ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1952/24 Справа № 175/9282/24 Суддя у 1-й інстанції - Ребров С. О. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна І. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката Соколова В.В., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 1700грн.; стягнуто судовий збір;

ВСТАНОВИВ:

відповідно до постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року згідно з протоколом № 70 від 30.05.2024 р. сержант ОСОБА_1 30.05.2024 року не виконував покладені на нього службові обов`язки та не виконав поставлене завдання заступника командира роти в умовах особливого періоду (був не готовий до виїзду), тобто правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП. Крім цього, в провадженні судді Реброва С.О. перебувають протоколи про адміністративне правопорушення за аналогічними правопорушеннями сержантом ОСОБА_1 31.05.2024 року (справа №175/9283/24), 01.06.2024 року (справа №175/9287/24), 02.06.2024 року (справа №175/9289/24) та 03.06.2024 року (справа №175/9292/24).

На зазначену постанову захисник адвокат Соколов В.В., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, із пропуском строку на апеляційне оскарження.

В клопотанні про поновлення строку вказує, що про час та місце розгляду справи повідомлені не були, про прийняту постанову дізнались з системи «Судова влада України» 24.6.2024 року.

Вивчивши доводи клопотання про поновлення строку, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.285 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після розгляду справи, а копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови суду в той же строк вручається або висилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, місцевим судом постановлено оскаржуване рішення 21.06.2024 року, при цьому матеріали справи не містять даних про належне повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного, вважаю за можливе визнати причину пропуску строку поважною та поновити строк апеляційного оскарження постанови судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року.

В апеляційній скарзі, захисник адвокат Соколов В.В., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення, сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у чинені адміністративного правопорушення і являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Звертає увагу, що в фабулах протоколів про адміністративне правопорушення не зазначено, що дії, які інкримінуються ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-15 КУпАП вчинені в період особливого періоду.

Наголошує, що ОСОБА_1 не є військовим начальником або військовослужбовцем, який постійно чи тимчасово обіймає посаду пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, а тому не є суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Звертає увагу, що відповідно до матеріалів справи неможливо достеменно встановити обсяг повноважень ОСОБА_2 , який віддавав накази ОСОБА_1 , зміст та форму таких наказів та той факт, що зміст цих наказів доведений до відома ОСОБА_1 .

Зазначає, що протоколи складені з порушенням вимог ч.2 ст.254 КУпАП.

Зауважує, що про час та місце розгляду справи ОСОБА_1 та його захисник повідомлені не були, чим порушено право на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Сторони провадження до судового засідання не з`явились, на адресу апеляційного суду надіслано клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Всебічно розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню за таких підстав.

Положеннями ст. 268 КУпАП регламентовано, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Всупереч зазначеним вимогам закону справа розглянута без участі ОСОБА_1 , без даних про належне його повідомлення про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо нього.

Також, матеріали справи не містять заяву ОСОБА_1 про проведення судового засідання за його відсутністю. В протоколі про адміністративне правопорушення не міститься відомостей про призначення дати та місця розгляду протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Всупереч вимог Закону щодо обов`язково належного повідомлення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, місцевий суд не здійснив дій направлених на повідомлення ОСОБА_1 , матеріали справи не містять відомостей як про належне повідомлення останнього, так і взагалі про спробу такого повідомлення, зокрема відсутні повістки, довідки про sms повідомлення.

Місцевий суд повинен перевірити справжність волевиявлення особи шляхом виклику у судове засідання або належним чином повідомити про дату час та місце розгляду справи. Тим самим порушено право особи, що притягається до адміністративної відповідальності на безпосередню участь у судовому процесі, не забезпечено його право скористатися своїми процесуальними та конституційними правами на доступ до правосуддя, реалізувати в суді свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, й зокрема права давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо, тобто фактично був позбавлений права на захист, а в решті й на справедливий суд, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з цим, як встановлено судом апеляційної інстанції, Дніпропетровським районним суду Дніпропетровської області, відповідно до винесеної постанови, не встановлено всіх обставин справи, а лише наявне посилання на протоколи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 . В своїй описовій частині, судом першої інстанції фактично не встановлені обставини справи, не досліджено факт адміністративного правопорушення, не зазначено про наявність чи відсутність ознак вказаного правопорушення та взагалі не досліджено письмових доказів та визнано ОСОБА_1 винним за ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Враховуючи зазначені обставини, наявні підстави для скасування судового рішення у зв`язку з порушенням вимог процесуального закону.

Згідно ч.8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.

Згідно приписів статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням цього Кодексу, зокрема є охорона прав і свобод громадян, власності, встановленого правопорядку, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно ст.ст.245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Рішення Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року (Далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У відповідності до ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Переглядаючи судове рішення, суд апеляційної інстанції дослідив матеріали справи, відповідно до яких, ОСОБА_1 ставиться у провину, що 30.05.2024 року близько 15-00 заступник командира з морально-психологічного забезпечення 6 аеромобільної роти 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_2 перебуваючи у тимчасовому місці розташування підрозділу у АДРЕСА_2 віддав наказ бойовому медику 1 аеромобільного взводу 6 аеромобільної роти 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 сержанту ОСОБА_1 станом на 16-00 бути в екіпіруванні та готовим до виїзду у район відведення підрозділу АДРЕСА_1 . Вищевказаний військовослужбовець проявивши недбале ставлення до військової служби станом на 16-30 30.05.2024 року не був готовий до виїзду.

Крім того, 31.05.2024 року близько 10-00 заступник командира з морально-психологічного забезпечення 6 аеромобільної роти 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 молодший лейтенант ОСОБА_2 перебуваючи у тимчасовому місці розташування підрозділу у АДРЕСА_2 віддав наказ бойовому медику 1 аеромобільного взводу 6 аеромобільної роти 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 сержанту ОСОБА_1 станом на 11-00 бути в екіпіруванні та готовим до виїзду у район відведення підрозділу АДРЕСА_1 . Вищевказаний військовослужбовець проявивши недбале ставлення до військової служби станом на 11-30 31.05.2024 року не був готовий до виїзду.

Крім того, 01.06.2024 року близько 15-00 заступник командира з морально-психологічного забезпечення 6 аеромобільної роти 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 молодший лейтенант ОСОБА_2 перебуваючи у тимчасовому місці розташування підрозділу у АДРЕСА_2 віддав наказ бойовому медику 1 аеромобільного взводу 6 аеромобільної роти 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 сержанту ОСОБА_1 станом на 16-00 бути в екіпіруванні та готовим до виїзду у район відведення підрозділу АДРЕСА_1 . Вищевказаний військовослужбовець проявивши недбале ставлення до військової служби станом на 16-30 01.06.2024 року не був готовий до виїзду.

Крім того, 02.06.2024 року близько 11-00 заступник командира з морально-психологічного забезпечення 6 аеромобільної роти 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 молодший лейтенант ОСОБА_2 перебуваючи у тимчасовому місці розташування підрозділу у АДРЕСА_2 віддав наказ бойовому медику 1 аеромобільного взводу 6 аеромобільної роти 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 сержанту ОСОБА_1 станом на 12-00 бути в екіпіруванні та готовим до виїзду у район відведення підрозділу АДРЕСА_1 . Вищевказаний військовослужбовець проявивши недбале ставлення до військової служби станом на 12-30 02.06.2024 року не був готовий до виїзду.

Крім того, 03.06.2024 року близько 13-00 заступник командира з морально-психологічного забезпечення 6 аеромобільної роти 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 молодший лейтенант ОСОБА_2 перебуваючи у тимчасовому місці розташування підрозділу у АДРЕСА_2 віддав наказ бойовому медику 1 аеромобільного взводу 6 аеромобільної роти 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 сержанту ОСОБА_1 станом на 14-00 бути в екіпіруванні та готовим до виїзду у район відведення підрозділу АДРЕСА_1 . Вищевказаний військовослужбовець проявивши недбале ставлення до військової служби станом на 14-30 03.06.2024 року не був готовий до виїзду.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 172-15 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Об`єктивною стороною недбалості, тобто недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. При цьому, якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків, то не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним (хвороба, відсутність досвіду, нетривалість служби). Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.

Верховний Суд України у своїй постанові від 21.05.2021 року справі № 185/12161/15-к вказав, що, при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається..

Апеляційним судом встановлено, що у протоколах про військове адміністративне правопорушення від 30.05.2024 року, 31.05.2024 року, 01.06.2024 року, 02.06.2024 року, 03.06.2024 року складених щодо ОСОБА_1 , суть адміністративного правопорушення належним чином не сформульована, з відображенням обов`язкової кваліфікуючої ознаки інкримінованого правопорушення, яка б відповідала диспозиції ч.2 ст. 172-15 КУпАП.

Викладене свідчить про невідповідність складеного протоколу вимогам ст. 256 КУпАП.

Крім того, диспозиція ч.2 ст. 172-15 КУпАП є бланкетною, містить опис адміністративного правопорушення в загальних рисах.

В протоколах про військове адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 взагалі не зазначено, які норм закону порушено останнім, не зазначено конкретних службових обов`язків, до виконання яких, недбало поставився ОСОБА_1 , як військова службова особа.

При цьому, орган, що розглядає справу, не наділений повноваженнями на збирання доказів та розглядає справу в межах тих доказів, що зібрані та надані на розгляд суду разом із протоколом про адміністративне правопорушення, а тому, предмет судового розгляду обмежений даними, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть.

В той же час, тягар доказування події адміністративного правопорушення покладено на посадову особу яка складає протокол про адміністративне правопорушення, що слідує з положень ст. 251 КУпАП, та суд не вправі самостійно віднаходити докази та здійснювати інші дії на встановлення винуватості особи.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП за викладених у протоколах про адміністративне правопорушення обставин, а тому всі сумніви та припущення стосовно наявності в діях останнього складу адміністративного правопорушення повинні тлумачитися на його користь.

Враховуючи все вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що суд місцевий суд, не забезпечивши повноту, всебічність та об`єктивність судового розгляду, проігнорувавши відсутність вагомих доказів у справі, дійшов безпідставного та помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП.

Інших будь-яких доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, не надано.

Враховуючи наведене, через відсутність в протоколі та доданих до нього матеріалах відомостей, які б беззаперечно вказували на вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, вважаю недоведеним факт події та складу зазначеного правопорушення.

На підставі викладеного, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

клопотання захисник адвоката Соколова В.В., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу захисника адвоката Соколова В.В., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, скасувати та провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського апеляційного суду Ірина СВІЯГІНА