Справа № 369/5634/13-п Головуючий в суді І інстанції Лисенко В.В.
Провадження № 33/824/4895/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 1 липня 2013 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Київської області, не працює, ідентифікаційний код відсутній в матеріалах справи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , приватний будинок, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 1 липня 2013 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, притягнуто його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, тобто після закінчення встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП десятиденного строку на оскарження постанови суду. В апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити.

Причини поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції обґрунтовує тим, що про факт існування даної справи вперше дізнався за наступних обставин.

В 2022 році в ході бойових дій в с. Мощун було влучання в будинок, в якому ОСОБА_1 проживав де і згоріло його водійське посвідчення, в зв`язку з чим 13 липня 2024 року він звернувся до територіального сервісного центру МВС України для отримання дублікату водійського посвідчення замість втраченого.

В ході даного звернення від оператора сервісного центру, до якого ОСОБА_1 потрапив згідно черги, він дізнався про неможливість відновлення водійського посвідчення, оскільки виявилося, що існує постанова 2013 року про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним за нібито вчинення правопорушення, передбаченого ст.130 КУПАП.

Вказує, що весь цей час його водійське посвідчення було у нього на руках до його втрати в 2022 році, ОСОБА_1 спокійно їздив по ньому й неодноразово надавав на перевірку поліцейським на дорозі і жодних проблем ніколи не було, ніхто його ніколи не вилучав. Отримавши у оператора сервісного центру відомості про суд, який виніс постанову, її дату та номер справи ОСОБА_1 15.07.2024 року поїхав до Києво-Святошинського районного суду Київської області щоб розібратися в ситуації і вже там дізнався що дійсно в 2013 році розглядалася така справа і було ухвалено оскаржувану постанову, тоді ж і вперше отримав та побачив саму оскаржувану постанову.

Таким чином про факт існування даної справи і про оскаржувану постанову ОСОБА_1 вперше дізнався лише 15 липня 2024 року, коли отримав постанову та зміг ознайомитися з її змістом.

Зауважує, що він навіть не мав жодних шансів дізнатися про справу до моменту звернення до сервісного центру, оскільки як вбачається з тексту оскаржуваної постанови, у ній вказано, що місцем його проживання є будинок АДРЕСА_1 , але він не має та ніколи не мав жодного відношення до даної адреси, а місцем проживання станом на дату ухвалення постанови була квартира АДРЕСА_2 , а тому навіть теоретично ніяк не міг отримувати повістки у справі та знати про справу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги також вказує, що він не був учасником жодної описаної в оскаржуваній постанові події 05.06.2013 року на вулиці Булаховського в місті Києві, не керував ніяким автомобілем Mercedec-benz та не мав жодного контакту з працівниками правоохоронних органів з приводу огляду на стан сп`яніння. Більше того, він взагалі ніколи не мав жодного відношення до жодного автомобілю Mercedec-benz.

Вказує, що прямими підставами для сумніву в достовірності описаних в постанові подій є:

1) В постанові йому приписується керування автомобілем Mercedec-benz, д/н НОМЕР_1 , але таких номерних знаків елементарно не існує без літер перед цифрами, а отже це не існуючий автомобіль;

2) Як вже вказано вище, в постанові неправдива адреса мого проживання;

3) Як видно з паспорту, його «по-батькові» пишеться без апострофа, в той час як в постанові вказано з апострофом « ОСОБА_1 ». Це свідчить про те, що той хто складав протокол (якщо такий складався) не бачив його реальних документів й відповідно не пересвідчився в особі того на кого складається протокол;

4) Подія нібито мала місце в місті Києві, але судячи з постанови матеріал оформлявся чомусь ДАІ Києво-Святошинського району Київської області, а не ДАІ міста Києва, але на той час працівники ДАІ взагалі не мали повноважень здійснювали патрулювання та виконувати свої функції поза територією свого обслуговування, адже тоді діяльність ДАІ регулювалася «Інструкцією з діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС України, затвердженої Наказом МВС України №111 від 13.11.2006 року. П.9.4 даного Наказу було чітко встановлено, що дислокація маршрутів патрулювання і постів ДПС розробляється командиром стройового підрозділу в межах території, що обслуговується.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши доводи заявленого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з наступних підстав.

Згідно із ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. Строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин.

Як слідує з оскаржуваної постанови ОСОБА_1 на виклик суду не з`явився, про день слухання справи повідомлений належним чином. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП визнав.

На підставі «Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків їх зберігання», затвердженого Наказом ДСА України №1087 від 7 грудня 2017 року №1087, схваленого протоколом засідання експертної комісії Державної судової адміністрації України 22 червня 2017 року №3 відібрано до знищення як таку, що не має науково-історичної цінності та втратила практичне значення наступна номенклатурна справа (інші документи діяльності суду).

Справа про адміністративне правопорушення унікальний № 369/5634/13-п, провадження №3/369/2129/13 відносно ОСОБА_1 за ст. 130 КУпАП знищена у зв`язку із закінченням строків зберігання, відповідно до акта №45 від 16 січня 2018 року про вилучення та знищення справ не внесених до Національного архівного фонду.

У зв`язку з викладеним суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити доводи, які були зазначені в клопотанні про поновлення строку на оскарження постанови суду, поданого з пропуском більше 12 років.

Ставити під сумнів посилання суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, у суду апеляційної інстанції немає підстав.

Крім того, у суду апеляційної інстанції відсутні сумніви, що особа, яка оскаржує постанову суду першої інстанції та особа яка притягнута до адміністративної відповідальності є різними особами, оскільки дослідивши надані суду документи не вбачається, що судом було допущено помилку в даті народження особи, яка вчинила адміністративне правопорушення.

Також необхідно зауважити, що у по батькові « ОСОБА_1 » могла бути допущена помилка, оскільки відповідно до правил української мови, ім`я « ОСОБА_3 » пишеться через апостроф.

Щодо заперечення ОСОБА_1 самої обставини перебування у його власності чи керуванні автомобіля Mercedec-benz д/н НОМЕР_1 , слід зазначити наступне.

У серпні 2011 року Верховною Радою України було ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень». Зокрема, ч. 1 ст. 126 КУпАП викладено в новій редакції, відповідно до якої водій повинен мати при собі: посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Таким чином, доручення на право керування транспортним засобом, власником якого є інша особа не є обов`язковим документом для пред`явлення співробітникам поліції.

В даному випадку із постанови суду першої інстанції не вбачається, що ОСОБА_1 користувався автомобілем без документів, які йому дають право на керування. Також таких доказів не надано до апеляційної скарги.

Таким чином, сам факт відсутності у власності ОСОБА_1 автомобіля, який зазначено у протоколі не може бути безумовним доказом спростування обставини керування ним цим автомобілем.

Не можна також визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо неправильного написання адреси, оскільки у протоколі сама особа, стосовно якої складено протокол повідомляє адресу реєстрації, чи адресу фактичного проживання.

Крім того, основною підставою для оскарження постанови ОСОБА_1 наводить обставини, за яких Територіальним сервісним центром МВС України йому відмовлено у поновленні знищеного посвідчення водія у 2024 році за його зверненням 13 липня 2024 року.

При цьому, жодних доказів, що саме указана постанова, яку просить переглянути ОСОБА_1 є перешкодою для відновлення посвідчення водія до суду апеляційної інстанції не надає.

Крім того, положеннями Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року та п. 40 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов пороти України» від 03 квітня 2008 року визначено, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду, який в свою чергу визначає, що жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового його вирішення.

З огляду на викладене, вважаю за необхідне відмовити в поновленні строку на апеляційне оскарження з тих підстав, що апелянтом не доведено, що такий строк пропущено з поважних причин, а наведені у клопотанні обставини жодним чином не впливають на причини пропуску строку.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строків на апеляційне оскарження постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 1 липня 2013 року.

Апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Т.О. Писана