ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 672/178/24

Провадження № 33/4820/388/24

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретарів судового засідання Плюти В.С., Купельської Н.П., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Гаджука В.О., представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Богача А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Богача А.А. на постанову Городоцького районного суду Хмельницької області від 15 квітня 2024 стосовно ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою провадження у справі відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , працюючого головним бухгалтером в КНП Городоцька МБЛ Городоцької міської ради,

закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

За постановою місцевого суду ОСОБА_1 ставиться у вину те, що він 15.02.2024 об 11 год. 50 хв. в м.Городок, по вул.Грушевського, біля приміщення Городоцької міської ради, виражався нецензурними словами та принижував свою дружину ОСОБА_2 , чим вчинив психологічне насильство в сім?ї, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду представник потерпілої ОСОБА_2 адвокат Богач А.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Вказує, що матеріали справи місять достатньо доказів, які підтверджують існування сімейних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Зазначає, що з пояснень потерпілої ОСОБА_2 , у тому числі наданих в процесі судового розгляду, вбачається, що вона прямо вказала на ОСОБА_1 , як на особу, яка систематично вчиняє стосовно неї психологічне та фізичне насильство, в тому числі, що відбулось і 15 лютого 2024, по вул. Грушевського, біля приміщення Городоцької міської ради, ОСОБА_1 виражався до неї нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. Вказані обставини підтверджують ОСОБА_3 (брат ОСОБА_2 ) та ОСОБА_4 (мати ОСОБА_2 ). На переконання сторони захисту, дії ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_2 мають ознаки психологічного насильства, оскільки вони вчинені ОСОБА_1 умисно та в присутності інших осіб ( ОСОБА_3 - брата ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - матері ОСОБА_2 ), спрямовані на спричинення потерпілій емоційної невпевненості, нездатності захистити себе та у побоюванні спілкуватись і бути на одинці із ОСОБА_1 . Вказане свідчить про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Апелянт не погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що у даному випадку мав місце конфлікт, оскільки ОСОБА_2 повідомила не про сварку, що мала місце між нею та ОСОБА_1 , а про його умисні дії, які проявлялись у вираженні нецензурною лайкою, погрозі фізичною розправою. Потерпіла наголосила на свідомих діях кривдника ОСОБА_1 , який висловлювався нецензурними словами, принижував її в присутності інших осіб, погрожував застосувати фізичну силу стосовно неї. Вказану обставину міг підтвердити свідок ОСОБА_3 , але його не було допитано через проблеми технічного характеру з судом, з яким повинна була відбутись відеоконференція, про що зазначається у постанові суду. Враховуючи наведене, вважає, що постанова Городоцького районного суду Хмельницької області підлягає скасуванню, з прийняттям нової, якою ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_2 та її представника адвоката Богача А.А., на підтримку поданої апеляційної скарги, з посилання на її доводи, ОСОБА_1 і його захисника Гаджука В.О., які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, уважаючи постанову місцевого суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали адміністративної справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, допитавши свідка, вважаю, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

За змістом ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дані вимоги Закону суддею першої інстанції в повному обсязі дотримані.

Судове рішення про закриття провадження стосовно ОСОБА_1 за ч 1 ст. 173-2 КУпАП, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Згідно з положеннями КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст.173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Насильство відрізняється від конфлікту наступними проявами: домінуванням однієї сторони над іншою (оскільки в основі насильства лежить контроль постраждалої), значною перевагою сил, порушенням прав людини (свобода, особиста недоторканість, життя, здоров`я тощо), наявністю шкоди, умислу та усвідомленої протиправності.

Разом з тим, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання чи словесні образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх доказів наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Даний висновок суду, в повному обсязі, підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами, яким місцевим судом, з дотриманням вимог ст. 252 КУпАП, була надана правильна оцінка, в контексті положень ст. 251 КУпАП, шляхом повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

З даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №564981 від 19.02.2024 слідує, що 15.02.2024 об 11 год. 50 хв. в м.Городок Хмельницької області, по вул.Грушевського, біля приміщення Городоцької міської ради ОСОБА_1 виражався нецензурними словами та принижував свою дружину ОСОБА_2 , чим вчинив психологічне насильство в сім?ї, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

У своїх поясненнях в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, не визнав та пояснив, що в березні 2022 року його дружина ОСОБА_2 , разом з чотирма дітьми, поїхала в Польщу, а він залишився в Україні. Через деякий час дружина перестала виходити з ним на зв`язок. В подальшому він дізнався, що вона зустрічається в Польщі з іншим чоловіком, народила від нього дитину. За досягненою між ним та дружиною домовленістю в 2023 році він привіз двох їх спільних дітей в Україну, діти проживають з ним та відмовляються повертатися в Польщу. У вказаний день, через непорозуміння з приводу місця проживання дітей, він був викликаний на засідання комісії з питань захисту прав дітей. Після засідання він запропонував дружині компенсувати вартість пошкодженого нею (на його думку) дверного замка, у відповідь вона почала його нецензурно ображати. Наполягає, що він, зі свого боку, ніяким чином дружину не ображав, не висловлювався в її адресу нецензурною лайкою.

Потерпіла ОСОБА_2 в місцевому суді та в ході апеляційного розгляду, пояснила, що 13.03.2022 вона разом з дітьми поїхала в Республіку Польща. Деякий час вона спілкувалася з чоловіком, однак майже кожна розмова закінчувалася образами та приниженням з його боку. Наполягає, що таке відношення чоловіка до неї було на протязі всього їх спільного життя. Наприкінці 2022 року вона повідомила ОСОБА_1 , що зустріла іншого чоловіка та хоче розлучитися з ним. ОСОБА_1 приїхав в Польщу, з метою побачитися з дітьми, а потім без її відома вивіз двох дітей в Україну. На сьогоднішній день діти проживають разом з ним, ОСОБА_1 перешкоджає їй у спілкуванні з дітьми. В той день, 15.02.2024 вони знаходилися в будівлі Городоцької міської ради на засіданні комісії з питань захисту прав дітей. Після засідання, виходячи з будівлі, ОСОБА_1 почав її ображати, називати жінкою легкої поведінки, бажав їй смерті. Зазначила, що сприйняла цей конфлікт як сварку в громадському місці, а не конфлікт в сім`ї. Пояснити що саме вона розуміє під спричиненням їй шкоди психічному здоров`ю не змогла. Наполягає на притягненні ОСОБА_1 до відповідальності.

В якості свідка, судом першої інстанції було допитано особу, яка склала протокол ст. ДОП ВПД №1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області Левандовського А.В., який пояснив, що 15.02.2024 до поліції звернулася ОСОБА_2 із заявою, що її чоловік ОСОБА_1 , біля приміщення Городоцької міської ради, ображав її нецензурними словами та принижував. В якості доказів нею було надано коротке відео, але при перегляді було встановлено, що неможливо ідентифікувати осіб, зображених на ньому, тому це відео не було долучено до справи в якості доказу. В ході збирання доказів, ним були в телефонному режимі опитані ОСОБА_3 (брат ОСОБА_2 ) та ОСОБА_4 (мати ОСОБА_2 ), які підтвердили, що були свідком конфлікту, а також сам факт конфлікту, а саме, що ОСОБА_1 висловлювався на адресу ОСОБА_2 нецензурними словами.

Свідок ОСОБА_5 (батько ОСОБА_1 ) в суді першої інстанції пояснив, що в день засідання комісії з питань захисту прав дитини знаходився поруч з приміщенням Городоцької міської ради. Бачив, як з будівлі вийшов спочатку його син ОСОБА_1 , а через декілька хвилин його невістка ОСОБА_2 , разом зі своєю матір`ю та братом. Конфлікту між сином та невісткою не бачив, вони знаходилися на відстані один від одного.

В ході апеляційного розгляду свідок ОСОБА_3 пояснив, що у лютому 2024 року його сестра ОСОБА_2 попросила бути з нею на засіданні комісії з питань захисту прав дітей, так як боялась свого чоловіка ОСОБА_1 . Після засідання комісії, в приміщенні Городоцької міської ради, ОСОБА_1 ображав ОСОБА_2 нецензурними словами, погрожував, при цьому була присутня їх мати ОСОБА_4 та сторонні особи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що при доказуванні вчиненого правопорушення мають бути встановлені обставини, які належать до події правопорушення, яка розуміється як елемент об`єктивної сторони складу правопорушення, що відбувається у певному часі, місці та певним способом. Спосіб вчинення правопорушення є обов`язковим елементом предмету доказування по кожному провадженню, оскільки дозволяє встановити які саме дії були вчинені правопорушником та призвели до певних протиправних наслідків.

Крім того, при доказуванні правопорушення також має значення встановлення суб`єктивної сторони правопорушення, яка полягає у з`ясуванні форми вини, мотиву, яким керувався правопорушник, вчиняючи правопорушення, та мети, яку він намагався досягти певними протиправними діями.

Суперечливість висунутого обвинувачення не дозволяє суду встановити обставини правопорушення, які мають істотне значення для розгляду справи та вирішення питання про доведеність вини правопорушника, оскільки суд розглядає справу тільки в межах висунутого обвинувачення.

Неконкретність висунутого обвинувачення не дозволяє суду встановити обставини правопорушення, які мають істотне значення для розгляду справи та вирішення питання про доведеність вини правопорушника, оскільки суд розглядає справу тільки в межах висунутого обвинувачення.

З досліджених апеляційним судом матеріалів справи та пояснень учасників апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак вже більше двох років проживають окремо, спілкування між ними відсутнє. Конфлікт між сторонами виник через відсутність згоди щодо місця проживання дітей. Зі слів ОСОБА_2 , вона разом з чотирма дітьми, троє з яких є біологічними дітьми ОСОБА_1 , 13.03.2022 виїхала на територію Республіки Польща. В подальшому покази учасників різняться: ОСОБА_2 стверджує, що ОСОБА_1 обманим шляхом без погодження з нею вивіз двох їх дітей на територію України, ОСОБА_1 стверджує, що вивіз дітей за погодженням з ОСОБА_2 . В результаті між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання цих дітей. Цей спір був предметом розгляду у виконавчому комітеті Городоцької міської ради саме 15.02.2024 і після участі в засіданні комісії, біля будівлі, між учасниками виник конфлікт, який проявився в словесних образах.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» не надано, що досліджені судом першої докази не підтверджують, що ОСОБА_1 діяв з прямим умислом на вчинення психологічного насильства стосовно дружини ОСОБА_2 , на спричинення страждань, якими завдано шкоди чи було б завдано шкоди її фізичному та психічному здоров`ю.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги представника потерпілої про вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення апеляційним судом відхиляються.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду про те, що в даному випадку судом встановлено наявність між учасниками конфлікту, який пов`язаний з розлученням та визначенням місця проживання дітей, який носить затяжний характер, учасники не можуть дійти спільної згоди щодо місця проживання дітей та спілкування з ними, тому намагаються вирішити спори з участі інших установ, в тому числі суду.

При перевірці матеріалів адміністративної справи не здобуто та не надано потерпілою та її представником інших доказів, яки б стали підставою для скасування оскаржуваної постанови суду.

Аргументи наведенні в апеляційній скарзі не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому суд виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

На думку суду апеляційної інстанції, у даній справі про адміністративне правопорушення надані вагомі мотиви на спростування поданої апеляційної скарги.

Підсумовуючи вищезазначене, вина ОСОБА_6 не доведена з дотриманням критерію доведеності - поза розумним сумнівом і, відповідно до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь При цьому апеляційний суд враховує те, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Разом з тим, протокол не може бути самостійним та достатнім доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Виходячи з вищевикладеного, висновок суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_6 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим.

Таким чином, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, стосовно ОСОБА_6 і дотримавшись при цьому вимог ст. ст. 245, 279, 280 КУпАП, місцевий суд ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, а тому суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

п о с т а н о в и л а:

Постанову Городоцького районного суду Хмельницької області від 15 квітня 2024 стосовно ОСОБА_1 , якою провадження у справі закрито, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Богача А.А. без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Кулеша Л.М.