Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.10.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Лаврентьєва Ю. Г., потерпілої ОСОБА_1 та її представника адвоката Суботи М. І., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/765/23 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Лаврентьєва Ю. Г. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2023.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 966388 від 18.07.2023 та постанови судді від 04.10.2023 вбачається, що 18.07.2023 приблизно о 16 год 20 хв, ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини, а саме: ображав її нецензурними словами та погрожував фізичною розправою за адресою АДРЕСА_2 . Дії ОСОБА_3 містять ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Лаврентьєв Ю. Г., посилаючись на незаконність постанови суду від 04.10.2023 вважає, що вона прийнята з неправильним застосуванням норм права, неповнотою встановлення обставин справи та їх врахування, а тому порушує питання про її скасування та закриття провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Зазначені у протоколі обставини про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення не підтверджуються матеріалами справи. ОСОБА_3 у своїх поясненнях чітко вказав, що причиною конфлікту між ним та дружиною були саме дії його дружини, яка відібрала у нього телефон, кричала та намагалася застосувати фізичну силу, а також наявність судового процесу за позовом до дружини - ОСОБА_4 . Сам факт наявності між ОСОБА_3 та дружною конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного насильства у розумінні вимог ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Також захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки такий ним пропущено з поважних причин, так як при розгляді справи у місцевому суді ОСОБА_3 був відсутній, а копію оскаржуваної постанови останній отримав 18.10.2023 на підставі відповідної заяви.

-2-

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 на розгляд справи щодо нього не з`явився. Останній повідомлений за допомогою смс-повідомлення, про що свідчить довідка про доставку повідомлення у додаток «Viber», клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_3 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. При цьому, враховується думка захисника-адвоката Лаврентьєва Ю. Г., потерпілої та її представника, які не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_3 .

Заслухавши пояснення захисника-адвоката Лаврентьєва Ю. Г., який підтримав апеляційну скаргу, потерпілої ОСОБА_1 та її представника-адвоката Суботи М. І., які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що клопотання захисника-адвоката Лаврентьєва Ю. Г. про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а його апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_3 не був присутнім в судовому засіданні під час розгляду справи щодо нього, та відсутні дані про своєчасне отримання ним копії постанови, що перешкодило захиснику вчасно її оскаржити. Інших доказів, ніж ті, які зазначені в апеляційній скарзі, щодо дати отримання постанови судді від 04.10.2023, в матеріалах справи відсутні. Відповідно до наявної на обкладинці справи розписки захисника-адвоката Лаврентьєва Ю. Г., останній ознайомився з матеріалами справи та отримав копію постанови 18.10.2023.

З урахуванням наведеного, з метою недопущення порушення права на захист особи, доводи захисника-адвоката Лаврентьєва Ю. Г. щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції відносно ОСОБА_3 , апеляційний суд вважає поважними, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови таким, що підлягає до задоволення і такий строк поновлюється.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

-3-

Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка.

Суд першої інстанції, при винесенні постанови про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за подію, що мала місце 18.07.2023, врахував належні та допустимі докази про вчинення домашнього насильства психологічного характеру та вірно зазначив, що ОСОБА_3 ображав свою дружину нецензурними словами та погрожував фізичною розправою.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 966388 від 18.07.2023 стверджується, що ОСОБА_3 18.07.2023 приблизно о 16 год 20 хв вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини, а саме: ображав її нецензурними словами та погрожував фізичною розправою за адресою АДРЕСА_2 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Викладені в протоколі обставини підтверджуються письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_1 від 18.07.2023, рапортом помічника чергового Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області від 18.07.2023, рапортом інспектора СПДН Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області від 18.07.2023, копією термінового заборонного припису стосовно кривдника.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані у встановленому законом порядку, порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують наявність у діях ОСОБА_3 складу передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_3 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення, поліцейський СПДН ВП Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області Штефаняк В. І. був упередженим та необ`єктивним, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, і що він зацікавлений в результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази, як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги захисником ОСОБА_5 , і на такі останній не вказував під час розгляду апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обов`язків діяла у межах наданих їй повноважень.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

-4-

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктами 4 та 14 частини першої цієї ж статті визначено, що: економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Стаття 3 Закону визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Складений протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 з додержанням вимог ст. 256, 268 КУпАП, містить опис встановлених обставин та суть адміністративного правопорушення, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, достовірність даних, викладених у протоколі та правдивість показань потерпілої ОСОБА_1 , перевірені в судовому засіданні апеляційного суду, що в свою чергу свідчить про те, що суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 245, 251 КУпАП, об`єктивно з`ясував обставини даної справи і з урахуванням наявних та досліджених в судовому засіданні доказів, дійшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, в ході апеляційного розгляду справи не встановлено й жодних достовірних даних про те, що в потерпілої ОСОБА_1 були підстави для обмови ОСОБА_3 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення, такі дані не підтверджені будь-якими належними доказами.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що зазначені у протоколі обставини про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення не підтверджуються матеріалами справи, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та повністю спростовуються наведеними вище судженнями.

-5-

Доводи апеляційної скарги про те, що причиною конфлікту між ОСОБА_3 та дружиною були саме дії дружини, яка відібрала у ОСОБА_3 телефон, кричала та намагалася застосувати фізичну силу, а також наявність судового процесу за позовом до дружини, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені жодними доказами та повністю спростовані наявними в справі матеріалами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, і які беззаперечно свідчать про вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_1 .

Із цих підстав, як безпідставні, необґрунтовані і такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, апеляційний суд не бере до уваги та відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що сам факт наявності між ОСОБА_3 та дружною конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного насильства у розумінні вимог ч. 1 ст. 173-2 КУпАП

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_3 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті з урахуванням положень ст. 33 КУпАП, і є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

При цьому жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності вищевказаних матеріалів справи та висновків суду першої інстанції, стороною захисту не надано та апеляційним судом не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується і під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана апеляційна скарга без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань не вправі витребовувати докази, викликати свідків, тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту жодних доказів, які б свідчили про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та незаконність оскаржуваної постанови не надано, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу під час апеляційного розгляду не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника-адвоката Лаврентьєва Ю. Г. про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, поновити захиснику строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2023.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Лаврентьєва Ю. Г. залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2023 щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя