Справа № 308/666/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 вересня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Фазикош Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про порушення митних правил, складені щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 470 Митного кодексу України, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2024,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду від 12.02.2024 громадянку України ОСОБА_1 визнано винною в порушенні митних правил за ч. 6 ст. 470 МК України та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді конфіскації на користь держави транспортного засобу марки MITSUBISHI модель: PAJERO реєстраційний номерний знак Литви НОМЕР_4 , VIN: НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Відповідно до протоколу про порушення митних правил 16.12.2023 року о 05 год. 09 хв. у зону митного контролю ділянки «виїзд з України» митного поста «Ужгород-автомобільний» Закарпатської митниці, заїхав рейсовий автобус, реєстраційні номерні знаки України: НОМЕР_3 , під керуванням гр. України ОСОБА_2 , де в якості пасажира перебувала громадянка України ОСОБА_1 .

Формою проходження митного контролю гр. України ОСОБА_2 обрав порядок проходження митного контролю по каналу «червоний коридор».

Під час здійснення митних формальностей було проведено аналітично-перевірочні заходи з використанням баз даних, а саме: АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України, внаслідок чого встановлено, що гр. України ОСОБА_1 01.04.2016 року з метою транзиту було ввезено на митну територію України транспортний засіб марки: MITSUBISHI модель: PAJERO реєстраційний номерний знак Литви НОМЕР_4 , VIN: НОМЕР_2 .

В своєму поясненні гр. України ОСОБА_1 повідомила, що вищезазначений транспортний засіб не ввозила на митну територію України.

Станом на 16.12.2023 року вказаний транспортний засіб за межі митної території України вивезеним не значиться.

Згідно Інтернет ресурсу (сайт «mobile.de») вартість аналогічного/подібного автомобіля складає 1999 євро, що згідно з курсом НБУ станом на 16.12.2023 р. становить 80 785 грн. 59 коп. (вісімдесят тисяч сімсот вісімдесят п`ять грн. 59 коп.).

Таким чином, гр. України ОСОБА_1 перевищила встановлений статтею 95 Митного кодексу України строк доставки транспортного засобу марки: MITSUBISHI модель: PAJERO реєстраційний номерний знак Литви НОМЕР_4, VIN: НОМЕР_2 , що перебуває під митним контролем, до митного органу призначення (а при переміщенні в межах зони діяльності однієї митниці - від одного підрозділу цієї митниці до іншого), більше ніж на тридцять діб.

Зазначені дії мають ознаки порушення (порушень) митних правил, передбаченого (передбачених) ст. 470 ч. 6 МК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність судового рішення та просить його скасувати. В обґрунтування своїх доводів вказує на відсутність доказів правомірності відкриття провадження, а також на те, що станом на 22 серпня 2019 року передбачена інша адміністративна відповідальність. Стверджує, що машина їй не належить і ніколи не належала, на територію України таку не ввозила. Вказує, що вартість транспортного засобу було визначено не вірно, не на момент ввезення, а через вісім років.

В судовому засіданні, в апеляційній інстанції, адвокат Козакова М. В. підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі та просила її задовольнити. Представник Закарпатської митниці Селеш О. Я. заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, постанову суду без змін.

При цьому захисник Козакова М. В. вказала, що з документів слідує, що автомобіль було обліковано в Литві і даних про зняття його з відповідного обліку немає. 27.01.2024 року ОСОБА_4 звернулась до державного органу Литви REGITRA із запитом, звідки отримала відповідь щодо власника вказаного авто ( а. с. 94-109). Просить врахувати цю обставину. Окрім того, захисник додатково звернула увагу на те, що з її точки зору, у разі доведення вини її довірительки до неї слід застосувати санкції, які діяли на час ввезення транспортного засобу ( а. с. 113-116).

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення із наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 486 МК України, завданнями провадження в справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з точним дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

За змістом ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи про порушення митних правил суд апеляційної інстанції вважає, що суддею місцевого суду дотримані вимоги вказаних вище норм матеріального та процесуального права як при розгляді справи про порушення митних правил, протокол за скоєння яких складено щодо ОСОБА_1 за ч. 6 ст. 470 Митного Кодексу України, так і судом при постановленні судового рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.12.2023 року о 05 год. 09 хв. у зону митного контролю ділянки «виїзд з України» митного поста «Ужгород-автомобільний» Закарпатської митниці, заїхав рейсовий автобус, реєстраційні номерні знаки України: НОМЕР_3 , під керуванням гр. України ОСОБА_2 , де в якості пасажира перебувала громадянка України ОСОБА_1 . Формою проходження митного контролю гр. України ОСОБА_2 обрав порядок проходження митного контролю по каналу «червоний коридор». Під час здійснення митних формальностей було проведено аналітично-перевірочні заходи з використанням баз даних, а саме: АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України, внаслідок чого встановлено, що гр. України ОСОБА_1 01.04.2016 року з метою транзиту було ввезено на митну територію України транспортний засіб марки: MITSUBISHI модель: PAJERO реєстраційний номерний знак Литви НОМЕР_4, VIN: НОМЕР_2 . В своєму поясненні гр. України ОСОБА_1 повідомила, що вищезазначений транспортний засіб не ввозила на митну територію України. Станом на 16.12.2023 року вказаний транспортний засіб за межі митної території України вивезеним не значиться.

Вказані у протоколі обставини підтверджуються іншими письмовими доказами, які досліджені та перевірені місцевим судом та судом апеляційної інстанції, зокрема: протоколом про порушення митних правил №1310/30500/23 від 16.12.2023, даними диспетчера ЗМК та пасажирського пункту пропуску, обліком транспортних засобів в пунктах пропуску для автомобільного сполучення та іншими матеріалами справи.

Вказані докази, на переконання апеляційного суду, є належними, достатніми та допустимими, отримані у передбаченому законом порядку, у своїй сукупності підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для справи. Суд першої інстанції надав належну правову оцінку цих доказів та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 6 ст. 470 МК України.

Доводи апелянта про те, що станом на 22 серпня 2019 року передбачена інша адміністративна відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення, апеляційна інстанція вважає безпідставними та необґрунтованими.

Відхиляючи твердження ОСОБА_1 у цій частині, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що диспозиція ч. 6 ст. 470 МК України визначає склад адміністративного правопорушення, що полягає у перевищенні встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення більше ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування.

Законом України від 08.11.2018 «2612-VІІІ «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» та Законом України №2725-VIII від 16.05.2019 «Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про електронні довірчі послуги» статтю 470 МК України викладено в новій редакції, зміни набрали чинності 22.08.2019.

Частина 6 ст. 470 МК України (в редакції від 22.08.2019) передбачає відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення більше, ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або конфіскацію таких транспортних засобів.

Незважаючи на прийняття і набрання чинності законом, який диференціював перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів і посилював відповідальність у залежності від конкретного строку перевищення, ОСОБА_1 своє зобов`язання не виконала, тобто вчинена нею бездіяльність підпадає під ознаки правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України, а саме правопорушення за своєю природою є триваючим.

Судами першої та апеляційної інстанції не встановлено обставин, передбачених ст. 460 МК України, з настанням яких діяння, передбачене ст. 470 МК України, не тягне за собою адміністративної відповідальності, також не встановлено дії обставин непереборної сили, які стали причиною перевищення встановленого Митним кодексом України строку доставки транспортного засобу особистого користування.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про те, що оскільки дії ОСОБА_1 носять триваючий характер, в даному випадку не йде мова про зворотну дію закону в часі. З моменту набрання чинності ч. 6 ст. 470 МК України минули строки транзитного перевезення транспортного засобу марки: MITSUBISHI модель: PAJERO реєстраційний номерний знак Литви НОМЕР_4, VIN: НОМЕР_2 , а також строк, передбачений цією статтею.

Отже, на підставі наявних у матеріалах справи доказів суд дійшов висновку про те, що сумнівів у тому, що ОСОБА_1 своїми діями вчинила порушення митних правил, передбачене ч.6 ст. 470 МК України, а саме перевищила встановлений статтею 95 Митного кодексу України строк доставки транспортного засобу особистого призначення, що перебуває під митним контролем, до митного органу призначення, більше ніж на тридцять діб, не має.

Отже, вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , спрямовані виключно на ухилення від адміністративної відповідальності за порушення нею митних правил України.

Апеляційний суд перевірив доводи апелянта щодо належності транспортного засобу іншій особі, яка є нерезидентом України та констатує наступне.

З відповіді державного підприємства «REGITRA» № S-3773 від 14.03.2024 року слідує, що транспортний засіб MITSUBISHI PAJERO, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_4 , був зареєстрований на ім`я індивідуального підприємства ОСОБА_5 , код підприємства 302815978. 20.10.2016 року зазначений транспортний засіб було автоматично знято з реєстраційного обліку у зв`язку з невиконанням зобов`язань (обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та технічний огляд транспортного засобу). Державне підприємство «REGITRA» не володіє інформацією про подальшу реєстрацію даного транспортного засобу в Литовській Республіці (а. с. 101-102).

Також апеляційний суд вважає, що накладене на ОСОБА_1 стягнення у виді конфіскації автомобіля - є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушниці, справедливим та відповідає передбаченій ст. 23 МК України меті адміністративного стягнення.

Вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді конфіскації транспортного засобу автомобіля марки: MITSUBISHI модель: PAJERO реєстраційний номерний знак Литви НОМЕР_4 , VIN: НОМЕР_2 , апеляційний суд констатує, що місцевий суд обґрунтовано врахував обставини справи, характер вчиненого правопорушення, позицію, що ОСОБА_1 вину у вчиненому не визнає, про що свідчить у тому числі зміст апеляційної скарги, й застосував щодо ОСОБА_1 вид стягнення, який передбачено санкцією ч. 6 ст. 470 МК України, належним чином умотивувавши судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) цього Кодексу.

Відповідно до аналізу положень законодавства України, митну вартість імпортованого транспортного засобу визначено за другорядним методом. В свою чергу, ОСОБА_1 не довела належним чином наявності обставин, які обумовили виникнення обґрунтованих сумнівів відносно не підтвердження митної вартості або відсутності хоча б однієї із їх складових, яка є обов`язковою при обчисленні такої вартості.

Тому, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення нею митних правил буде сприяти досягненню основної мети виховання правопорушниці у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством та попередження вчинення нею нових правопорушень.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і визнаються безпідставними, - без задоволення.

Приймаючи рішення суд апеляційної інстанції бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не має права самостійно витребовувати докази, викликати свідків, призначати експертизи, тощо; те, що стороною захисту не надано доказів у підтвердження доводів апеляційної скарги та спростування висновків суду першої інстанції, у тому числі й про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлялось.

Керуючись ст. 527-530 МК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2024 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Фазикош Г. В.