П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/2475/24

Провадження № 3/348/1140/24

23 жовтня 2024 року м. Надвірна

Суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Бурдун Т.А., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшла із Південно-західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка працює на посаді головного бухгалтера Управління культури і туризму Надвірнянської міської ради, на утриманні неповнолітніх дітей не має, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на яку протягом року не накладали адміністративне стягнення,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного бухгалтера Управління культури і туризму Надвірнянської міської ради,порушила вимоги законодавства про працю в частині оплати праці при звільненні працівника, встановлене 09.09.2024 року при проведенні позапланового заходу державного нагляду (контролю) у Управління культури і туризму Надвірнянської міської ради.

Так, відповідно до вимог частини першої статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі по тексту - ЗУ № 2136), заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором.

Норми законодавства про працю, які не суперечать нормам ЗУ № 2136, повинні бути дотримані всіма суб`єктами господарювання.

Відповідно до вимог частини першої статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Згідно представлених документів Управління культури і туризму Надвірнянської міської ради встановлено, що ОСОБА_2 звільнено з посади бібліотекаря 1 категорії 26.07.2024р. (наказ №49-ОС від 26.07.2024 року).

Проте, повний розрахунок з ОСОБА_2 Управлінням культури і туризму Надвірнянської міської ради при звільненні не проведено, компенсація за несвоєчасну виплату при звільненні підприємством нарахована та виплачена 14.08.2024 року (наказ № 49-ОС від 26.07.2024 року та зведена відомість сум для зарахування на рахунок від 14.08.2024 №001), чим порушено вимоги частини першої статті 10 ЗУ № 2136 та вимог статті 116 КЗпП України.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що у разі невиплати в день звільнення всіх коштів працівнику виплачується середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Проте, в день звільнення не проведено повний розрахунок зі звільненою ОСОБА_2 , їй не виплачено середній заробіток за весь час затримки заробітної плати по день фактичного розрахунку з 26.07.2024 року по 14.08.2024 року, чим порушено частину першу статті 117 КЗпП України.

Виходячи з вищенаведеного, ОСОБА_1 порушені норми ч.1 та ч.2 ст.10 Закону України № 2136 «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», за що відповідальність передбачена ч.1 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину визнала, наведені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини підтвердила, щиро розкаялася та просила суд її суворо не карати, про що також подала до суду заяву. Пояснила, що така ситуація виникла у зв`язку з тим, що керівництво пішло назустріч працівнику ОСОБА_2 звільнивши її в день написання заяви на звільнення. Проте повний розрахунок з нею в той день проведено не було та ОСОБА_2 погодилася, що кошти вона отримає в аванс, тому що коштів на виплату на рахунку не було. Зазвичай працівник подає заяву про звільнення за декілька днів до звільнення, замовляються гроші для розрахунку з працівником і тоді з ним проводиться розрахунок саме у день звільнення. Також долучила до матеріалів справи про адміністративне правопорушення копії пояснюючої записки від 05.09.2024 року про повний розрахунок з працівником ОСОБА_2 14.08.2024 року, повідомлення про виконання припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю ПЗ/ІФ/11747/007/П/ПТ від 09.09.2024 року, згідно якого звільненій ОСОБА_2 нарахована компенсація за невчасно виплачені розрахункові.

Відповідно до ст.ст.245,278,280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом. При підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, а при розгляді справи слід з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням вимог ст.ст.251,252,283 КУпАП в постанові суду зазначаються опис обставин, установлених при розгляді справи, докази та дається їм належна оцінка в їх сукупності.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівникам виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Згідно вимог ч.1 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», заробітна плата, виплачується у терміни, встановлені трудовим договором.

Із змісту ч. 1 ст. 41 КУпАП слідує, що відповідальність настає за порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України "Про звернення громадян", або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, знайшла своє повне підтвердження у суді та також підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення № ПЗ/ІФ/11747/007/П/ПТ від 09.09.2024 (а.с.1-2), копією акту № ПЗ/ІФ/11747/007 від 09.09.2024 (а.с.3-7), копією пояснюючої записки від 05.09.2024 року про повний розрахунок з працівником ОСОБА_2 14.08.2024 року (а.с.8), копією наказу № 49-ОС від 26 липня 2024 року Управління культури і туризму Надвірнянської міської ради(а.с.9), копією зведеної відомості сум для зарахування на рахунки (а.с.10), копією розрахункової відомості нарахування заробітної плати за 01.01.2023-30.09.2024 співробітнику ОСОБА_2 (а.с.11-12) та іншими матеріалами справи у їх сукупності.

Так, судом встановлено, що наказом підприємства від 26.07.2024 №49-ОС на підставі заяви від 26.07.2024 ОСОБА_2 звільнено із займаної посади згідно п.1 ст. 36 КЗпП (за угодою сторін) із 26.07.2024.

Проте, остаточний розрахунок при звільненні із ОСОБА_2 проведено 14.08.2024, що підтверджується розрахунковою відомістю. Даний факт суперечить нормам ч.1 ст.116 КЗпП України.

Станом на 14.08.2024 року розрахунок по заробітній платі ОСОБА_2 здійснено повністю.

Таким чином, суд вважає, що дії ОСОБА_1 за ознаками ч. 1 ст. 41 КУпАП кваліфіковано правильно, оскільки вона порушила вимоги законодавства про працю.

Згідно вимог ст.ст.23,33 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, що вчинила адміністративне правопорушення, у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. При накладанні враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч. 2 ст. 61 Конституції України). Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Усне зауваження може бути зроблено лише за малозначне правопорушення. Законодавство не містить їх переліку або вказівок на ознаки, що дозволяють судити про малозначність провини. Очевидно, це такі адміністративні правопорушення, які не становлять великої шкідливості й не завдають значних збитків державним або суспільним інтересам, або безпосередньо громадянам.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася, вину свою визнала, щиро розкаялася.

Матеріали справи не містять даних про те, що діями ОСОБА_1 спричинено велику шкоду та завдано значних збитків державним або суспільним інтересам, або безпосередньо громадянам.

При цьому, суддя приймає до уваги, що виплата заробітної плати працівнику станом на 14.08.2024 року була здійснена та заборгованість відсутня, а отже робить висновок, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення носить малозначний характер

Обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, відповідно до ст.35 КУпАП суддею не встановлено.

Обставиною, що пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення, відповідно до ст.34 КУпАП, суддя визнає щире каяття.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи вимоги ст. 22 КУпАП, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, оскільки в її діях хоча формально і наявні ознаки порушення вимог законодавства про працю, проте ці дії не заподіяли значної шкоди фізичним чи юридичним особам, суспільству чи державі і не були суб`єктивно спрямовані на заподіяння істотної шкоди. Також, суд враховує, що остання вперше притягується до адміністративної відповідальності, щиро розкаялася у скоєному та правопорушення не призвело до тяжких шкідливих наслідків.

Згідно ч. 2 ст. 284 КУпАП, при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір стягується у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення. Враховуючи, що провадження у даній справі слід закрити за малозначністю вчиненого правопорушення, відтак судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст. 22, 283, 284 КУпАП, суддя, -

постановив:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП та звільнити її від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 41 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 41 КУпАП - закрити.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга на постанову про накладення адміністративного стягнення подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя Т.А.Бурдун