ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м.Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Марчак В.Я. за участю секретаря судового засідання Михайлюка М.І., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Дембіцького П.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Дембіцького П.Д. на постанову Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01 листопада 2024 року відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, пенсіонера, уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.2 ст.204-1 КУпАП, -

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.

Постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 605,60 гривні.

Згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_2 24.10.2024 року о 18 год. 35 хв., діючи в складі групи осіб спільно з громадянином України ОСОБА_3 , на напрямку 830 прикордонного знаку, на території Глибоцької ОТГ Чернівецького району Чернівецької області, на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » вчинив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію, поза пунктами пропуску через державний кордон України. Був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» під час руху в бік державного кордону на відстані 250 м. від лінії державного кордону.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги cт. cт. 9. 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року № 1777 XII, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 статті 204-1 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи апелянта.

На вказану постанову захисник Дембіцький П.Д. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Категорично не погоджуючись з постановою, посилається на те, що в ній не враховано та не зазначено, що ОСОБА_1 є пенсіонером прикордонних військ, жителем с. Черепківці та не планував перейти державний кордон, збирав підпеньки.

____________________________________________________________________

ЄУНСС 715/3604/24 Головуючий в І інстанції: Маковійчук Ю.В.

Номер справи 33/822/684/24 Суддя-доповідач: Марчак В.Я.

Вказує, що судом першої інстанції не надано оцінку матеріалам справи, де зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 рухались на автомобілі по проїзній частині в адміністративних межах АДРЕСА_2 .

Звертає увагу, що посадовими особами прикордонної служби надано на адресу Глибоцького районного суду матеріали, які не зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення і з яким не було ознайомлено ОСОБА_1 .

Зазначає, суд першої інстанції, в порушення норм матеріального та процесуального права, розглянув справу без виклику ОСОБА_1 , заслуховування його пояснень особисто, що є порушенням права на захист.

Таким чином, вважає, що висновки суду першої інстанції не підтвердженні належними доказами та не відповідають об`єктивним та фактичним обставинам справи.

Позиції учасників апеляційного провадження.

ОСОБА_1 та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу та просили задовольнити.

Мотиви Суду.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вказаних вимог не дотримався.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 вказав, що є пенсіонером прикордонних військ України, жителем с. Черепківці, що в межах прикордонного району, та не мав наміру незаконно перетнути державний кордон. Пояснив, що 24.10.2024 року близько 15:30 год він разом із ОСОБА_3 рухались на автомобілі по одній із доріг в адміністративних межах с. Багринівка і були зупинені прикордонним нарядом. Після зупинки він пред`явив їм документи, зокрема паспорт громадянина України, витяг з бази «Резерв», про те, що він перебуває на військовому обліку, однак їх доставили до НОМЕР_1 прикордонного загону в АДРЕСА_1 , де затримано та складено протоколи. Додав, що того дня з ОСОБА_3 зустрівся випадково і він виявився сином його колишнього колеги, з яким він разом проходив службу, тому він вирішив показати йому місцевість.

Обґрунтовуючи вину ОСОБА_1 за ч.2 ст.204-1 КУпАП, районний суд зіслався на протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього письмові докази.

Однак, досліджуючи матеріали справи в апеляційному порядку, суд вважає наявні докази недостатніми для обґрунтування вини ОСОБА_1 за критерієм «поза розумним сумнівом».

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №153343 від 24.10.2024 року, ОСОБА_1 24.10.2024 року о 18 год. 35 хв., діючи в складі групи осіб спільно з громадянином України ОСОБА_3 , на напрямку 830 прикордонного знаку, на території Глибоцької ОТГ Чернівецького району Чернівецької області, на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » вчинив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію, поза пунктами пропуску через державний кордон України. Був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» під час руху в бік державного кордону на відстані 250 м. від лінії державного кордону.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги cт. cт. 9. 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року № 1777 XII, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 статті 204-1 КУпАП (а.с.1).

Згідно вказаного протоколу у вину ОСОБА_1 ставиться порушення ст. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України».

Водночас, вказані норми містять загальні поняття та є бланкетними і відсилають до спеціальних норм підзаконних нормативно-правових актів, що передбачають порядок перетинання державного кордону.

Однак в протоколі формально вказано про порушення ст. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та не зазначено, які саме положення порядку перетинання державного кордону порушено ОСОБА_1 і які конкретні дії ним вчинено в порушення цих статей.

Апеляційний суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

На підтвердження обставин зазначених у протоколі, до матеріалів справи долучені письмові докази, зокрема письмові пояснення ОСОБА_1 , рапорт заступника начальника відділенні інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » старшого лейтенанта ОСОБА_4 , схему, довідку про опитування двох затриманих осіб.

У письмових пояснення ОСОБА_1 вину не визнав та зазначив, що він є місцевим жителем та не мав наміру перетнути державний кордон, до нього підійшов молодий чоловік і попросив показати старий кордон з Румунією.

Вказані поясненням суд першої інстанції не взяв до уваги та не надав оцінки.

Окрім того, як на підтвердження доказу вини суд першої інстанції зіслався на рапорт заступника начальника відділенні інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » старшого лейтенанта ОСОБА_4 .

Вказаний рапорт підтверджує обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення та з його змісту також вбачається, що під час фільтраційних заходів та огляду телефону виявлено карти та переписки про сприяння в перетині кордону поза пунктами пропуску, також особи мали при собі закордонні паспорти. Окрім того, під час поверхневого огляду особистих речей, які особи самовільно показали , були виявлені три військові квитки інших громадян України.

Разом з тих, в матеріалах справи відсутні підтвердження, зазначених у рапорті обставин, зокрема не міститься протоколу особистого огляду особи, які б підтверджував наявність у ОСОБА_1 закордонного паспорта чи будь-яких інших речей чи документів, які б могли свідчити про намір перетину державного кордону.

Окрім того, доданими до матеріалів справи знімками з мобільного телефону ОСОБА_3 не підтверджується умисел ОСОБА_1 на незаконний перетин державного кордону.

Апеляційний суд зауважує, що рапорт за відсутності інших належних та допустимих доказів, не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Також в матеріалах справи наявна схема обстановки на ділянці віпс « ІНФОРМАЦІЯ_3 », НОМЕР_1 прикордонного загону від 24.10.2024 року, яка складена та підписана особою, яка складала процесуальні документи заступником начальника відділенні інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » старшим лейтенантом ОСОБА_5 .

ОСОБА_1 категорично не погоджується з обстановкою на вказаній схемі, що він разом із ОСОБА_3 були затримані за допомогою службової собаки за 250 м від лінії державного кордону, оскільки вони рухались на автомобілі та були зупинені в межах с. Багринівка.

Інших беззаперечних доказів, фото чи відео фіксації, які б підтверджували обстановку, вказану на схемі та факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 в такий спосіб, який ставиться йому у провину, в матеріалах справи не міститься.

У своїй постанові суд першої інстанції вказав, що вина ОСОБА_1 підтверджується довідкою щодо проведення первинного опитування затриманих осіб, в яких вони підтвердили, що мали намір незаконно перетнути державний кордон.

Однак, апеляційним судом встановлено, що вказана довідка складена та підписана старшим офіцером прикордонного оперативно-розшукового відділу ГОРВ НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_6 та в ній не мітиться підтверджень того, що допитувані особи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтвердили зазначені в ній показання, тому її зміст не може бути взятий до уваги апеляційним судом.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що зміст вказаної довідки повністю суперечить письмовим поясненням ОСОБА_1 , які ним написані власноручно і засвідчені його підписом, в яких він не визнає вину та не зазначає жодних даних, які ніби то були отримані при його опитуванні старшим офіцером ОСОБА_7 .

Також апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 є жителем с.Черепківці, яке знаходиться в межах контрольованого прикордонного району, тому його перебування з паспортом громадянина України в даній місцевості не може свідчити про наявність в нього умислу на незаконний перетин державного кордону.

Виходячи з вищезазначеного, слід дійти висновку, що органом, що склав протокол не надано жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених ч.2 ст.204-1 КУпАП, та яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення, викладеного у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Наведене вище у своїй сукупності дозволяє зробити висновок про формальний підхід до підготовки матеріалів справи при складенні протоколу про адміністративне правопорушення і спрощений підхід суду першої інстанції до розгляду справи та дослідження доказів, а тому доводи апеляційної скарги є слушними.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд дійшов переконання, що в матеріалах відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП. Інших належних і допустимих доказів у встановленому законом порядку уповноваженими особами не надано.

У відповідності до ст. 62 Конституції України, ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998р. (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоби, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа вчинила правопорушення, яке ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.

На переконання апеляційного суду, районний суд прийшов до передчасного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, не навівши достатніх доводів на обґрунтування свого рішення, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 33-35, 245, 247, 248, 249, 251, 252, 294 КУпАП апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Дембіцького П.Д. задовольнити.

Постанову Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду [підпис] В.Я. Марчак

Згідно з оригіналом

Суддя Чернівецького

апеляційного суду _________________ В.Я. Марчак

(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

11.12.2024 року

(дата засвідчення копії)