Номер провадження: 33/813/2278/24
Номер справи місцевого суду: 946/6555/24
Головуючий у першій інстанції Яковенко І.І.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Карташова О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудуман А.О.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеса в залі суду апеляційну скаргу особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 серпня 2024 року, у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок)

Як зазначено в постанові суду, 15 серпня 2024 року о 08:30 годині на відстані близько 8200 м. від прикордонного знаку №1373 в контрольовано прикордонному районі на ділянці відповідальності ВПС Ізмаїл, перебуваючи в прикордонному наряді Контрольний пост на блокпосту Саф`яни, ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, а саме на неодноразову вимогу пред`явити документи, що посвідчують особу, не виконав її, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Не погодившись із зазначеною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою просить її скасувати, а справу закрити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 пояснює, що 15 серпня 2024 року він їхав на рейсовому автобусі в м. Ізмаїл. На блокпосту Саф`яни, перед виїздом в місто, автобус зупинили військові для перевірки документів. Він пред`явив їм дозвіл ДПС на право перебування, проживання та пересування в прикордонній смузі, виданий 16.07.2024 року НОМЕР_1 Прикордонним загоном та посвідчення журналіста. ОСОБА_1 також зазначає, що при ньому ще був паспорт громадянина України для виїзду за кордон, але він його не надав для перевірки, оскільки військовослужбовці у відповідь на його законну вимогу відмовилися надати свої посвідчення та належним чином засвідчені копії нормативних документів, на підставі яких вони здійснюють цю перевірку. Виникла суперечка, яка стала переходити в конфлікт, бо військовослужбовці, які як виявилось, були з різних формувань (прикордонники, нацгвардійці та співробітники ТЦК) вдалися до погроз та грубої поведінки. При цьому, ніякого конфлікту з прикордонником він не мав. Активними, щодо нього були нацгвардієць і співробітник ТЦК. На зазначені дії, ОСОБА_1 викликав поліцію, але допомоги від прибулого наряду не отримав і його на військовому автомобілі грубо та брутально (з застосуванням насильства) доставили в військову частину ДПС. Там склали, щодо нього протокол про адміністративне затримання, у якому зазначили дані з його закордонного паспорта, що спростовує його звинувачення у злісній непокорі. При таких обставинах, ОСОБА_1 вважає свою поведінку правомірною та законною.

Підсумовуючи викладене в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що запровадження воєнного стану не скасовує обов`язку посадових осіб дотримуватися прав і свобод людини. Наголошує, що він не оскаржує права військових на здійснення перевірок документів, а протестує проти того, у який спосіб це здійснюється. Грубість і брутальність у будь-якому разі недопустимі і є порушенням ст. 3 Конституції України, яка визнає людину, її честь і гідність вищою соціальною цінністю. А суд першої інстанції по відношенню до нього проігнорував фундаментальний правовий принцип і правову доктрину верховенства права.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 надав пояснення по суті справи, підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовільнити.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності який просив постанову місцевого суду скасувати, провадження по справі закрити, приходжу до наступного висновку.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але необмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п.44 рішення по справі « ОСОБА_2 та Світлана Поліщук проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

На думку апеляційного суду, вказаних вимог закону при розгляді справи місцевий суд дотримався не у повному обсязі.

Частина 1 ст. 185-10 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення злісної непокори законному розпорядженню чи вимогам працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків пов`язаних з охороною державного кордону.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ №263689 від 15.08.2024 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, 15.08.2024 року о 08:30 годині на відстані близько 8200 м. від прикордонного знаку № 1373 БП Саф`яни, ділянка відповідальності відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 (тип Б) було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця ДПСУ під час виконання ним службових обов`язків, а саме не виконав неодноразову повторну законну вимогу майстер-сержанта ОСОБА_3 пред`явити документи, що посвідчують особу, чим вчинив адміністративне правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Фактично, підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 185-10 КУпАП стала непокора останнього працівникам прикордонного служби виконати певні дії на їх вимогу, що стверджується протоколом про адміністративне затримання щодо ОСОБА_1 та рапортом інспектора прикордонної служби 1 категорії відділення моніторингу обстановки відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 (тип Б) майстер-сержанта ОСОБА_3 , поясненнями військовослужбовців ОСОБА_4 Та

ОСОБА_5 судових засіданнях у суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 свою вину у інкримінованому правопорушенні не визнав та вказав, що він надавав документи які посвідчують особу, протокол складали з зазначенням даних його закордонного паспорта, який він сам і надав.

Оцінюючи зазначені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд враховує наступне.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

З матеріалів справи вбачається, що доказами вини ОСОБА_6 за ч.1ст. 185-10 КУпАП є протоколи про вчинене адміністративне правопорушення, про затримання, рапорт інспектора прикордонного служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », поясненнями військовослужбовців, поясненнями ОСОБА_1 , відеозаписом, який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому, інших доказів на доведення винуватості особи у інкримінованому йому правопорушенні судом не здобуто.

Надаючи оцінку протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та іншим письмовим доказам, наявним у матеріалах справи, суд звертає увагу на наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є джерелом права в Україні кожному гарантовано право на справедливий суд.

Суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 , які він надав 15.08.2024 співробітникам прикордонної служби, коли його зупинили військові він пред`явив дозвіл на перебування, проживання та пересування у прикордонній смузі, виданий 16.07.2024 року НОМЕР_1 Прикордонним загоном, та посвідчення журналіста. На його запит до військового пред`явити його документи, військовим було відмовлено та сказано звертатись до військової частини. Після чого, його було затримано.

З відеозапису долученого до матеріалів адміністративної справи, який прикордонним загоном був витребуваний у Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області, не вбачається того, що ОСОБА_1 відмовлявся надати документи та чинив злісну непокору.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень. У розумінні законодавця «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги чи розпорядження.

Злісність непокори визначається як кваліфікуюча ознака правопорушення.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Зібрані у справі докази не достатні для висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

Наведені факти, у відповідності до статті 62 Конституції України, повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вони не дають змоги апеляційному суду однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1ст. 185-10 КУпАП.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Таким чином, суду не надано беззаперечних доказів, які б вказували на винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185-10 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За даних обставин апеляційний суд доходить до висновку, що наявні всі підстави для закриття провадження у справі за недоведеністю вчинення адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 серпня 2024 року скасувати, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185-10 КУпАП, - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов