Справа № 449/942/24 Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р.О.
Провадження № 33/811/1374/24 Доповідач: Гончарук Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Гончарук Л.Я., з участю захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Вуйцік Ольги Богданівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної ОСОБА_1 адвоката Вуйцік Ольги Богданівни на постанову судді Перемишлянського районного суду Львівської області від 30 липня 2024 року,

встановив:

цією постановою визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір, що становить 605,60 грн.

Відповідно до постанови, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 752556 від 22.06.2024 слідує, що цього ж дня о 19 год 16 хв, в м. Бібрка, вул. Б. Лепкого Львівського району Львівської області, керував автомобілем Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки і в медичному закладі відмовився.

На вказану постанову захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Вуйцік О.Б. подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що розгляд справи 30.07.2024 відбувався за відсутності ОСОБА_1 , в матеріалах справи відсутні відомості про те, що постанова була надіслана йому для відома. Натомість копія такої отримана ОСОБА_1 05.09.2024 в приміщенні суду згідно поданої ним 04.09.2024 року заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що постанова суду першої інстанції не ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, винесена з упередженням.

Звертає увагу на те, що з долучених до протоколу фрагментів відеозаписів вбачається, що фіксація безпосередньо руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та зупинення безпосередньо самим поліцейським транспортного засобу під час руху не відбувалась.

Зазначає, що працівниками поліції ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів із застосуванням технічних засобів відеозапису, а за відсутності такого в присутності двох свідків.

Вказує, що відсутні докази того, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, шляхом вручення йому письмового направлення та що він відмовився від проведення огляду, докази отримання такого направлення відсутні.

10.10.2024 у судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, та пояснив, що він автомобілем не керував.

15.10.2024 у судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, натомість захисник адвокат Вуйцік О.Б. не заперечувала проти розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши виступ захисника адвоката Вуйцік О.Б. на підтримку поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Доводи апелянта щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження є обґрунтованими. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Незважаючи на позицію апелянта, про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі і перевіреними доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 752556 від 22.06.2024(а.с.4), рапортом інспектора СРПП ВнП № 2 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції О. Наумець (а.с.6); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.2); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4); відеозаписом події (а.с.8) та іншими матеріалами адміністративної справи у їх сукупності.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 22.06.2024 серії ААД № 752556, ОСОБА_1 , 22.06.2024 о 19 год 16 хв, в м. Бібрка, вул. Б. Лепкого Львівського району Львівської області, керував автомобілем Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки і в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з рапортом інспектора СРПП ВнП № 2 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції О. Наумець, з якого слідує, що 22.06.2024 о 19 год 16 хв в м. Бібрка, вул. Богдана Лепкого під час несення служби, нею спільно із поліцейським СРПП капралом поліції Іващенко Б., було зупинено підозрілий автомобіль марки «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час спілкування та складання адміністративних матеріалів у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів. Водію було запропоновано пройти огляд лікаря у медичному закладі Перемишлянської ЦРЛ та за допомогою технічного приладу алкотестеру «Drager 6820», проте водій ОСОБА_1 відмовився. В подальшому на громадянина ОСОБА_1 було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення серії ААД № 752556 від 22.06.2024 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Аналізуючи відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він автомобілем не керував, апеляційний суд не бере до уваги та розцінює їх як такі, що спрямовані на уникнення останнім відповідальності за скоєне.

Вказані докази, якими стверджується факт керування транспортним засобом та відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, є логічними, послідовними, та такими, що взаємоузгоджуються між собою, а тому в апеляційного суду відсутні підстави сумніватися в їх достовірності та допустимості.

Стосовно доводів наведених апелянтом про відеозапис події, то апеляційний суд не бере до уваги доводи в частині їх неналежності та недопустимості, при цьому звертає увагу, що крім відеозапису вина ОСОБА_1 підтверджується іншими наявними в матеріалах справи доказами про які згадано вище.

При цьому, як слідує з відеозапису події, працівниками поліції під час патрулювання виявлено автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . Працівник поліції підійшовши до водія, який в той момент не заперечував, що керував транспортним засобом, запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки під час спілкування у водія ОСОБА_1 були виявленні ознаки алкогольного сп`яніння, однак останній відмовився від такого огляду.

Таким чином, зважаючи на конкретні обставини справи, правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 є умисною, суспільно небезпечною дією, а тому зазначені у апеляційній скарзі обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення апеляційний суд до уваги не бере, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи і спростовуються наведеними вище доказами.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, стороною захисту не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Всі інші доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються, мають формальний характер та зводяться до власної оцінки фактичних обставин справи та зібраних у справі доказів, при цьому, захисник оцінює ці докази вибірково, ігноруючи при цьому їх сукупність.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг та заяв щодо дій працівників поліції, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах та на відеозаписі нагрудних камер, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень суддею суду першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суддя суду першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Судом враховується рішення Європейського суду з прав людини у рішенні від 29 червня 2007 року у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», за яким будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Викладені у постанові судді висновки відповідають фактичним обставинам справи.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови та закриття провадження, апелянтом не надано.

З огляду на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги щодо скасування постанови районного суду та закриття провадження у справі не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

постановив:

поновити захиснику - адвокату Вуйцік Ользі Богданівні строк апеляційного оскарження постанови судді Перемишлянського районного суду Львівської області від 30 липня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності адміністративної ОСОБА_1 адвоката Вуйцік Ольги Богданівни залишити без задоволення, а постанову судді Перемишлянського районного суду Львівської області від 30 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Л.Я. Гончарук