СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 3/759/6480/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Єросова І.Ю. розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 за ч. 3 ст. 130 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

До Святошинського районного суду міста Києва надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №964642 від 19.08.2024 р. ОСОБА_1 19.08.2024 р. о 10:25 год. у м.Києві по вул.Жмеринській керував автомобілем «Рено» д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: бліде обличчя, поведінка, яка не відповідає дійсності, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 3 ст. 130 КУпАП.

На розгляд справи призначений ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

З огляду на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, будучи обізнаною про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, не вжив заходів для явки до суду, не подав письмових заперечень проти протоколу, тому суддя вважає, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи, з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП , та вважає, що справу можна розглянути без його участі. Європейський Суд з прав людини у рішенні Пономарьов проти України від 3 квітня 2008 наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Судом встановлено, що постановою Оболонського районного суду м.Києва від 16.03.2024 р. (ун.№756/16128/23) ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Святошинського районного суду м.Києва від 19.06.2024 р. (ун.№759/9803/24) ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Суддя, дослідивши матеріали справи, а саме: протокол серії ААД №964642 від 19.08.2024 р., направлення на огляд водія транспортного засобу, постанову Оболонського районного суду м. Києва від 16.03.2024 р., постанову Святошинського районного суду м. Києва від 19.06.2024 р., диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського на якому зафіксовано факт відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, доходить висновку про доведеність вини правопорушника.

На підставі викладеного, з метою виконання завдань КУпАП та запобігання вчинення у подальшому нових правопорушень, вважаю за необхідне застосувати до ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами без конфіскації транспортного засобу за санкцією ст. 130 ч. 3 КУпАП, оскільки транспортний засіб на праві власності належить іншій особі.

Враховуючи вище викладене та керуючись статтями 33-35, 124, 130 ч. 1, 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 130 КпАП України та застосувати адміністративне стягнення у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Постанова може бути оскаржена відповідно до ст.ст. 289, 290 КпАП України.

Постанова є виконавчим листом, який підлягає пред`явленню до виконання протягом 3 (трьох) місяців.

Суддя І.Ю. Єросова