Справа № 473/4598/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

"25" жовтня 2024 р. місто Вознесенськ

Суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Зубар Н.Б., за участю секретаря судових засідань Волосовського А.С., особи, яка притягується до відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, про притягнення до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Вознесенська Миколаївської області, не працює, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає АДРЕСА_2 , обліковий номер картки платника податків НОМЕР_1

В С Т А Н О В И В:

У протоколі про адміністративне правопорушення серія ААД №818317 від 10.08.2024 року поліцейським, який його склав, зазначено, що: «10.08.2024 року 22 год. 10 хв. в м.Вознесенськ, вул.Одеська ОСОБА_1 керував ЗАЗ Славута н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, невнятна річ). Водій від проходження медичного огляду на місці та проїхати до медзакладу відмовився».

В протоколі зазначено, що водій від підпису протоколу відмовився.

Дії ОСОБА_1 особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, були кваліфіковані як порушення п.2.5 ПДР та за ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 вказав, що він ніяким транспортним засобом не керував, тому він вину за складеним стосовно нього протоколом не визнає. В останнє засідання, яке було призначено на 25.10.2024 року ОСОБА_1 не прибув, хоча отримав смс про виклик на 08.30 год. 25.10.2024 року, про що у справі є відповідна довідка, тому розгляд справи було завершено у його відсутність на підставі ст.268 КУпАП.

Свідок ОСОБА_2 , чиї письмові пояснення є в матеріалах провадження, кілька разів викликався як по телефону та виклик отримав за допомогою смс-повідомлення на номер телефону, що вказаний в його поясненнях, які були надані ним поліції, проте до суду не прибув. Про доставку смс-повідомлень свідку у справі є відповідні довідки.

Після чого суд викликав вказаного свідка рекомендованим листом, проте він не вручений адресату та повернутий до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Тому суд приймає до уваги письмові пояснення вказаного свідка, оскільки вони надані поліції, так як відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі №208/712/19 визначено, що: «Положення КУпАП не містять заборони використовувати у судовому рішенні письмові пояснення, надані службовій особі правоохоронного органу».

Також ЄСПЛ у справі «Аль-Хаваджа та Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom) (пункти 119-147) Великою палатою було роз`яснено принципи, які мають застосовуватись у випадку неявки свідка у відкрите судове засідання. Ці принципи можна узагальнити таким чином (див. також рішення у справах «Хорнкасл та інші проти Сполученого Королівства» (Horncastle and Others v. the United Kingdom), заява № 4184/10, пункти 131-135, від 16 грудня 2014 року, та «Сетон проти Сполученого Королівства» (Seton v. the United Kingdom), заява № 55287/10, пункт 58, від 31 березня 2016 року):

(i) у першу чергу Суд повинен розглянути попереднє питання щодо наявності поважної причини для оголошення показань свідка за його відсутності, враховуючи, що за загальним правилом свідки повинні надавати показання в судовому засіданні і для забезпечення їхньої явки мають бути докладені всі розумні зусилля;

(ii) типовими причинами неявки, як у згаданій справі «Аль-Хаваджа та Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), є смерть свідка чи побоювання помсти. Проте існують інші законні підстави неявки свідка в судове засідання;

(iii) якщо свідка не було допитано на будь-якій попередній стадії провадження, оголошення показань свідка замість надання їх безпосередньо у судовому засіданні має бути крайнім заходом;

(iv) визнання допустимим доказом показань відсутніх свідків призводить до потенційно невигідних умов для обвинуваченого, який, у принципі, під час судового розгляду кримінальної справи повинен мати ефективну можливість оскаржити доказ проти нього. Зокрема, він повинен мати можливість перевірити точність і достовірність показань свідків шляхом їх допиту в усній формі у його присутності або під час надання показань свідком, або на певній пізнішій стадії провадження;

(v) відповідно до правила «єдиного або вирішального доказу», якщо визнання вини обвинуваченого виключно або переважно ґрунтується на показаннях свідків, яких обвинувачений не може допитати на будь-якій стадії провадження, його права на захист обмежуються неправомірно;

(vi) у цьому контексті слово «вирішальний» слід розуміти вузько як таке, що вказує на доказ такої значущості або важливості, який, вірогідно, маже стати вирішальним для результату розгляду справи. Якщо неперевірені показання свідка підтверджуються іншими доказами, вирішення питання, чи є вони вирішальними буде залежати від сили підтверджуючих доказів: чим більш вагомими будуть інші обвинувальні докази, тим менше вірогідність визнання показань відсутнього свідка вирішальними;

(vii) проте, оскільки пункт 3 статті 6 Конвенції слід тлумачити у контексті загальної оцінки справедливості провадження, правило єдиного або вирішального доказу не повинно застосовуватися жорстко;

(viii) зокрема у випадку, коли показання зі слів іншої особи є єдиним або вирішальним доказом проти обвинуваченого, визнання його допустимим доказом не призводить автоматично до порушення пункту 1 статті 6. При цьому, якщо засудження ґрунтувалося на єдиному або вирішальному показанні відсутнього свідка, Суд має піддати провадження найретельнішому аналізу. З огляду на загрози, пов`язані з визнанням таких показань допустимим доказом, він буде дуже важливим складником для встановлення балансу та вимагатиме достатніх урівноважуючих факторів, у тому числі існування вагомих процесуальних гарантій. У кожній справі питання полягає в наявності достатніх урівноважуючих факторів, у тому числі заходів, здатних забезпечити справедливу та належну оцінку достовірності такого доказу. Це дозволить обґрунтування засудження на підставі такого доказу лише за умови, що він є достатньо достовірним з урахуванням його важливості для справи.

У справі стосовно ОСОБА_1 суд вжив всіх заходів для виклику свідка ОСОБА_3 , проте той до суду не прибув, проте його пояснення можуть бути враховані як доказ, оскільки вони містяться як в окремому документі, складеному поліцією, так і на відеозаписі до протоколу.

Окрім протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД №818317 від 10.08.2024 року долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння яке містить запис, що водій від проходження відмовився.

Також в судовому засіданні за участю ОСОБА_1 було оглянуто відеозапис, зроблений співробітниками поліції.

Відповідно до ст.251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення.

На диску, що долучено до протоколу, наявні два відеофайли.

Файл 0000000__0015 містить відео, надане поліцейськими, зйомка розпочата о 22.33 год. 10.08.2024, поліцейський питає де він, каже йди сюди. Поліцейський каже ОСОБА_1 йдемо до машини чоловік каже, що він за кермом не був. Поліцейський каже, що всі на нього (чоловіка) вказали. ОСОБА_1 каже, що іншому водієві (учаснику ДТП) віддасть гроші. ОСОБА_1 говорить іншому водієві, що віддасть гроші, оскільки вони разом навчалися. Поліцейський перевіряє документи у ОСОБА_1 16.06.1993 року народження. ОСОБА_4 говорить, що, авто фірми. Водій о 22.41 год. каже їхав від «Квіткового» до центру.

Поліцейським запропоновано ОСОБА_1 (який на питання чи вживав спиртне, говорить поліцейському «Ти чуєш») пройти огляд на визначення стану сп`яніння, в тому числі й в лікарні, роз`яснено наслідки такої відмови, а також те, що у разі відмови буде складено протокол. ОСОБА_1 відмовляється від пропозиції поліцейських пройти такий огляд як на місці, так і в лікарні. ОСОБА_1 вказує, що він не керував транспортним засобом, проте поліцейські все одно складають протокол та опитують свідка. О 23.02 год. ОСОБА_1 відмовляється отримувати протокол та стверджує, що за кермом не був.

Файл 0000000__0016 містить відео, надане поліцейськими, на якому о 23.04 год. поліцейський опитує свідка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який підтверджує, що ОСОБА_1 був за кермом.

В письмових поясненнях, що були надані поліції під час складання протоколу (що зафіксовано на відео) ОСОБА_3 вказав, що саме ОСОБА_1 був за кермом авто, яке в`їхало в авто свідка. Свідок вказав поліції, що ОСОБА_1 мав різкий запах з порожнини рота, не внятну річ. Поліцейськими було запропоновано Вітушко пройти огляд на місці та в лікарні, той відмовився та взагалі заперечував факт керування.

Суд має право врахувати як доказ письмові пояснення, надані поліції, оскільки відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі №208/712/19 визначено, що: «Положення КУпАП не містять заборони використовувати у судовому рішенні письмові пояснення, надані службовій особі правоохоронного органу».

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, суд враховує, що ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

У ході здійснення судом провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння підлягає доведенню факт керування особою транспортним засобом, наявність ознак такого сп`яніння, пропозиція/вимога пройти огляд на стан сп`яніння та факт відмови водія від проходження зазначеного огляду.

Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.

Відповідно до п.2.5 постанови Кабінету Міністрів України «Про правила дорожнього руху» №1306 від 10.10.2001 року водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином норми ПДР встановлюють обов`язок водія, а не право, пройти огляд на визначення стану сп`яніння і жодних винятків для цього (втома, брак часу, не бажання водія) ПДР не містять.

Згідно із ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан наркотичного чи іншого сп`яніння. Огляд водія на стан наркотичного чи іншого сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Наданий до суду протокол про адміністративне правопорушення, на думку суду відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оскільки в ньому зазначено наявні у ОСОБА_1 на момент зупинки його транспортного засобу поліцейським ознаки стану алкогольного сп`яніння, а також зазначено, що огляд він пройти відмовився.

Приписами пункту 2.5 Правил передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Згідно ч.1 ст.130 КУпАП адміністративним правопорушенням є, зокрема, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103: «2. Огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

6. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

7. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

8. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду».

Зазначена у протоколі інформація співпадає з обставинами, зафіксованими на долучених до протоколу відеофайлах, зокрема пропозицію поліцейського пройти огляд та відмову від такого огляду з боку ОСОБА_1 .

Те, що ОСОБА_1 перед цим керує транспортним засобом із очевидними ознаками сп`яніння на наданому відео не зафіксовано.

Проте як сам ОСОБА_1 , так і свідок ОСОБА_3 на відео вказують про керування ОСОБА_1 транспортним засобом, яким був учасником ДТП. Сам ОСОБА_1 говорить, що сплатить гроші потерпілому та що рухався від «Квіткового» до центру.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд вважає, що досліджені матеріали справи поза розумним сумнівом доводять факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, а саме відмова від проходження огляду на стан сп`яніння.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

Достатність доказів - це можливість суду покласти їхню сукупність або один із них в основу процесуальною рішення. Ця ознака доказів застосовується тільки щодо певної їх сукупності.

У даній справі сукупність доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, за яким йому поліція пред`явила обвинувачення.

Так згідно із Постановою Верховного Суду від 4 липня 2018 року справа №688/788/15-к провадження №51-597км1: «22. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

23. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

24. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

25. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

26. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням».

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

З огляду на досліджені докази суд вважає, що в діях ОСОБА_1 є ознаки складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Враховуючи суспільну небезпеку правопорушення та його характер, суд вважає доцільним застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП із ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст.40-1, ч.1 ст.130, 268, 280, 283-285 КпАП України, суд

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обліковий номер картки платника податків НОМЕР_1 , визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, і застосувати до нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, вдохід держави. Рахунок: UA0014001, Отримувач: Миколаївське ГУК/Микол. обл./21081300, Код отримувача (ЄДРПОУ): 37992030, Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), Код класифікації доходів бюджету: 21081300, Найменування: адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, який підлягає сплаті не пізніше, як через 15 (п`ятнадцять) днів з дня вручення копії постанови з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до ст.308 КУпАП в разі несплати штрафу у зазначений строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи або за місцем знаходженням майна, яким стягується подвійний розмір штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 , обліковий номер картки платника податків НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 грн. Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783 Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)Рахунок отримувача: UA0026001Код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Копію постанови направити ОСОБА_1 , оскільки розгляд справи відбувся у його відсутності з дотриманням вимог ст.268 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Н.Б.Зубар