Справа № 466/3760/24 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 33/811/978/24 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., секретаря Левчука А.-І.В., з участю захисника Сокальського Д.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Сокальського Д.А. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 07 травня 2024 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 130 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 грн 60 коп.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 20.03.2024 о 23:29 год. у м. Львові на вул. Назарука, 1, керував транспортним засобом марки «Skoda Fabia», номерний знак НОМЕР_1 повторно протягом року з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, яка не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук). Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі гр. ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, правопорушення за ст. 130 КУпАП вчинено повторно протягом року, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, адвокат Сокальський Д.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 07 травня 2024 року, закрити провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що постанова є незаконною.

Зазначає, що суддя не звернув увагу на те, шо у протоколі зазначено, що апелянт порушив частину II статті 130 КУпАП. Стаття 130 КУпАП України має тільки 7 частин, а 11 частини за недотримання якої складений протокол, стаття 130 КУпАП не містить.

Свідки у протоколі також не зазначені.

Судом не враховано, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують вину ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП, а саме те, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції в процесі руху. Матеріали справи також не містять належних та допустимих доказів, що підтверджують факт порушення водієм правил дорожнього руху і як наслідок його незаконне зупинення за таке порушення.

Звертає увагу на те, що на диску містяться тринадцять окремих файлів, відео на яких не є безперервним, та тринадцять разів переривається, тому його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

Крім того, у протоколі не вказано часу коли, нібито, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння і в який спосіб ним була зроблена відмова.

Наявний при справі рапорт жодним чином не підтверджує винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, адже він не описує жодних подій, які входять у предмет доказування у даній справі. Разом з тим, рапорт працівника поліції згідно позиції Касаційного адміністративного суду не може бути доказом вини особи, враховуючи його зацікавленість у складенні протоколів про адміністративні правопорушення. (ВС/КАС у справі № 524/5741/16-а від 20.05.2020)».

Апелянт наголошує, що у матеріалах справи відсутні пояснення свідків, акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протокол не було підписано ОСОБА_1 , у матеріалах справи відсутні письмові пояснення ОСОБА_1 .

Огляд ОСОБА_1 на місці та в медичному закладі не проводився, акт огляду не складався.

Вважає, що матеріали справи не містять доказів вини ОСОБА_1 тому справа підлягає закриттю.

ОСОБА_1 15.10.2024 у судове засідання не прибув, причини своєї неявки апеляційному суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

Захисник Сокальський Д.А. апеляційну скаргу підтримав, просив її задоволити, з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Апеляційний суд із врахуванням тривалого перебування справи у провадженні суду, постановив проводити апеляційний розгляд без участі ОСОБА_1 за участі захисника Сокальського Д.А. з таких підстав.

Так судове засідання призначалось судом апеляційної інстанції на 15:30 год. 11.07.2024, ОСОБА_1 не прибув до апеляційного суду, натомість прибув лише захисник Сокальський Д.А., судове засідання відкладено на 15:20 год. 18.07.2024 для виклику ОСОБА_1

18.07.2024 ні ОСОБА_1 , ні захисник ОСОБА_2 не прибули. Захисник Сокальський Д.А. надіслав клопотання про відкладення судового засідання, в якому просив відкласти розгляд справи, надати йому можливість ознайомитись з матеріалами справи в тому числі з відеофайлами та надати час для підготовки клопотання про закриття провадження у справі. Також просив не призначати судове засідання раніше 31 серпня 2024 року, оскільки з 15 липня по 29 липня 2024 року буде знаходитись на лікуванні, а з 25 липня по 30 серпня 2024 року буде перебувати у відпустці за межами м. Львова.

Клопотання захисника ОСОБА_2 було задоволено, судове засідання відкладено на 12:30 год. 06 вересня 2024 року, також ОСОБА_1 та захиснику Сокальському Д.А. скеровано повідомлення про можливість ознайомлення з матеріалами справи.

06 вересня 2024 року ОСОБА_1 , захисник Сокальський Д.А. не прибули в судове засідання, захисник Сокальський Д.А. надіслав повторне клопотання про відкладення розгляду справи, згідно з яким просив відкласти судове засідання у зв`язку із його хворобою.

Клопотання захисника ОСОБА_2 було задоволено, судове засідання відкладено на 16:30 год. 30.09.2024.

30.09.2024 ОСОБА_1 не прибув до апеляційного суду, причини своєї неявки апеляційному суду не повідомив та клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

Захисник Сокальський Д.А. в судовому засіданні головуючій у справі заявив відвід, в судову засіданні була оголошена перерва, наступне засідання було призначено на 15:40 год. 15 жовтня 2024 року.

15.10.2024 ОСОБА_1 в черговий раз не прибув до суду, причини своєї неявки апеляційному суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

Апеляційний суд скеровував судові повістки на адресу проживання, яку вказав ОСОБА_1 працівникам поліції при складанні протоколу, а саме: АДРЕСА_1 , та адресу зазначену захисником ОСОБА_2 в апеляційній скарзі - АДРЕСА_2 . Проте, скеровані судові повістки повертались на адресу суду з відміткою про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Ні ОСОБА_1 , ні захисник Сокальський Д.А. не повідомили апеляційний суд про зміну місця проживання ОСОБА_1 , тому судові повістки скеровувались на відомі адреси проживання ОСОБА_1 , що наявні в матеріалах справи.

Крім того апеляційний суд звертає увагу на те, що в суді апеляційної інстанції захисник Сокальський Д.А ствердив, що не знає де перебуває ОСОБА_1 , не має його номера мобільного телефону, електронної адреси, з ним не спілкується.

Апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не виявив належної зацікавленості у розгляді справи та протягом тривалого часу не з`являвся до апеляційного суду. Незацікавленість з розгляду своєї апеляційної скарги свідчить про зловживання учасником справи процесуальними правами з метою затягування строків розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, яка ратифікована Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адмінправопорушення, у якій вона є стороною.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992).

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини та з огляду на положення Конвенції щодо обов`язку сторони цікавитися рухом справи, розгляд апеляційної без участі ОСОБА_1 із врахуванням присутності в суді апеляційної інстанції адвоката Сокальського Д.А., не є порушенням права особи на доступ до правосуддя, тому що суд розцінює такі дії ОСОБА_1 , як зловживання учасником справи процесуальними правами, що спрямовані на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи.

Заслухавши виступ захисника Сокальського Д.А., перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, ч. 2 ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність за повторне протягом року керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд, що вчинено повторно протягом року.

Відповідно до ст. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

З протоколу серії ААД № 637450 від 21 березня 2024 року (а.с. 1) вбачається, що такими ознаками у ОСОБА_1 були: запах алкоголю із порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук.

З огляду на наведені ознаки, у поліцейського виникли підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.

Наявним у матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження патрульних підтверджується, що працівники поліції під час патрулювання зауважили про несправність транспортного засобу марки «Skoda Fabia», номерний знак НОМЕР_1 . Тому і продовжили рух за таким. Коли працівники поліції здійснили зупинку водій транспортного засобу марки «Skoda Fabia», номерний знак НОМЕР_1 , як згодом виявилось ОСОБА_1 припаркував автомобіль, вийшов з нього та стояв поруч. Поліцейський підійшовши до ОСОБА_1 повідомив, що на керованому ним автомобілі не працює права фара, однак ОСОБА_1 почав стверджувати, що не керував автомобілем, і такий йому не належить. Однак поліцейський встановивши дані ОСОБА_1 з`ясував, що транспортний засіб марки «Skoda Fabia», номерний знак НОМЕР_1 належить саме ОСОБА_1 . Працівник поліції вказав, що ОСОБА_1 рухався по вул. Б. Хмельницького, повернув перед магазином «АТБ», вони повернули за ним, щоб повідомити про несправність правої фари. Після чого ОСОБА_1 почав стверджувати, що за кермом перебувала його дружина. У подальшому працівник поліції продемонстрував ОСОБА_1 скинуте фото з вуличних камер, де зафіксовано, що саме ОСОБА_1 перебував за кермом, і ОСОБА_1 погодився, що на фото саме він (clip-1.mp4 час на відео 23:45:38). Працівник поліції з`ясовував у ОСОБА_1 чи вживав він алкоголь, останній відповів, що випив із товаришем 50 г. коньяку в автомобілі товариша, потім повернувся до свого авто, щоб забрати сигарети, і в цей час приїхали поліцейські. Поліцейський пред`явивши вимогу ОСОБА_1 про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння роз`яснив, що огляд він може пройти на місці зупинки транспортного засобу, або в медичному закладі, однак ОСОБА_1 стверджував, що працівники поліції його не зупиняли, чому повинен проходити огляд. Вимогу про проходження огляду, як на місці так і в медичному закладі поліцейський пред`являв неодноразово, але ОСОБА_1 стверджував, що його не зупинили, говорив, що подивиться як поліцейські складуть протокол, а згодом таки відмовився від огляду неодноразово (clip-2.mp4 час на відео 00:01:06; 00:01:11; clip-3.mp4 час на відео 00:14:39). Після відмови ОСОБА_1 від огляду, поліцейський розпочав складати адміністративні матеріали, в тому числі і протокол, з яким у подальшому був ознайомлений ОСОБА_1 .

Відтак, наведений вище відеозапис підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки «Skoda Fabia», номерний знак НОМЕР_1 о 23:29 год 20.03.2024 на вул. Назарука, 1 у м. Львові, та спростовує твердження захисника про відсутність доказів керування, тому такі твердження апеляційний суд розцінює, як форму захисту з метою уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Таким чином, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 , який отримав посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд зазначає, що попри наявний у водія обов`язок пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського, він може відмовитися від проходження огляду. Чинне законодавство містить єдиний виняток з даного правила - якщо водій-учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами (п. 14 розділу 3 Інструкції №1452/735).

Доводи захисника про те, що у протоколі зазначено, що ОСОБА_1 порушив частину 11 статті 130 КУпАП, апеляційний суд до уваги не бере, з таких підстав.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 2 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, -

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 поставлено у провину те, що він 20.03.2024 о 23:29 год. у м. Львові на вул. Назарука, 1, керував транспортним засобом марки «Skoda Fabia», номерний знак НОМЕР_1 повторно протягом року з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, яка не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук). Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що викладена у ньому фабула адміністративного правопорушення відповідає об`єктивній стороні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Тобто, у протоколі викладено, які саме дії вчинив ОСОБА_1 , які відповідають диспозиції ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що поліцейським у протоколі зазначено саме римське число ІІ, а не 11, як про це зазначає захисник, тому стверджувати, що ОСОБА_1 поставлено у провину вчинення правопорушення передбаченого ч. 11 ст. 130 КУпАП підстав немає.

Твердження захисника про те, що рапорт є неналежним доказом вини ОСОБА_1 не може слугувати підставою для скасування постанови, оскільки вина ОСОБА_1 окрім рапорта підтверджується іншими наявними доказами у справі, які не викликають у суду апеляційної інстанції сумніву у правильності висновку судді першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, висновок судді про доведеність винуватості останнього за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги про те, що долучений до матеріалів справи відеозапис не є безперервним не може бути підставою для скасування постанови, оскільки на такому зафіксовано в повному обсязі обставини, що підлягають з`ясуванню та дають можливість встановити в діях особи наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Твердження апелянта про відсутність доказів порушення ОСОБА_1 ПДР, як наслідок його незаконне зупинення за таке порушення, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки таке спростовується наявним в матеріалах справи відеозаписом, з якого вбачається, що у керованому ОСОБА_1 транспортному засобі марки «Skoda Fabia», номерний знак НОМЕР_1 не горіла права фара, тому працівники поліції і їхали за ОСОБА_1 , щоб повідомити йому про таку несправність. Факт несправності підтверджується відеозаписом на якому зафіксовано, як ОСОБА_1 завів двигун авто на прохання поліцейського, і дійсно було встановлено, що задня права фара не працює, з чим погодився і сам ОСОБА_1 .

Як наслідок відносно ОСОБА_1 поліцейський виніс постанову серії ЕНА №1706634 від 21.03.2024 за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Відтак дані факти спростовують твердження захисника про відсутність порушення ПДР ОСОБА_1 , як підстави для зупинення.

Разом з тим в суді апеляційної інстанції захисник Сокальський Д.А. повідомив, що йому невідомо чи оскаржував ОСОБА_1 постанову серії ЕНА №1706634 від 21.03.2024 за ч. 4 ст. 126 КУпАП в судовому порядку та чи було прийнято рішення за наслідками розгляду.

Щодо доводів захисника про те, що у протоколі не вказано часу відмови ОСОБА_1 від огляду, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки з наявного у матеріалах справи протоколу вбачається, що такий складено о 00:25 год. 21.03.2024. і такий містить відомості про дату, час та місце вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП (20.03.2024 о 23:29 год. у м. Львові на вул. Назарука, 1).

Безпідставним є і твердження апелянта про відсутність пояснень свідків в матеріалах справи, оскільки згідно зі ст. 266 КУпАП, свідки залучаються лише у випадку проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським у разі неможливості застосування технічних засобів відеозапису. Водночас, ОСОБА_1 поставлено у провину відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Відмова від огляду зафіксовані за допомогою технічних засобів відеозапису, а тому у поліцейських не виникало обов`язку щодо залучення свідків.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про відсутність письмових пояснень ОСОБА_1 у матеріалах справи, оскільки після складання поліцейськими протоколу ОСОБА_1 було роз`яснено можливість надати пояснення, на що останній скориставшись таким правом у протоколі про адміністративне правопорушення в графі Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті правопорушення зазначив: «…будучи під своїм будинком до мене підійшли працівники поліції і пред`явили, що я їхав на автомобілі, хоча він стояв».

Не можуть бути підставою для скасування постанови доводи апелянта про відсутність акта огляду, оскільки не впливає на правильність висновків судді першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та не спростовує факту його від мови від огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі.

Досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою, є належними та допустимими, та такими в повній мірі стверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.130 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Апеляційний суд вважає здобуті у справі докази є належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 , та у ході апеляційного розгляду апеляційним судом не отримано даних, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції та невідповідність їх дій вимогам «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 2 ст. 130 КУпАП (вчинено повторно протягом року) та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпційфакту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 07 травня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката Сокальського Д.А. в інтересах останнього - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Урдюк Т.М.