№ 536/2557/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Кременчук

Суддя Кременчуцького районного суду Полтавської області Колотієвський О.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу серії ЕПР1 № 137693, ОСОБА_1 , 27 вересня 2024 року о 08 годині 10 хвилини, керував т/з Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_1 в с. Майбородівка по вул. Жовтнева, буд.43 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку відмовився.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заявив клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки була порушена процедура проведення огляду та фактичною невідповідністю обставин справи інкримінованому правопорушенню, оскільки він не заперечував проти проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, але поліцейській повідомили, що огляд буде проведений не на місці зупинки, а в закладі охорони здоров`я у м. Кременчук. Наслідків відмови від проходження огляду йому не повідомляли, а лише вказали, що в суді будуть розбиратися чи є його вина у вчиненні адміністративного правопорушення.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить такого висновку.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010, передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Суд також звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України» від 06.12.1998р. (п. 146) який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998р. (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоби, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа вчинила правопорушення, яке ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79).

Крім того, ЄСПЛ констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. Надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).

Ураховуючи те, що протокол про адміністративне правопорушення є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, а суд розглядає справи лише у межах обставин, що окреслені у ньому. Іншими словами, протокол містить у собі формулювання «обвинувачення» , яке, по суті, являє собою юридичний висновок, заснований на фактичних обставинах справи, зміст якого складають правові ознаки правопорушення, викладені мовою диспозиції застосовуваної норми КУпАП.

У той час, як саме формулювання обвинувачення визначає конкретний обсяг і межі судового розгляду і надає можливість обвинуваченому у повній мірі реалізувати своє право на захист.

Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція).

Згідно з положеннями "Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції", затвердженої наказом МВС України N 1376 від 06.11.2015 р., при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому, серед іншого, зазначається суть адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол.

В силу ч.2 статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Вказана норма закону є імперативною, при цьому положення КУпАП не визначають повноважень, підстав та обов`язку для суду збирати докази

В п.44 рішення від 30 вересня 2010 року «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» (Vladimir Polishchuk and Svetlana Polishchuk v. Ukraine, заява № 12451/04) ЄСПЛ наголосив, що «словосполучення «згідно із законом» у пункті 2 статті 8 Конвенції, по суті, стосується національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм (див. рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine), заява № 11901/02, п. 49).

Таким чином, особа може бути піддана заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що кореспондується із ст. 245 КУпАП, за якою завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Крім цього, у своїх рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18.01.78 року, "Коробов проти України" від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів, уповноважена посадова особа, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом".

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Так, під час дослідження відеозаписів з нагрудних камер судом встановлено, що ОСОБА_2 на пропозицію поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння погодився пройти на місці зупинки транспортного засобу, але поліцейський йому повідомив, що на місці проходити він не буде, а потрібно їхати в заклад охорони здоров`я. Більше того, на запитання про наслідки відмови проходити огляд в закладі охорони здоров`я, поліцейський не відповів, що це буде рівнозначна відповідальність, як і за підтвердженний стан алкогольного сп`яніння, а вказав лише, що суд буде розбиратися чи є порушення.

У справі «Саранчов проти України» ЄСПЛ зазначив, що «заявник, не маючи жодних спеціальних знань у юриспруденції, не був у змозі належним чином оцінити наслідки відмови від свого права на правову допомогу під час судового розгляду його справи.» Аналізуючи вказане та встановлені судом обставини, ОСОБА_2 не має спеціальних знань у юриспруденції, і тому не мав змоги оцінити наслідки не проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а поліцейський таких наслідків не роз`яснював йому, в той час ОСОБА_2 повідомляв, що згоден пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Наказом Міністерства Охорони Здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, затверджено інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якої, розділом I ч.6 цієї інструкції передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом

- лікарем закладу охорони здоров`я.

Крім цього, Розділом I ч.7 цієї інструкції У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Відповідно до ч.1 ст.266 КУпАП, у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Отже, поліцейський, в порушення інструкції, не надав ОСОБА_2 можливості пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а наполягав без законних підстав на проходження огляду в закладі охорони здоров`я.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення особи, в тому числі і щодо вчинення адміністративного правопорушення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На підставі вищевикладеного, суд вважає в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, а тому з цих підстав, відповідно до ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 130, 247, 251, 280, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі через Кременчуцький районний суду Полтавської області протягом десяти днів з дня її винесення.

СуддяОлександр Олександрович Колотієвський