Справа № 354/397/24
Провадження № 33/4808/925/24
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Ваврійчук Т. Л.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇН

22 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю адвоката Пацули В.О., адвоката Іванчука М.В. та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката Пацули Василя Олександровича, що діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, волонтера БО БФ «Паляниця ОРГ», жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,

ВСТАНОВИВ:

Суддя суду першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 , керував транспортним засобом за наявності ознак алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за наступних обставин.

12 лютого 2024 року о 17 год. 05 хв. громадянин ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки BMW 116 D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Яремче, по вул. Свободи, Надвірнянський район, Івано-Франківської області, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і у медичному закладі відмовився.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі адвокат Пацула В.О. просить постанову судді суду першої інстанції скасувати, закрити провадження у справі у зв`язку відсутністю події і складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, невмотивованим, передчасним та необґрунтованим.

Зазначає, що суд першої інстанції грубо порушив право ОСОБА_1 на захист, оскільки розглянув справу у відсутності одного із адвокатів, від якого було подано клопотання про відкладення справи.

Також суд першої інстанції не допитав свідка ОСОБА_2 , клопотання про допит якого було попередньо задоволене. Вважає, що його свідчення є неправдивими, оскільки інспектор не міг бачити, що ОСОБА_1 їхав з непристебнутим паском безпеки. А відповідно зупинка була незаконною.

Вказує, що суд не взяв до уваги чи долучений диск є цілісним та не відредагованим, оскільки на ньому відсутня печатка чи електронний підпис, а клопотання про проведення компютерно-технічної експертизи було безпідставно відхилене.

Пояснює, що не проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння та показове вчинення ним адміністративного правопорушення були спровоковані саме працівниками поліції. Так ОСОБА_1 було зупинено двічі, що чітко зафіксовано пасажиром автомобіля ОСОБА_3 на її особистий мобільний телефон.

Під час першої зупинки транспортного засобу працівники поліції, користуючись та грубо зловживаючи своїми службовими повноваженнями, під надуманими приводами намагались затримати автомобіль ОСОБА_1 . Наданий суду відеозапис чітко фіксує автомобіль ОСОБА_1 в зовсім іншому місці ніж те, де він був зупинений вдруге.

Також ОСОБА_1 категорично стверджував, що ніяких записів у протоколі він не робив, готовий надати взірці свого почерку для проведення судової почеркознавчої експертизи. Працівник поліції, складаючи матеріали про адміністративне правопорушення за відсутності ОСОБА_1 грубо порушив вимоги законодавства. ОСОБА_1 фактично після зупинки і пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння, був відпущений, а матеріали справи фальшувались працівником поліції на свій розсуд.

Наголошує, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, реагуючи на обіцянку працівника поліції про те, що його не затримуватимуть і швидко відпустять, однак працівниками поліції було задокументовано адміністративні правопорушення, які ОСОБА_1 вчинив під прямим їх впливом, а саме спершу зімітував законність зупинки свого транспортного засобу, демонстративно їдучи не пристебнутим паском безпеки повз поліцейського з опущеним вікном, а далі, по домовленості із поліцейським вказав, що вживав незначну кількість алкоголю і що у проходженні за таких обставин огляду на стан сп`яніння немає доцільності, бо він тверезий. ОСОБА_1 був переконаним, що в такому випадку ніяка адміністративна відповідальність не наступає крім тієї, що передбачена за порушення правил користування ременем безпеки.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його адвокати Пацула В.О. та Іванчук М.В. з`явилися в судове засідання апеляційного суду. Їм роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 271 КУпАП, відповідно. Просили задовольнити апеляційну скаргу. Заявляли клопотання про допит працівника поліції, про проведення компютерно-технічної та почеркознавчої експертиз, у задоволенні яких було відмовлено, оскільки матеріали справи містять достатньо даних для прийняття рішення.

Перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що її необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

При цьому, вважаю за необхідне наголосити на тому, що згідно практики Європейського суду з прав людини(далі - ЄСПЛ), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду («Пономарьов проти України»).

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, крім іншого є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 252 КУпАП оцінка доказів відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Вважаю, що суддя суду першої інстанції дотримався цих вимог закону та належним чином з`ясував обставини, що свідчать про наявність або відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що висновок судді суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується дослідженими доказами, що узгоджуються між собою, та яким суддя дав належний аналіз і оцінив їх у сукупності, в тому числі на предмет того, чи вони отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, є належними та допустимими.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції грубо порушив право ОСОБА_1 на захист, оскільки розглянув справу у відсутності одного із адвокатів, від якого було подано клопотання про відкладення справи не є слушним та спростовується повідомленням про неможливість взяти участь в розгляді справи від 29 серпня 2024 року (а.с. 82), яке подане адвокатом Пацулою В.О. і з якого вбачається, що ОСОБА_4 просив відкласти судовий розгляд чи зупинити провадження лише в разі задоволення клопотання про призначення експертизи. Проте, як вбачається з постанови Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2024 року (а.с. 88-89) адвокату Пацулі В.О. було відмовлено в задоволенні клопотання. Крім того адвокат Пацула В.О. приймав участь судовому засіданні від 14 червня 2024 року де надав свої пояснення по справі, які викладені в постанові Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2024 року, а тому у суду першої інстанції не було підстав для відкладення судового засідання 29 серпня 2024 року у зв`язку з неявкою адвоката Пацули В.О. і право на захист ОСОБА_1 у цьому випадку не порушено.

Крім того відповідно до постанови ВСУ 03 червня 2024 року по справі №317/2508/20 правова допомога двох захисників не вказує на безальтернативну обов`язковість їх одночасної присутності в кожному судовому засіданні у справі, але вказує на необхідність створення судом достатніх умов для можливості реалізації своїх функцій кожним із захисників у міру необхідності забезпечення права обвинуваченого на ефективний правовий захист за обставин конкретного провадження.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 12 лютого 2024 року серії ААД № 588491 (а.с. 1) 12 лютого 2024 року о 17 год. 05 хв. водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки BMW 116 D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Яремче, по вул. Свободи, Надвірнянський район, Івано-Франківської області, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором СРПП ВП №1 (м. Яремче) лейтенантом поліції Ілитчуком А.В., з дотриманням вимог ст. 254 КУпАП, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний ним.

ОСОБА_1 власноручним підписом у відповідній графі протоколу підтвердив, що йому роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та дав пояснення у відповідній графі: «з протоколом згідний».

Звертаю увагу, що власноручний підпис підтверджує волевиявлення особи, дійсність документу, свідчить про відповідальність за його зміст.

Твердження апелянта, що ОСОБА_1 було позбавлено права на захист на місці зупинки не є слушним, оскільки право на захист виникає не в момент зупинення водія, а з моменту складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та роз`яснення прав, оскільки в справі про притягнення до адміністративної відповідальності рішення приймає суд, а не працівники поліції. Працівниками поліції було роз`яснено права передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема право особи користуватися юридичною допомогою адвоката, що підтверджується підписом ОСОБА_1 у відповідній графі протоколу. Дане право було реалізоване ОСОБА_1 , про що свідчить залучення адвокатів, які представляє його інтереси в суді. Тому вважаю, що у даному випадку не порушено право ОСОБА_1 на захист.

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3) вбачається, що ОСОБА_1 у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та відмовився підписувати акт.

Згідно з направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до Яремчанської ЦРЛ (а.с. 4) на такий огляд направлявся ОСОБА_1 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння: почервоніння шкіри обличчя, тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота, проте не пройшов огляд в медичному закладі у зв`язку з відмовою.

На відеозаписах, які містяться на компакт-диску в матеріалах справи (а.с. 5), безсторонньо зафіксовано деякі обставини події, зокрема: зафіксовано зупинку, працівниками поліції, транспортного засобу марки BMW 116 D, реєстраційний номер НОМЕР_1 у зв`язку з порушенням ПДР України, а саме керування автомобілем без пристебнутого ременя безпеки. Далі працівники поліції перевірили документи у водія ОСОБА_1 та в ході розмови виявили ознаки сп`яніння у зв`язку з чим запропонували водієві ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки. Водій ОСОБА_1 повідомив, що випив стакан глінтвейну, огляд проходити не буде, оскільки немає сенсу проходити такий огляд через малу кількість алкоголю, а огляд і так нічого не покаже. У зв`язку з відмовою працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти такий огляд у медичному закладі, але від такого водій також відмовився. Далі працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про складання відносно нього матеріалів адміністративного правопорушення.

Також на відеозаписах, які долучені стороною захисту (а.с. 27) зафіксовано як працівники поліції розмовляють з водієм ОСОБА_1 на узбіччі дороги який згодом пішов в сторону свого автомобіля.

За змістом п. 1 ч. 1. ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, для виявлення або фіксування правопорушення.

Твердження апелянта про те, що долучені відеозаписи не є повними та відредагованим, оскільки на диску відсутня печатка чи електронний підпис не є слушним, оскільки досліджені судом відеозаписи досить інформативні, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, є послідовними, мають безсторонній характер, містять у хронологічній послідовності відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Також законом не передбачено вимог щодо показань технічних приладів, що мають функції відеозапису, як доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Твердження апелянта про відсутність зафіксованого моменту складання процесуальних документів не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки відповідно до ст. 266 КУпАП працівники поліції обов`язково повинні проводити фіксування під час проведення огляду осіб на стан сп`яніння, проведення відеозапису під час оформлення процесуальних документів не є обов`язковим.

Не впливає на законність рішення і посилання апелянта на той факт, що працівники поліції мали форму одягу який не відповідає всім нормам.

Під час апеляційного розгляду не встановлено обставин, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, з відеозаписів вбачається ввічливе та коректне спілкування працівників поліції з особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому твердження апелянта про те, що відмова ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння була спровокована саме працівниками поліції, оскільки ОСОБА_1 було зупинено двічі, де під час другої зупинки ОСОБА_1 вчинив правопорушення, реагуючи на обіцянку працівника поліції про те, що його не затримуватимуть і швидко відпустять є голослівним та не підтвердженим жодним доказом.

Крім того долучений стороною захисту до матеріалів справи відеозапис ніяким чином не підтверджує таке твердження апелянта, оскільки відеозапис зафіксовано фіксує лише розмову працівників поліції з водієм ОСОБА_1 на узбіччі дороги, на ньому немає відомостей про рух чи зупинку транспортного засобу.

Також голослівним є твердження апелянта про необхідність залучення до огляду двох свідків, оскільки в даному випадку працівники поліції застосовували технічні засоби відеозапису, а тому наявність двох свідків під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення не була обов`язковою.

Твердження апелянта щодо розбіжностей в даті, яка вказана на відеозаписах не впливає на правову кваліфікацію дій водія ОСОБА_1 оскільки він притягається до адміністративної відповідальності саме за відмову проходити огляд на стан сп`яніння як на місці, так і в медичному закладі, що підтверджується відеозаписами які міститься в матеріалах.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог п.п. 2.5. Правил дорожнього руху водієві визначено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначений ст. 266 КУпАП, приписами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі - Інструкції), та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядку).

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Аналогічні приписи містить Інструкція.

Також, за змістом ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Наявні у матеріалах справи докази, в тому числі і відеозаписи підтверджують, що ОСОБА_1 є водієм транспортного засобу і йому, як водію транспортного засобу запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, від такої пропозиції поліцейського ОСОБА_1 відмовився.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на місці, поліцейські запропонували пройти огляд у медичному закладі, проте від такого останній теж відмовився.

Такі дії ОСОБА_1 правильно було розцінено працівниками поліції як відмова від проходження огляду та стали підставою для оформлення протоколу.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 ніяких записів у протоколі він не робив, а матеріали справи фальшувались працівником поліції на свій розсуд містить ознаки кримінального правопорушення, та повинне перевірятися відповідними органами на підставі заяви особи, яка притягається до адміністративної відповідальності чи його представника.

Крім того за відсутності вироку, яким особу визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення та за наявності презумпції невинуватості, яка закріплена в ст. 62 Конституції України, не можна констатувати, що працівник поліції вчинив злочин.

Той факт, що ОСОБА_1 є засновником БО БФ «Паляниця ОРГ», наявність у нього грамот та подяк за активну благодійну допомогу Збройним Силам України та внутрішньо переміщеним особам підтверджуються матеріалами справи.

Разом з тим такі дані про особу можуть мати значення лише під час призначення стягнення та не є відомостями, які спростовують факт відмови ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП є безальтернативною, тому такі дані не впливають на накладення стягнення, яке передбачене статтею.

Таким чином встановлено, що ОСОБА_1 будучи водієм транспортного засобу у якого працівники поліції виявили ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння у відповідності до закону, відмовився від проведення огляду на стан сп`яніння у відповідності до закону, чим порушив п.п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обставин, які б підтверджували позицію сторони захисту щодо незаконності постанови суду першої інстанції та наявності підстав для її скасування з закриттям провадження у справі, за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а тому її необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Пацули Василя Олександровича, що діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2024 року, щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло