекстного аналізу зазначених вимог закону випливає, що висновки судді щодо оцінки доказів мають вказуватись у точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю відповідно до вимог ст. ст. 252, 280 КУпАП.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься, зокрема, при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

З урахуванням наведених обставин, вважаю, що провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУп

Керуючись ст. ст. 247 п. 1, 252, 280, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду на протязі десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Суддя М.М. Бряник