Справа № 639/6905/24
Провадження №3/642/2005/24
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

06 грудня 2024 року суддя Ленінського районного суду м. Харкова Вікторов В.В., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли до суду з Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП у відношенні

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.164 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ВАБ №228453 від 06.10.2024, 06 жовтня 2024 року о 15 год. 40 хв. за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 140-А, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Ford Tranzit», державний номерний знак НОМЕР_2 , надавав послугу з перевезення пасажирів за маршрутом «Дніпро Харків» без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без отримання ліцензії на право проведення такого виду діяльності, чим порушив вимоги ст. 35 Закону України «Про автомобільний транспорт», ст. ст. 19, 58 Господарського кодексу України, ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.164 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про місце і час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом доставки SMS-повідомлення, а також шляхом направлення судової повістки за адресою зазначеною в протоколі про адміністративне правопорушення, про причини неявки суду не повідомив.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Ольховик-Красільнікова Л.П. також не з`явилася в судове засідання про місце і час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, шляхом доставки SMS-повідомлення.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 11.06.2004 №11 „Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, де зазначено, що згідно зі ст. 245 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має своєчасно, всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати обставини справи і вирішити її в точній відповідності із законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

За даних обставин, з урахуванням того, що в розгляді справи про адміністративне правопорушення бере участь адвокат, який за законом має право на надання правової допомоги, надав свої повноваження, згідно яких ОСОБА_1 доручив своєму адвокату надавати правову допомогу у судових та правоохоронних органах, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 та його адвоката Ольховик-Красільнікової Л.П., оскільки положення ч. 2 ст.268 КУпАП не містять імперативного припису щодо обов`язкової участі осіб в судовому засіданні під час розгляду вказаної категорії справ.

05 грудня 2024 року до суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Ольховик-Красільнікової Л.П про закриття адміністративного провадження, в якому просить закрити провадження по справі про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Клопотання обгрунтовує тим, що як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, в ньому зазначено про здійснення ОСОБА_1 , господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів без державної реєстрації та без отримання ліцензії на даний вид діяльності. Крім того, в матеріалах адміністративної справи відсутня інформація про самостійність, регулярність та тривалість діяльності ОСОБА_1 , отримання від такої діяльності прибутку, відсутність у ОСОБА_1 державної реєстрації як суб`єкта господарювання. Відсутні будь-які пояснення свідків з приводу здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності, зокрема, пояснення пасажирів, яким нібито надавалися послуги з перевезення, чи очевидців здійснення ним такої діяльності. Окрім того, господарська діяльність означає систематичні дії особи, спрямовані на досягнення певного результату, тобто вчинення трьох і більш разів протягом року, а разове вчинення будь якої дії, не утворює складу адміністративного правопорушення (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 25.04.2003 року «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності»). Протокол про адміністративне правопорушення, а також інші матеріали справи не містять даних, що ОСОБА_1 систематично здійснює господарську діяльність. Істотною ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, є не тільки факт надання послуг за винагороду, а систематичний характер таких дій, що і становить суть господарської діяльності (Постанова Голови ВСУ від 18 травня 2001 року). Проте, в протоколі про адміністративне правопорушення та в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 здійснював регулярну, постійну та суттєву господарську діяльність, а рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень. Про це зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові по справі №524/4668/17. Також зазначає, що суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, в частині здійснення господарської діяльності без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди), може бути лише суб`єкт господарювання. Втім доказів того, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання суду не надано, що свідчить про те, що він не є належним суб`єктом відповідальності за правопорушення, яке ставить йому в провину. За таких обставин, органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення, не надано суду доказів, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарської діяльності та систематично здійснює господарську діяльність.

Суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, дійшов до таких висновків.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті.

Постанова суду згідно ст.283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

За змістомст.279 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення судом першої інстанції провадиться в межах обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимогст.256 КУпАП обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі про адміністративне правопорушення конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Згідно ст.251 КУпАП одним із доказів у справі про адміністративне правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення. Він має містити усі перелічені у ст.256 КУпАП відомості, які необхідні для вирішення справи, а без їх наведення він належної сили не має.

У протоколі ВАБ №228453 від 06.10.2024 року в розділі склад адміністративного правопорушення особою, яка його склала, зазначено, що: 06 жовтня 2024 року о 15 год. 40 хв. за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 140-А, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Ford Tranzit», державний номерний знак НОМЕР_2 , надавав послугу з перевезення пасажирів за маршрутом «Дніпро Харків» без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без отримання ліцензії на право проведення такого виду діяльності, чим порушив вимоги ст. 35 Закону України «Про автомобільний транспорт», ст. ст. 19, 58 Господарського кодексу України, ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності».

Отже вказано, що ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів, без державної реєстрації, суб`єкта господарювання, державної ліцензії.

Натомість суду не додано витягу чи інформації з реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на підтвердження того, що ОСОБА_1 зареєстрований як ФОП чи є суб`єкт господарювання.

Крім того, матеріали справи не містять копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Ford Tranzit», державний номерний знак НОМЕР_2 , тому не відомо хто є його власником.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в ст.62 Конституції України.

Відповідно до ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Суд звертає увагу на те, що ч.1 ст.164 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

Законом України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» про порушення якого ОСОБА_1 йдеться в протоколі про адміністративне правопорушення, в пункті 24 ст.7 зазначено перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, серед яких перевезення пасажирів автомобільним транспортом.

Статею 9 Закону України«Про автомобільнийтранспорт» визначено особливості ліцензування на автомобільному транспорті передбачено ліцензування на автомобільному транспорті спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів.

Проте це обов`язок суб`єктів господарювання, не їх найманих працівників забезпечити проведення державної реєстрації як суб`єкта господарювання та одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону

Згідно ч.ч.1, 2 ст.3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність, при цьому господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями.

Згідно ст.42 ГК України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, істотною ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, є не тільки факт надання послуг за винагороду, а систематичний характер таких дій, їх самостійний та ініціативний характер, що і становить суть господарської діяльності.

У той же час у протоколі ВАБ №228453 від 06.10.2024 року при викладі обставин вчинення правопорушення відображено одиничний факт, що мав місце 06.10.2024 року, а не систематичну діяльність, яка має здійснюватися протягом певного періоду часу.

Тому, одиничний факт надання платних послуг по перевезенню пасажирів не утворює складу правопорушення, передбаченого ч.1ст.164 КУпАП.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Проте, в протоколі про адміністративне правопорушення та в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 здійснював регулярну, постійну та суттєву господарську діяльність, а рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень. Про це зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові по справі №524/4668/17.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який… встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п.50-55 рішення від 06.09.2005 року), суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст.6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Крім того, у справі «Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom» (№ 46477/99) суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного розумного сумніву в цьому, тоді як наявність такого розумного сумніву у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Отже, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути єдиним та беззаперечним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.247 КпАП України, обставина що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення є відсутність події і складу адміністративного правопорушення

Оцінюючі зібрані в справі докази в їх сукупності, суд вважає,що в матеріалах справи відсутні достатні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, а також того, що він вчиняв дії, які становлять об`єктивну сторону даного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 10, ч.1 ст.164, п.1 ст. 247, 283-285 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя В.В. Вікторов