Справа № 297/1629/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.10.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С, за участю захисника-адвоката Пилипчука В. Ф., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/686/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Пилипчука В. Ф. на постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 07.05.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 147768 від 27.03.2024 та постанови суду від 07.05.2024 вбачається, що 27.03.2024 приблизно о 18 год 35 хв, прикордонним нарядом «Група реагування» на напрямку 197 прикордонного знаку на околиці н. п. Дийда (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані близько 200 метрів від лінії державного кордону, було виявлено та затримано громадянина ОСОБА_2 спільно з сімома громадянами України, при здійсненні спроби незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину поза пунктами пропуску через державний кордон у складі групи осіб. Своїми діями ОСОБА_2 порушив ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Пилипчук В. Ф. вважає оскаржувану постанову незаконною і такою, що винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, без урахування всіх обставин справи. Просить постанову від 07.05.2024 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1КУпАП. Зазначає, що крім протоколу про адміністративне правопорушення, у матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, які б підтверджували факт спроби ОСОБА_2 на незаконний перетин державного кордону України, що свідчить про недостатність доказів для встановлення об`єктивної сторони вказаного правопорушення. При цьому, в діях ОСОБА_2 відсутня і суб`єктивна сторона, а саме умисел на незаконний перетин кордону, а та обставина, що ОСОБА_2 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом на напрямку 197 прикордонного

-2-

знаку біля населеного пункту Дийда на відстані близько 200 метрів від лінії державного кордону, не свідчить про спробу перетину державного кордону України поза пунктами пропуску. Матеріали справи не містять відомостей про те, за скільки метрів від лінії державного кордону України знаходиться н. п. Дийда. Крім того, справа була розглянута без участі ОСОБА_2 , який не був належним чином повідомлений про час та місце її розгляду, що свідчить про порушення права останнього на захист. Заява ОСОБА_2 про визнання вини подана ним під тиском працівників прикордонної служби при складанні протоколу, а інших подібних заяв ОСОБА_2 до суду не подавав. Просить поновити строк на апеляційне оскарження як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки ОСОБА_2 не був присутній під час розгляду справи, а копія постанови йому не направлялась і такої він не отримував.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на розгляд справи щодо нього не з`явилися. Останній повідомлений за допомогою смс-повідомлення, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber», клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. При цьому враховується і думка захисника-адвоката Пилипчука В. Ф., який не заперечив проти розгляду апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Пилипчука В. Ф., який підтримав клопотання та апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи клопотання та апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає до задоволення, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова судді винесена без участі ОСОБА_2 , при цьому матеріали справи не містять жодних відомостей, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_2 була вручена чи направлена копія оскаржуваної постанови, а захисник-адвокат Пилипчук В. Ф. ознайомився з матеріалами справи 03.09.2024.

Із урахуванням наведеного, з метою недопущення порушення права на захист особи, доводи клопотання щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції відносно ОСОБА_2 апеляційний суд вважає поважними, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови таким, що підлягає до задоволення і такий строк поновлюється.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

-3-

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_2 належним чином дотримані.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 147768 від 27.03.2024 стверджується, що 27.03.2024 приблизно о 18 год 35 хв, прикордонним нарядом «Група реагування» на напрямку 197 прикордонного знаку на околиці н.п. Дийда (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані близько 200 метрів від лінії державного кордону, було виявлено та затримано громадянина ОСОБА_2 спільно з сімома громадянами України, при здійсненні спроби незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину поза пунктами пропуску через державний кордон у складі групи осіб, чим порушив ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 27.03.2024, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів ОСОБА_2 від 27.03.2024, письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 27.03.2024 та заявою ОСОБА_2 .

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_2 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , стороною захисту не надано.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби 1 категорії відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ОСОБА_3 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_2 протоколу за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається захисник адвокат Пилипчук В. Ф. в апеляційній скарзі.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що інспектор прикордонної служби 1 категорії відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ОСОБА_3 діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_2 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового визнання ним вини у вчиненні адміністративного правопорушення, а також підписання протоколу та інших наявних у матеріалах справи документів.

-4-

Крім того, не надано доказів того, що відносно ОСОБА_2 був вчинений моральний тиск чи незаконні дії з боку прикордонного наряду, що призвело до підписання процесуальних документів. Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 оскаржував незаконні дії працівників прикордонної служби, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення у передбачений законом спосіб.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що заява ОСОБА_2 про визнання вини подана ним під тиском працівників прикордонної служби при складанні протоколу, апеляційний суд відхиляє як голослівні й такі, що не підтверджені жодними доказами.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, суд першої інстанції дав належну оцінку доданим до протоколу доказами та обґрунтовано визнав їх такими, що підтверджують вину у порушенні вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, які б підтверджували факт спроби ОСОБА_2 на незаконний перетин державного кордону України, що свідчить про недостатність доказів для встановлення об`єктивної сторони вказаного правопорушення, апеляційний суд також не бере до уваги, оскільки такі є надуманими та безпідставними, а також спростовуються змістом протоколу та доданими до нього матеріалами, якими підтверджено, що ОСОБА_2 спільно з іншими громадянами України намагався перетнути державний кордон України поза межами пунктів пропуску.

Апеляційний суд бере до уваги те, що зміст складеного щодо ОСОБА_2 протоколу свідчить про те, що такий відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, у ньому відображені всі необхідні й передбачені цими нормами відомості та обставини, у тому числі чітко викладена суть адміністративного правопорушення.

Доводи про те, що в діях ОСОБА_2 відсутня і суб`єктивна сторона, а саме умисел на незаконний перетин кордону, апеляційний суд також не бере до уваги, оскільки такі повністю спростовуються матеріалами справи, у тому числі й письмовими поясненнями ОСОБА_2 , який вказав, що мав намір поїхати в США, а також заявою, в якій ОСОБА_2 зазначив, що визнає вину і претензій до працівників прикордонної служби не має.

Відхиляючи вказані доводи, апеляційний суд зазначає про таке.

Відповідно до диспозиції частини першої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Частиною 2 цієї статті передбачено відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_2 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України в складі групи осіб.

-5-

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною другою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України групою осіб поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд оцінює, як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що 27.03.2024 о 18 год 35 хв ОСОБА_2 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України в Угорщину поза пунктом пропуску в складі групи осіб, в результаті чого був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» на околиці населеного пункту Дийда Берегівського району на відстані 200 метрів до державного кордону України, на напрямку 197 прикордонного знаку.

У зв`язку з чим, неспроможними є і доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять відомостей про те, за скільки метрів від лінії державного кордону України знаходиться н.п. Дийда, оскільки матеріалами справи чітко підтверджено, що ОСОБА_2 був виявлений та затриманий на околиці населеного пункту Дийда Берегівського району на відстані 200 метрів до державного кордону України. Стороною захисту цей факт не оспорюється.

Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_2 під час затримання не заперечував своєї вини та обставини, викладені у протоколі, а всі складені щодо нього матеріали підписав без жодних зауважень.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження і такі відхиляються.

Доводи апеляційної скарги про те, що справа була розглянута без участі ОСОБА_2 , який не був належним чином повідомлений про час та місце її розгляду, що свідчить про порушення права останнього на захист, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення,

-6-

передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, а також не свідчать про порушення права ОСОБА_2 на захист та не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2 , зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 було відомо, що справа буде розглядатися Берегівським районним судом, і він просить розглянути таку без його участі. Жодних доказів, які б свідчили про те, що вказану заяву ОСОБА_2 не підписував чи підписав їх під примусом, стороною захисту не надано. Також апеляційний суд звертає увагу на те, що участь правопорушника у розгляд цієї категорії справи не є обов`язковою і, відповідно, розгляд справи без участі правопорушника не є безумовною підставою для скасування судового рішення, і при цьому, факт розгляду судом першої інстанції справи без участі ОСОБА_2 враховано апеляційний судом як одну з підстав для поновлення захиснику строку на апеляційне оскарження постанови.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Безпідставними є також вимоги захисника про об`єднання апеляційним судом в одне провадження справ № 297/1629/24 та 297/1630/24 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 185-10 та за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, оскільки апеляційний розгляд проводиться виключно в межах складеного щодо ОСОБА_2 протоколу серії ЗхРУ № 147768 від 27.03.2024 (справа №297/1629/24) і об`єднання справ в одне провадження на стадії апеляційного перегляду чинним законодавством не передбачено.

За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, отже судом першої інстанції під час розгляду справи дотримано вимоги ст. 279, 280 КУпАП, а доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли.

Також, апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

-7-

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника-адвоката Пилипчука В. Ф. задовольнити, поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 07.05.2024 щодо ОСОБА_2 .

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Пилипчука В. Ф. в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 07.05.2024 щодо ОСОБА_4 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя