Справа № 473/5873/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

"22" жовтня 2024 р. місто Вознесенськ

Суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Усіков О.В. за участю секретаря судових засідань Нікітченко М.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення, що надійшла від Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.88-1 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

В С Т А Н О В И В:

У протоколі про адміністративне правопорушення №000197/380 від 09.10.2024 року, посадовою особою, що його склала, зазначено, що: «09.10.2024 р. j, 11 год. 00 хв. Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Центральна біля будинку №6, ОСОБА_1 здійснювала продаж свіжевиловлених раків загальною вагою 1,095 кг без документів, що підтверджують законність вилучення цих об`єктів з природного середовища або факту купівлі, а також свідоцтва виробника про якість продукції. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги ст.3 Закону України «Про рибні, інші водні живі ресурси та харчову продукцію з них», ст.7 Закону України «Про тваринний світ», ст.37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», які визначають порядок придбання чи збуту об`єктів тваринного або рослинного світу, відповідальність за таке порушення, передбачена ч.1 ст.88-1 КУпАП.

Дії ОСОБА_1 особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, кваліфіковані за ч.1 ст.88-1 КУпАП.

Вирішуючи цю справу, суд враховує, що згідно із ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Ч.1 ст.88-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення порядку придбання, збуту чи розповсюдження об`єктів тваринного або рослинного світу, що тягне за собою накладення штрафу від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією об`єктів тваринного або рослинного світу чи без такої.

Вказана норма є бланкетною, тому суд має перевірити зміст норм, про порушення яких вказано в протоколі про адміністративне правопорушення.

У протоколі про адміністративне правопорушення №000197/380 від 09.10.2024 року, посадовою особою, що його склала, зазначено, що ОСОБА_1 порушила вимоги ст.3 Закону України «Про рибні, інші водні живі ресурси та харчову продукцію з них», ст.7 Закону України «Про тваринний світ», ст.37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів».

Ст.3 Закону України «Про рибні, інші водні живі ресурси та харчову продукцію з них» від 6 лютого 2003 року № 486-IV передбачає, що: «Стаття 3. Спеціальне використання риби, інших водних живих ресурсів та вимоги до продуктів лову

Спеціальне використання риби, інших водних живих ресурсів здійснюється суб`єктами господарювання, їх об`єднаннями переважним чином за плату в межах встановлених лімітів (квот) за наявності ліцензій (дозволів) та позитивних ветеринарно-санітарних оцінок стану промислових ділянок рибогосподарських водних об`єктів загальнодержавного значення і показників безпеки риби, інших водних живих ресурсів (визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ветеринарної медицини).

Порядок видачі ліцензій (дозволів) та порядок здійснення спеціального використання риби, інших водних живих ресурсів визначаються чинним законодавством.

Періодичність контролю показників безпеки продуктів лову визначається чинним законодавством.

Продукти лову, які містять токсичні речовини, що перевищують встановлені допустимі рівні, чи з наявністю паразитів понад встановлені норми за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ветеринарної медицини, підлягають утилізації згідно з вимогами чинного законодавства.

У період ускладнення санітарно-епідемічної або епізоотичної ситуації у рибогосподарських водних об`єктах спільне рішення щодо реалізації чи утилізації продуктів лову приймається центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах санітарного та епідемічного благополуччя населення, у сфері ветеринарної медицини.».

Таким чином в ст..3 Закону України «Про рибні, інші водні живі ресурси та харчову продукцію з них» від 6 лютого 2003 року № 486-IV чітко зазначено, що її норми стосуються суб`єктів господарювання та їх обєднань, якими не громадяни, зокрема громадянка ОСОБА_1 .

Ст.7 Закону України «Про тваринний світ» від 13 грудня 2001 року № 2894-III зазначає таке: «Стаття 7. Право приватної власності на об`єкти тваринного світу

Об`єкти тваринного світу, вилучені із стану природної волі, розведені (отримані) у напіввільних умовах чи в неволі або набуті іншим не забороненим законом шляхом, можуть перебувати у приватній власності юридичних та фізичних осіб.

Законність набуття у приватну власність об`єктів тваринного світу (крім добутих у порядку загального використання) повинна бути підтверджена відповідними документами, що засвідчують законність вилучення цих об`єктів з природного середовища, ввезення в Україну з інших країн, факту купівлі, обміну, отримання у спадок тощо, які видаються в установленому законодавством порядку.

У передбаченому законом порядку права власників об`єктів тваринного світу можуть бути обмежені в інтересах охорони цих об`єктів, навколишнього природного середовища та захисту прав громадян».

Отже ця норма допускає перебування об`єктів тваринного світу у володінні особи без відповідних документів, якщо об`єкти тваринного світу отримані в порядку загального використання.

Ст.37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» від 8 липня 2011 року № 3677-VI передбачає таке: «Стаття 37. Право власності на водні біоресурси

Водні біоресурси, що знаходяться у водних об`єктах (їх частинах), територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України.

Водні біоресурси можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

У власності суб`єктів господарювання та фізичних осіб, іноземців, осіб без громадянства, а також іноземних юридичних осіб можуть перебувати окремі види водних біоресурсів, які на законних підставах, з додержанням умов та правил добування вилучені з природного середовища або розведені у штучно створених умовах, що підтверджено документами, які засвідчують законність їх набуття.

Водні біоресурси, вилучені в порядку спеціального використання, є власністю користувачів водних біоресурсів з моменту, коли вони потрапили до знарядь вилову, крім видів, що становлять особливу природоохоронну, наукову та естетичну цінність, а також види, занесені до Червоної книги України.

Не можуть передаватися у приватну власність водні біоресурси з числа видів, що становлять особливу природоохоронну, наукову та естетичну цінність, а також види, занесені до Червоної книги України (крім випадків, коли вони одержані шляхом розведення, вирощування в неволі або в передбаченому законодавством порядку придбані за межами України).

Суб`єкти рибного господарства, до яких застосовано спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи відповідно до Закону України "Про санкції", не можуть набувати право власності на водні біоресурси».

Таким чином, посилання в протоколі на порушення з боку ОСОБА_1 вимог ст.3 Закону України «Про рибні, інші водні живі ресурси та харчову продукцію з них», ст.7 Закону України «Про тваринний світ», ст.37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» - є не спроможними, оскільки перша норма стосується суб`єктів господарювання та їх обєднань; друга норма визначає право приватної власності на об`єкти тваринного світу, яке не підлягає підтвердженню документально, якщо ці об`єкти добуті у порядку загального використання; а третя норма допускає, що у власності фізичних осіб можуть перебувати окремі види водних біоресурсів, які на законних підставах, з додержанням умов та правил добування вилучені з природного середовища.

При складенні протоколу стосовно фізичної особи ОСОБА_1 не враховані норми ст.ст.16 Закону України «Про тваринний світ» від 13 грудня 2001 року № 2894-III, згідно із якою: «Стаття 16. Загальне використання об`єктів тваринного світу

Громадянам гарантується право безоплатного загального використання об`єктів тваринного світу для задоволення життєво необхідних потреб (естетичних, оздоровчих, рекреаційних тощо).

Загальне використання об`єктів тваринного світу здійснюється без вилучення об`єктів тваринного світу з природного середовища (за винятком любительського і спортивного рибальства у водних об`єктах загального користування в межах встановлених законодавством обсягів безоплатного вилову).

У порядку загального використання об`єктів тваринного світу здійснюється використання корисних властивостей життєдіяльності тварин - природних санітарів середовища, запилювачів рослин тощо, а також використання об`єктів тваринного світу в наукових, культурно-освітніх, виховних, естетичних та інших цілях, не заборонених законом.

Під час здійснення загального використання об`єктів тваринного світу забороняється знищення тварин, руйнування їхнього житла та інших споруд (нір, хаток, лігв, гнізд, мурашників, бобрових загат тощо), порушення середовища існування тварин і погіршення умов їх розмноження».

З врахуванням кількості виявленої у ОСОБА_1 раків та їх ваги, не виключається те, що вона їх отримала в порядку загального використання шляхом любительського і спортивного рибальства у водних об`єктах загального користування в межах встановлених законодавством обсягів безоплатного вилову.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.88-1 КУпАП, суд враховує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

Згідно із ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності. Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р. передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в ст.62 Конституції України.

Відповідно до ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Підставою адміністративної відповідальності є наявність у вчиненому особою діянні всіх ознак складу правопорушення, передбаченого законом. Склад адміністративного правопорушення - це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.

Ознаками суб`єктивної сторони правопорушення є вина у формі умислу чи необережності.

Згідно ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала настання цих наслідків.

Оскільки належних, допустимих та несуперечливих доказів умисного вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.88-1 КУпАП, - суду не надано, а суд не уповноважений збирати докази на підтвердження її вини, оскільки такий обов`язок ст.251 КУпАП покладає на осіб, уповноважених складати протоколи, в її діях не доведено всіх ознак сторони правопорушення, оскільки норми, на які є посилання в протоколі, в першому випадку не стосуються фізичних осіб, а в інших двох випадках дозволяють отримувати об`єкти тваринного світу без документів в порядку загального використання, наприклад шляхом любительського і спортивного рибальства у водних об`єктах загального користування в межах встановлених законодавством обсягів безоплатного вилову, що при складанні протоколу не перевірялося, - тому на підставі положень п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ч.1 ст.88-1, ст.ст.247, 256, 268, 278, 283-285 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.88-1 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з моменту винесення постанови до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області.

Суддя О.В. Усіков