Провадження № 3/522/8118/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року суддя Приморського районного суду м.Одеси Кічмаренко С.М., розглянувши матеріали, які надійшли з УПП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Туреччини, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст.130 ч.1 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №427973 від 18.10.2023, ОСОБА_1 , 18.10.2023 о 22 годині 55 хвилин, керував автомобілем Toyota Rav4, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Середньофонтанській, 1 у м.Одесі в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки т/з під відеофіксацію на портативний відеореєстратор за допомогою газоаналізатора Alcotest 7510, що підтверджується тестом № 1671, чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст.130 ч.1 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Адвокат Ніколова Н.А. просила справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, виклавши свої підстави у письмових запереченнях наданих суду.

Суд дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , вивчивши заперечення адвоката, оцінивши наявні у справі докази, в їх сукупності, приходить до висновку про таке.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право іноземця на перекладача закріплено в пункті 1 статті 5 Декларації про права людини відносно осіб, що не є громадянами країни, в якій проживають, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 13.12.1985 р. на виконання Міжнародних пактів про права людини, що ратифіковані Україною.

Про важливість забезпечення права особи на перекладача неодноразово наголошувалось в рішеннях Європейського суду з прав людини ( рішення від 28.11.1978 р. у справі «Лудіке, Белкасем і Коч проти ФРН», від 19.12.1989 р. у справі «Камазінскі проти Австрії», від 30.05.1980 р. у справі «Артіко проти Італії»).

Правовий статус іноземця передбачає обов`язок суб`єктів владних повноважень забезпечити йому реальну можливість реалізувати свої права, зокрема право на перекладача, яке перебуває у взаємозв`язку з правом знати за що він затриманий, притягається до відповідальності і яка саме санкція до нього застосовується, оскільки від цього безпосередньо залежить наявність у нього чіткої практичної можливості оскаржити дії, які становлять втручання у його права.

Таким чином, дотримання права іноземця на перекладача при прийнятті суб`єктом владних повноважень рішень відносно нього є достатньою і необхідною правовою підставою вважати, що він обізнаний з його змістом і сутністю, а отже, знає або повинен знати про втручання в його права.

Забезпечення права людини на захист від обвинувачення у вчиненні злочину закріплено у ст. 11 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року та у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року Законом №475/97-ВР.

Згідно з п.п. «е» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, одержувати безоплатну допомогу перекладача. Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, одержувати безоплатну допомогу перекладача.

Положеннями ст.268 КУпАП визначені загальні правила участі захисника у справі про адміністративне правопорушення.

При цьому, Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить спеціальних норм, що передбачають обов`язкову участь захисника у справі про адміністративне правопорушення, відповідно, не передбачають порядку залучення захисника, у зв`язку з чим з метою додержання принципу законності судового провадження, суд приходить висновку про необхідність в застосуванні принципу аналогії закону найбільш близької галузі права кримінального процесуального права та вважає за необхідне керуватись при розгляді даної справи положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Стаття 52 КПК України встановлює обов`язок залучення захисника в кримінальних провадженнях щодо осіб, які не володіють мовою, якою ведеться кримінальне провадження, - з моменту встановлення такого факту.

Згідно з правовою позицією ЄСПЛ, відображеною, зокрема, у п. 262 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «право кожного обвинуваченого у вчиненні злочину на ефективний захист, наданий захисником…, є однією з основних ознак справедливого судового розгляду». Також у п. 63 рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України», зазначено, що «для здійснення обвинуваченим свого права на захист йому зазвичай повинно бути забезпечено можливість отримати ефективну допомогу захисника із самого початку провадження» (п. 52 рішення ЄСПЛ від 27 листопада 2008 року у справі «Сальдуз проти Туреччини» та пункти 9091 рішення ЄСПЛ від 12 червня 2008 року у справі «Яременко проти України»). За необхідності захисника мають призначати офіційно. Просте призначення національними органами захисника не гарантує ефективну правову допомогу (п. 65 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1989 року у справі «Камазінскі проти Австрії»).

З наданих пояснень адвоката судом встановлено, що притягуваний є іноземцем та не розумів мови, якою здійснювалось провадження щодо нього, під час спілкування з працівниками поліції, однак працівники поліції не запропонували залучити йому перекладача та захисника.

Вказане також підтверджується відеозаписом з місця події, з якого вбачається, що ОСОБА_1 не розуміє мову якою з ним спілкувалися поліцейські, останній повідомив інспектора поліції, що йому потрібен перекладач та адвокат, що працівниками поліції не було виконано.

За встановлених обставин, суд констатує, що поліцейські мали діяти у відповідності до положень ст.268 КУпАП, ст.ст. 7, 9, 52, 68 КПК України та обов`язково забезпечити ОСОБА_1 право на захист та переклад на початковій стадії адміністративного провадження у цій справі.

В матеріалах судового провадження відсутні документи, які б підтверджували факт виконання працівниками поліції положень ст.268 КУпАП, ст.ст. 7, 9, 52, 68 КПК України щодо залучення захисника та перекладача ОСОБА_1 який не розуміє мову, якою ведеться провадження у справі.

Встановлені судом обставини, з урахуванням вимог ч.6 ст.9, ст.89 КПК України, є безперечною підставою для визнання доказів, зібраних у справі недопустимими.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до однозначного висновку що ОСОБА_1 не підлягає адміністративній відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП і, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України.

Керуючись ст.283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя С.М.Кічмаренко