КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/681/2024 Постанова винесена суддею Касьян А.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2024 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1, захисника Ткача А.Г., розглянувши апеляційну скаргу захисника Ткача А.Г. на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 16 серпня 2023 року стосовно

ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, приватного підприємця, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 16 серпня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

Згідно з постановою суду, 25 червня 2023 року о 21 год. 11 хв. по просп. Оболонському, 10б/3 у м. Києві водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння було проведено в установленому порядку за згодою водія із застосуванням спеціального технічного засобу «Драгер» Alcotest 6820, ARJL-0246 при температурі +24оС та при вимірюванні вмісту парів еталону в повітрі, що видихається, результат огляду водія ОСОБА_1 склав 0,61 ‰ алкоголю.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявнийсклад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Ткаченко А.Г., вважаючи постанову суду необґрунтованою та невмотивованою, просить її скасувати та закрити провадження по справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що працівники поліції не довели допустимими доказами, що в діях ОСОБА_1 наявне порушення вимог п. 2.9а Правил дорожнього руху, а суд першої інстанції не надав належної оцінки позиції захисника щодо порушення працівниками патрульної поліції вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок огляду на стан сп`яніння, а також практики Європейського суду з прав людини, що призвело до ухвалення необґрунтованого та невмотивованого рішення.

Зазначає, що дослідженням відеозапису з нагрудної камери поліцейських, факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у визначений в протоколі час та місці, не встановлено. Навпаки, на відеозаписі з боді-камери поліцейський підтверджує слова ОСОБА_1 про те, що останній перебував поряд з автобусом, який стояв «під знаком» і не рухався. Таким чином, на відеозаписі поліцейський констатував, що він не зупиняв транспортний засіб.

Отже, працівники поліції порушили п. 6 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція), яка регламентує, що огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу.

Тому, оскільки поліцейський підтвердив, що він безпосередньо не зупиняв транспортний засіб, а відтак, не мав права проводити огляд на стан сп`яніння.

Також на відеозаписі один поліцейський пояснює своєму колезі обставини оформлення матеріалів і каже, дослівно - «там стояв (Залєвський) під знаком (вказує пальцем на місце неподалік), підходжу, чую «шлейф», кажу переставне машину, заберіть машину, бо евакуатор забере, він сідає за руль, я кажу включай камеру і за ним, ми включаємо камеру, він звідси рушає і все - ми його ставим, наче воно синє».

Таким чином, поліцейський підтвердив, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом та не був зупинений працівниками поліції, які помітили автомобіль, і наказали його перепаркувати під погрозою евакуації лише після того, як почули запах алкоголю від водія, увімкнули боді-камеру, щоб зафіксувати начебто свідомий рух ОСОБА_1, як пояснив поліцейський, щоб «поставити його, наче він керує автомобілем в стані сп`яніння».

При цьому працівники поліції, будучи обізнані про запах алкоголю з порожнини рота у ОСОБА_1 не відсторонили останнього від керування транспортним засобом, а навпаки, наказали перепаркувати автомобіль, тобто створили провокацію вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1

Отже, огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 має бути визнаний недійсним, оскільки був проведений з порушенням ст. 266 КУпАП, так як працівники поліції, будучи обізнаними про перебування ОСОБА_1 в стані сп`яніння, наказали здійснювати рух.

Також на відеозаписі видно, що після того, як поліцейські під`їхали до автобуса, вони жодним чином не висловлювали твердження про те, що цей автобус зупинений за порушення яких-небудь пунктів Правил дорожнього руху, поліцейські одразу підійшли до ОСОБА_1 та почали пропонувати пройти огляд на стан сп`яніння, що підтверджує висловлені на відеозаписі твердження поліцейського, що вони (працівники поліції) не зупиняли транспортний засіб, а супроводили його рух на незначну відстань боді-камерами, щоб, як висловився поліцейський, виставити ОСОБА_1 так, ніби він керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, щоб скласти відносно нього протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, впродовж відеозапису, під час оформлення матеріалів, ОСОБА_1 неодноразово повідомляв працівників поліції, що він не керував автомобілем, проте працівники поліції мовчать і жодних заперечень з цього приводу не висловлюють.

В ході судового розгляду справи він неодноразово звертав увагу на те, що адміністративне правопорушення було вчинено внаслідок провокації дій працівників поліції, із посиланням на конкретні докази, а саме відеозапис, але суддя, не надавши оцінку висловлюванням поліцейських та відмовивши (без обґрунтування причин) у задоволенні клопотання про виклик свідків, посилалась на ту обставину, що ним не було оскаржено дії працівників поліції. На думку суду, порушення працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції повинні бути встановлені не судом, а підтверджуватися результатами перевірки законності дій поліцейських іншими органами. Стороні захисту незрозумілі такі твердження суду, оскільки саме на суд покладається обов`язок дати оцінку всім обставинам, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому неправомірність дій поліцейських, які не відповідають закону та Інструкції, зафіксовані на відеозаписі та не потребує додаткового встановлення внаслідок оскарження дій поліцейських.

В подальшому, після перегляду відеозапису, суд не відхиляв ту обставину, що поліцейський, відчуваючи запах алкоголю, таки висловив вимогу ОСОБА_1 перепаркувати автомобіль, фактично погодившись із цією обставиною, проте зазначив, що ОСОБА_1 не є власником транспортного засобу, а тому не повинен був перейматися «долею» транспортного засобу, який поліцейський погрожував евакуювати, та мав не виконувати вказівки поліцейських, а тому рішення суду першої інстанції викликає сумнів у його законності і обґрунтованості, оскільки суд перекладає тягар доведеності невинуватості особи на сторону захисту, створюючи презумпцію винуватості особи та перекладає обов`язок дослідження усіх обставин справи саме на суд апеляційної інстанції.

Між тим, подію та склад правопорушення можуть підтвердити чи спростувати лише належні докази, в тому числі протокол про адміністративне правопорушення.

Відтак, на думку сторони захисту, провадження відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КупАП підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю належних та допустимих доказів вчинення інкримінованого правопорушення, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник Ткач А.Г. зазначає, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом був зумовлений діями поліцейських, які достовірно знаючи про перебування останнього в стані сп`яніння, попросили перепаркувати автомобіль, який перебував під забороняючим знаком.

Суд першої інстанції в постанові послався на те, що докази того, що поліцейські наказали перепаркувати автомобіль відсутні. Натомість, суд не взяв до уваги пояснення ОСОБА_1, який підтвердив, що працівники поліції дізнались, що він перебуває в стані сп`яніння та після цього попросили перепаркувати автомобіль. Більше того, на відеозаписі працівник поліції підтверджує, що, дізнавшись про те, що ОСОБА_1 перебуває в стані сп`яніння, попросив його перепаркувати автомобіль.

Проте суддя не вважав показання поліцейського як доказ. Більше того, суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про безпосередній допит поліцейських в судовому засіданні, фактично позбавивши можливості допитати цих осіб та встановити, що дійсно ці особи не зупиняли транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 та поставити питання працівникам поліції щодо їх висловлень щодо провокації ОСОБА_1 до керування транспортним засобом. Тобто фактично суддя відмовила в з`ясуванні обставин справи.

Також судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про допит водія автомобіля та товариша ОСОБА_1, з яким він під час цих подій перебував.

Крім того, суд першої інстанції послався на те, що в якості доказу неправомірності дій полііцейських обов`язково повинно бути рішення суду за процедурою оскарження неправомірних дій працівників поліції і таке рішення мало б преюдиційне значення у цій справі. Проте захисник вважає, що неправомірність дій поліцейських можливо встановити не лише з рішення суду за наслідками розгляду скарги на такі дії, а і шляхом оцінки інших доказів, зокрема відеозапису, на якому чітко зафіксовано, як поліцейський стверджує, що, відчувши запах алкоголю, попросив ОСОБА_1 перепаркувати автомобіль.

Проте суд першої інстанції в своїй постанові не надав оцінки цим висловлюванням поліцейського, при наявності такої ситуації і доказів провокації поліцейського відмовив у допиті вказаної особи, тобто порушив вимоги ст. 280 КУпАП, яка зобов`язує суд встановити всі обставини справи, що мають значення для її вирішення.

Крім того, суддя не взяв до уваги положення Європейського суду з прав людини, який констатує про неприпустимість використання як доказів фактичних даних, отриманих під час схилення особи до вчинення правопорушення, тобто під час провокації вчинення правопорушення.

Щодо посилання суду на необхідність оскарження дій поліцейських в порядку КАС, то сторона захисту зазначає, що в порядку КАС оскаржуються постанови поліцейських, а не протоколи.

Фактично, відсилаючи сторону захисту до необхідності оскарження будь-яких дій поліцейських до іншого органу, аніж до суду, незважаючи, що суду першої інстанції надані очевидні докази неправомірних дій поліцейських, оцінка яким повинна була бути надана в постанові суду в призмі практики ЄСПЛ, суд першої інстанції фактично закріпив «презумпцію правомірності дій поліцейського», що не може вказувати на об`єктивний та неупереджений розгляд справи.

Так, суд в постанові зазначив, що, відповідно до положень ст. 16 Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ, водій зобов`язаний виконувати передбачені законом вимоги поліцейського. ОСОБА_1 виконував законну вимогу поліцейського переставити автомобіль, оскільки той перебував під знаком «Зупинка заборонена». Цю вимогу ОСОБА_1 не сприймав як злочинну, оскільки дійсно автомобіль був припаркований в недозволеному місці і поліцейський був обізнаний в тому, що ОСОБА_1 перебуває в стані сп`яніння, а тому ОСОБА_1 не вважав, що перепаркування автомобіля на законну вимогу поліцейського призведе до негативних юридичних наслідків.

Зазначає адвокат і про те, що і поліцейські при виявлені факту вживання водієм алкогольних напоїв не мали права зобов`язувати ОСОБА_1 перепаркувати автомобіль.

Що стосується доводів суду першої інстанції про те, що протокол відносно ОСОБА_1 будь-яких пояснень з приводу незгоди з його змістом і жодних зауважень щодо дій поліцейських не містить, то на відеозаписі чітко зафіксовано як ОСОБА_1 стверджує, що він не керував транспортним засобом та, що за кермом перебувала інша особа. При цьому ОСОБА_1 в спілкуванні підтверджує, що поліцейський попросив його перепаркувати автомобіль. Після цього поліцейський повідомляє іншому колезі, що він спровокував керування ОСОБА_1 автомобілем, хоча той підтвердив, що не був за кермом.

Що стосується тверджень суду першої інстанції про те, що в протоколі стосовно ОСОБА_1 відсутні будь-які зауваження та про те, що наявні підписи про роз`яснення останньому його прав і обов`язків, то слід зазначити, що відеозапис взагалі не містить обставин ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом вказаних протоколів, поліцейські лише сказали їх підписати, але «презумпція правомірності дій поліцейських», висвітлена в цьому випадку, була домінуючою і ця обставина судом не була взята до уваги.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення захисника Ткача А.Г. та ОСОБА_1 на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, допитавши інспектора патрульної поліції ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені у судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою та самим ОСОБА_1 і будь-яких зауважень і заперечень не має; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого результат огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння позитивний, було виявлено 0,61 ‰ алкоголю; роздруківці результату тесту «Драгер», згідно якого результат тесту, на момент огляду - 25 червня 2023 року, на стан сп`яніння ОСОБА_1 становив 0,61 ‰ алкоголю; відеозаписі з нагрудної камери, якою зафіксовано безпосереднє проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» з результатами 0,61 ‰ алкоголю, при цьому ОСОБА_1 не заперечував ні факту керування транспортним засобом, ні результат приладу «Драгер»; розписці ОСОБА_1 , де він власноручно зазначив, що зобов`язується не керувати транспортним засобом протягом доби.

Зазначені докази є належними і допустимими, оскільки отримані у відповідності до вимог чинного законодавства, зафіксовані у належній процесуальній формі і узгоджуються між собою.

Доводи захисника Ткача А.Г. щодо провокаційних дій з боку працівників поліції спростовуються наданими суду доказами.

Зокрема з відеозапису з нагрудної камери інспектора поліції вбачається, як працівники патрульної поліції зупиняють автомобіль шляхом подання звукового сигналу, підходять до нього та запитують чий автомобіль, на що чоловік, як потім з`ясувалося громадянин ОСОБА_4 , повідомляє, що він хазяїн автомобіля, а за кермом інший чоловік та вказує на ОСОБА_1, який надає техпаспорт та інші документи. Надалі працівники поліції пропонують пройти огляд на приладі «Драгер», оскільки у ОСОБА_1 наявні ознаки алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 повідомляє, що вживав пиво, два бокали, погоджується та проходить огляд, результат якого 0,61 ‰ алкоголю. Ніяких заперечень щодо показників результатів огляду на приладі «Драгер» та факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 не виказує. Працівник поліції повідомляє, що буде складено протокол, а також роз`яснює, що у разі незгоди з показниками можна пройти огляд в медичному закладі, на що ОСОБА_1 вказує, що не бачить у цьому потреби. При цьому на відеозаписі зафіксовано, як ОСОБА_1 каже власнику автомобіля, що попереджав, що не можна рухатися на автомобілі, але той наполягав, щоб він їхав, бо перед цим працівник поліції попросив переставити авто, тому господар його попросив це зробити, а він сів та поїхав. Також і власник транспортного засобу, вже під час оформлення матеріалів, зазначив, що до цього керував його автомобілем не ОСОБА_1, а інший чоловік, який пішов у метро.

Також, за клопотанням сторони захисту, судом апеляційної інстанції допитав інспектора патрульної поліції ОСОБА_7, та свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .

Згідно пояснень свідка ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції, він є власником автомобіля «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_2 . Того дня, вони в трьох: він, ОСОБА_1 і ОСОБА_3, приїхали до станції метро "Петрівка", їх туди привіз ОСОБА_3. Потім ОСОБА_1 пішов проводжати ОСОБА_3 до метро, а він в цей час сидів в машині на пасажирському сидінні. Трохи попереду їх машини, на відстані 2-3 метрів, стояв автомобіль працівників патрульної поліції. Працівник поліції до автомобіля не підходив, а відразу підійшов до ОСОБА_1 коли той повертався від метро та сказав прибрати автомобіль, оскільки той стоїть під забороняючим знаком. ОСОБА_8 сказав, що він не водій, а водій пішов у метро. Після цього працівник поліції пішов до свого автомобіля, а ОСОБА_1 повернувся до автомобіля, в якому він сидів, та розповів йому про ситуацію. Після цього працівник поліції підійшов до ОСОБА_1 вдруге та сказав забрати автомобіль, а то зараз приїде евакуатор. ОСОБА_1 сказав, що не буде цього робити, оскільки він на підпитку і, що зараз приїде водій, який і забере автомобіль. Після цього, працівник поліції повернувся до свого автомобіля, а ОСОБА_1 сів за кермо його автомобіля і сказав, що треба прибрати автомобіль, а то його забере евакуатор, та почав перепарковувати автомобіль. В цей час працівники поліції включили на своєму автомобілі сирену та під`їхали до них, коли ОСОБА_1 перепаркував автомобіль. До цього часу вони сиділи в машині. ОСОБА_1 треба було на Оболонь, тому ОСОБА_3 завіз їх на метро "Петрівку", а звідти його (свідка) з автомобілем мав забрати його син. Ці події з патрульною поліцією відбулися за 2-3 хв., від того як ОСОБА_3 пішов у метро, але чому вони не зателефонували йому, щоб він перепаркував автомобіль, пояснити не зміг. Його син приїхав уже тоді, коли працівники поліції оформляли протокол.

Свідок ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції пояснив, що йому зателефонував ОСОБА_1, щоб він забрав його і його знайомого з кафе на Подолі та завіз на їх автомобілі на метро Петрівку, де їх хтось мав забрати. Він відвіз їх на метро Петрівку і там залишив, припаркувавши автомобіль біля входу в метро, а сам на метро поїхав у своїх справах.

Свідок ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції пояснив, що він працює інспектором патрульної поліції. Того дня у них була нічна зміна і вони з напарником заїхали на Оболонський проспект. На проспекті стояв автомобіль «Volkswagen Transporter» під знаком «Зупинка заборонена». Він сказав колезі зупинитися, щоб запитати може щось трапилось, можливо водій не побачив забороняючого знаку. Вони під`їхали до автомобіля та побачили ОСОБА_1 і його товариша, які повідомили, що це не їх автомобіль, вони на ньому не їхали, що водій пішов у метро. В процесі спілкування він почув від вказаних осіб запах алкоголю. Він повідомив їм, що якщо вони не водії, то щоб когось викликали, щоб переставити машину. Вони сказали, що зараз хтось приїде і забере машину. Але, коли він пішов до свого автомобіля, то ОСОБА_1 сів за кермо автомобіля «Volkswagen Transporter» та перепаркував його самостійно, при цьому під час здійснення маневру ОСОБА_1 об`їхав їх автомобіль, не увімкнувши сигнал повороту. Вони зупинили авто та, оскільки від ОСОБА_1 було чутно запах алкоголю, було викликано інших працівників поліції, які привезли прилад «Драгер», на якому ОСОБА_1 пройшов огляд. Потім приїхав їх знайомий і забрав автомобіль. На відео дійсно зафіксовано його розмову з колегою, де він повідомляє, що автомобіль стояв під знаком, чув запах алкоголю від осіб та говорив про те, що треба переставити автомобіль, бо евакуатор забере, а надалі ОСОБА_1 сів за кермо і вони зупинили автомобіль, але дана розмова була між ним з колегою. При цьому наголосив, що ОСОБА_1 та його знайомий не говорили, що вони водії, а сказали, що водій пішов в метро. Він дійсно говорив про необхідність переставити автомобіль, бо він стояв біля забороняючого знаку. Також вони не просили допомогти перепаркувати автомобіль, а сказали, що має приїхати знайомий та забрати автомобіль.

Отже, наведені докази не містять відомостей щодо підбурювання працівниками поліції ОСОБА_1 до керування транспортним засобом, а лише вказують на те, що працівники поліції, побачивши припаркований автомобіль у забороненому місці, вирішили з`ясувати причину зупинки та запропонували перепаркувати його. При цьому працівники поліції не просили безпосередньо ОСОБА_1 перепарковувати автомобіль. Таке рішення ОСОБА_1 прийняв сам.

З наведених доказів також вбачається, що працівники поліції не наказували перепаркувати автомобіль і не погрожували тим, що його забере евакуатор, а лише попередили, що автомобіль припаркований у недозволеному місці, у зв`язку з чим його може забрати евакуатор, а тому його краще переставити, уточнивши, що вони можуть викликати іншу особу для цього.

Звертає суд увагу і на ті обставини, що власник автомобіля ОСОБА_4 за кермом не перебував і навіть коли працівники поліції вказали на те, що автомобіль стоїть в забороненому місці, за кермо автомобіля, щоб його перепаркувати, сів ОСОБА_1

При цьому із запису з відеокамери вбачається, як ОСОБА_4 вказав на ОСОБА_1, як на водія автомобіля, а ОСОБА_1 цього не заперечував. Про іншого водія, який керував транспортним засобом, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 повідомили коли стало зрозуміло, що стосовно ОСОБА_1 буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, але в будь-якому випадку той водій керував автомобілем до подій, пов`язаних з його перепаркуванням. ОСОБА_1 підписав протокол про адміністративне правопорушення без жодних зауважень і заперечень, в тому числі і щодо роз`яснення його прав і обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Розмова між працівниками поліції, яка зафіксована на відеозаписі і на яку посилається захисник як на доказ провокаційних дій з боку останніх по відношенню до ОСОБА_1, лише підтверджує факт виявлення працівниками поліції ознаки сп`яніння у ОСОБА_1, однак вона не містить жодних відомостей про те, що працівник поліції спровокував ОСОБА_1 сісти за кермо автомобіля.

Що стосується тверджень захисника про те, що працівники поліції відразу не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, то слід зазначити наступне. Сам лише запах алкоголю з порожнини рота у водія є однією з ознак алкогольного сп`яніння, яка є підставою для проходження водієм відповідного огляду, за наслідками якого, у разі позитивного результату, водія має бути відсторонено від керування транспортним засобом. З наданих суду матеріалів вбачається, що працівник поліції попередив ОСОБА_1 про неналежне паркування автомобіля та запропонував його переставити, вказавши, що можна викликати іншу особу, яка може це зробити, у зв`язку з чим на той момент у працівника поліції не було приводів і підстав для відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

Стосовно доводів захисника щодо незаконного огляду ОСОБА_1 за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер», оскільки фактично зупинка транспортного засобу не відбулася, то не слід розуміти це поняття буквально. Відповідно до п. 6 розділу Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, або лікарем закладу охорони здоров`я. Таким чином, під поняттям «огляд на місці зупинки» мається на увазі, що огляд проводиться не лікарем в закладі охорони здоров`я, а поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу.

Поряд з цим, такі твердження захисника і спростовуються даними відеозапису, на якому зафіксовано як працівники патрульної поліції зупиняють керований ОСОБА_1 транспортний засіб «Volkswagen Transporter» під час його руху шляхом подання відповідного звукового сигналу, де на місці зупинки працівником поліції й було проведено огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу - приладу «Драгер», який показав результат 0,61 ‰ алкоголю.

Таким чином, надані суду докази є достатніми аби поза розумним сумнівом вважати про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому суд першої інстанції дослідив усі обставини справи та надав оцінку зібраним доказам у відповідності до вимог закону, про що детально обґрунтував у прийнятому ним рішенні.

За наведеного, висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події та повністю підтверджується зібраними доказами, які є належними і допустимими і в своїй сукупності вказують на наявність в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення.

При цьому, суд дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова судді Оболонського районного суду м. Києва від 16 серпня 2023 року є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування відсутні, а відтак, апеляційна скарга з доповненнями захисника Ткача А.Г. задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу захисника Ткача А.Г. залишити без задоволення, а постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 16 серпня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.