Справа № 464/198/24 Головуючий у 1 інстанції: Бойко В.Ю.
Провадження № 33/811/899/24 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф, з участю захисника - адвоката Білика П.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Сихівського районного суду м.Львова від 27 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік.

Стягнуто ОСОБА_1 в користь держави 605 грн. 60 коп. судового збору.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 , 29.12.2023 року о 01.31 год. по пр.Червоної Калини, 85 у м. Львові, керував автомобілем марки «BMW» д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів, порушення мови), від проходження медичного огляду для визначення стану сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з даною постановою особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, постанову скасувати, а провадження у справі закрити.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що копії постанови не отримав та ознайомився лише за допомогою сайту «Судова влада». Крім того зазначає, що час надання до загального доступу постанови - лише 30.05.2024.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що висновки суду передчасні, незаконні та необґрунтовані, прийняті без належного врахування судом обставин справи.

Звертає увагу на те, що жодного алкоголю перед поїздкою не вживав та у стані алкогольного сп`яніння не перебував. Від проходження тесту на алкоголь - не відмовлявся.

Крім того не було залучено і допитано свідків вчинення адміністративного правопорушення, що є обов`язковим згідно п. 6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Стверджує, що при складення протоколу не було роз`яснено право на кваліфіковану правову допомогу шляхом захисту в суді адвокатом.

Зазначає, що було порушено право на доступ до правосуддя, оскільки не було надано реальної можливості явки у судове засідання.

Зауважує, що є військовослужбовцем і перебуває на службі у Збройних силах України. На вказаних підставах було подано клопотання про зупинення провадження у справі - до моменту звільнення із військової служби в ЗС України, задля належного захисту прав та інтересів шляхом участі в засіданні. Однак, з незрозумілих причин таке клопотання суддею було залишено без розгляду та поза увагою, фактично розглянуто в процесуальному порядку - не було. Натомість, пізніше ОСОБА_1 отримав відповідь в порядку ЗУ «Про звернення громадян», яка є незаконною та необґрунтованою. Крім того, за вказаних обставин провадження може бути зупинено і на етапі перегляду справи в апеляційному суді.

ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився. Адвокат Білик П.Б. не заперечив про розгляд апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення захисника - адвоката Білик П.Б., на підтримку апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Суддя апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції належно встановлені обставини, які дають обґрунтоване право притягнути ОСОБА_1 до відповідальності за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Незважаючи на позицію апелянта, про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі і перевіреними доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 568517 від 29.12.2023 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, із змісту якого встановлено, що від проходження тесту ОСОБА_1 відмовився під відеозапис, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 29.12.2023 о 01.45 год. в КНП ЛОР «ЛОМЦП ТА ТУ» ОСОБА_1 у зв`язку із виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, у направленні зазначено, що від такого огляду ОСОБА_1 відмовився під відеозапис, рапортом поліцейського УПП Львівській області ДПП сержанта поліції Р.Педова, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії ЕНА №1176834 від 29.12.2023 року, відеозаписом події.

Аналізуючи відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

А тому, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1ст. 130 КУпАП.

З огляду на те, що факт керування транспортним засобом доведений та не спростований, а відтак ОСОБА_1 , як водій, не мав підстав для відмови на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння.

З переглянутого відеозапису, що долучений до матеріалів справи, встановлено, що ОСОБА_1 працівники поліції неодноразово пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, а водій відмовлявся та пробував затягнути час, не вчиняв жодних дій для проходження такого огляду.

Всі досліджені докази вказують, що водій відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в цілому.

Таким чином, у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, а посилання водія на порушення такого порядку є безпідставними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 , при складення протоколу, не було роз`яснено право на кваліфіковану правову допомогу шляхом захисту в суді адвокатом, є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 КУпАП при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст. 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Згідно зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення, громадянину ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться у Сихівського районного суду м. Львова.

Твердження апелянта про те, що було порушено право на доступ до правосуддя, оскільки не було надано реальної можливості явки у судове засідання, не є слушним, оскільки справа в суді першої інстанції перебувала з 05 січня 2024 року по 27 травня 2024 року, ОСОБА_1 в судові засідання неодноразово не з`являвся хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи.

Так судові засідання призначались на 15 січня 2024 року, 29 січня 2024 року, 16 лютого 2024 року, 28 лютого 2024 року, 11 березня 2024 року, 26 березня 2024 року, 04 квітня 2024 року, 22 квітня 2024 року, 13 травня 2024 року, 27 травня 2024 року.

В судове засідання 27 травня 2024 року ОСОБА_1 не з`явився.

Вважаю, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

ОСОБА_1 зобов`язаний користуватися процесуальними правами сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.

Суд першої інстанції права на захист ОСОБА_1 не порушив.

Щодо доводів апеляційної скарги та заяви ОСОБА_1 про необхідність зупинення судового провадження у справі до моменту звільнення із військової служби в ЗС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Якщо певні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону).

01.05.2022 року законодавцем були внесені зміни у чинний КПК щодо зупинення кримінального провадження. У КУпАП такі зміни цим законом не були внесенні. Це свідчить про те, що законодавець мав на меті врегулювати виключно питання щодо зупинення кримінального провадження в умовах воєнного стану.

Це обумовлено тим, що статус обвинуваченого відрізняється від статусу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Так, відповідно до КПК участь обвинуваченого у розгляді кримінального провадження є обов`язковою. На відміну від провадження у справі про адміністративне правопорушення, де визначено, що участь особи є обов`язковою тільки при розгляді справ про адміністративні правопорушення, що передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 КУпАП. Стаття 130 КУпАП до цього переліку не входить. Враховуючи це, застосування норм КПК до правовідносин у даній справі за аналогією закону не видається можливим.

Слід також зауважити, що строки притягнення до кримінальної відповідальності є більш тривалими ніж строки накладення адміністративного стягнення та порядок їх обчислення є різним. Так, у КУпАП не передбачено можливості зупинення строків накладення адміністративного стягнення, а сплив такого строку навіть за наявності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення є безумовною підставою для закриття провадження у справі. Отже, чинним КУпАП передбачено лише можливість зупинення строків розгляду адміністративних справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, якщо особа, щодо якої складено протокол про таке правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо), стаття 277 КУпАП.

Відповідно до ст.6 ЄСПЛ кожна особа має право на розгляд її справи упродовж розумного строку судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї обвинувачення. Тому, розгляд даної справи без невиправданої затримки буде відповідати інтересам особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Крім цього, слід зазначити, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку зі спливом строку накладення адміністративного стягнення не є реабілітуючою підставою і закриття провадження з цих підстав не відповідатиме інтересам самого ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що у задоволенні клопотання ОСОБА_1 слід відмовити.

Всі інші доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються, мають формальний характер та зводяться до власної оцінки фактичних обставин справи та зібраних у справі доказів, при цьому, апелянт оцінює ці докази вибірково, ігноруючи при цьому їх сукупність.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови та закриття провадження, апелянтом не надано.

З огляду на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги щодо скасування постанови районного суду та закриття провадження у справі не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови судді Сихівського районного суду м. Львова від 27 травня 2024 року.

Постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 27 травня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф.Романюк