ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2253/24 Справа № 181/729/24 Суддя у 1-й інстанції - Літвінова Л. Ф. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Давидова В`ячеслава Олександровича на постанову Межівського районного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2024 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122-2, частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

за участю:

захисника (в режимі відеоконференції) Давидова В. О.

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно з постановою суду першої інстанції, 16 травня 2024 року о 09.04 годині водій ОСОБА_1 по вул. Павлівській, смт. Межова керував транспортним засобом марки VOLVO XC90, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нечітке мовлення). На вимогу працівника поліції пройти огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. При цьому ОСОБА_1 не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискового маячка синього і червоного та увімкнення спеціального звукового сигналу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі захисник просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушень.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник наводить доводи, зміст яких зводиться до наступного: суддя порушила права ОСОБА_1 та його захисника на участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у зв`язку з відмовою в задоволенні клопотання захисника про участь в режимі відеоконференції; рішення ухвалено незаконним складом суду, оскільки суддя самостійно двічі розглянула заяву захисника про відвід, не передавши їх для розгляду іншому складу суду; зазначає про недоведеність факту керування ОСОБА_1 відеозаписом, а тому він не був зобов`язаний виконувати вимоги працівників поліції та проходити огляд на стан сп`яніння; відеозаписом зафіксовано, що автомобіль перебуває в нерухомому стані, коли поліцейські до нього під`їхали; зазначає про невідповідність номерних знаків, які зазначені в протоколі та зафіксовані відеозаписом, які встановлені на автомобілі; відеозапис є недопустимим доказом, оскільки номер бодікамери не зазначений в протоколі; зазначає, що огляд водія на стан сп`яніння проведений з порушенням вимог ст. 15 КУпАП та ст. 266-1 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому огляд мала проводити уповноважена службова особа Військової служби правопорядку Збройних Сил України; посилається на незаконність проведення поверхневої перевірки ОСОБА_1 та обшуку його автомобіля; вказує про підробку матеріалів справ, а саме протоколу за ст. 122-2 КУпАП в частині дати складення протоколу 16.06.2024, тоді як події мали місце 16.06.2024, чим також порушено вимоги про складення протоколу протягом 24-годинного строку, передбаченого ст. 254 КУпАП, у зв`язку з чим вважає протокол недопустимим доказом.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Письмових пояснень на адресу суду не надсилав.

Захисник в судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_1 повідомлений належним чином про дату, місце та час апеляційного розгляду, проте не зміг взяти участь в судовому засіданні оскільки знаходиться безпосередньої в зоні бойових дій і захисник з ним тримає зв`язок по мобільному телефону. Захисник повідомив, що ОСОБА_1 не заперечував проти проведення апеляційного розгляду за його відсутності, але за участі захисника. Останній підтримав апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити.

Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб (ч. 6 ст. 294 КУпАП).

Мотиви апеляційного суду.

Стосовно клопотання про зупинення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Розглянувши клопотання захисника про зупинення апеляційного провадження у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 проходить військову службу і знаходиться на лінії бойового зіткнення, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з законодавством України керування транспортним засобом у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння є адміністративним правопорушенням. Відтак процедура розгляду відповідних судових справ належить до сфери регулювання не Кримінального процесуального кодексу України, а КУпАП (п. 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 208/712/19).

Як слідує з матеріалів справи суд апеляційної інстанції неодноразово відкладав розгляд справи та вживав заходи до виклику особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, проте останній не з`явився як до суду першої інстанції, так і до захисника до робочого кабінету для участі в судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 КУпАП строк розгляду адміністративних справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, зупиняється судом у разі якщо особа, щодо якої складено протокол про таке правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо).

Положеннями КУпАП не передбачені інші випадки зупинення провадження у справах про адміністративні правопорушення, крім випадку, передбаченого ч. 4 ст. 277 КУпАП. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.

Велика Палата Верховного Суду в п. 38 вищезазначеної постанови дійшла такого висновку: Що стосується судді апеляційного суду, то заявника та його захисника було належним чином повідомлено про час і місце апеляційного розгляду. Однак у судове засідання вони не з`явилися і не повідомили суд про причини свого неприбуття. Оскільки сторона захисту своєю процесуальною поведінкою продемонструвала відмову від участі в апеляційному розгляді, суд з дотриманням вимог частини шостої статті 294 КУпАП розглянув справу за її відсутності фактично у порядку письмового провадження.

В судовому засіданні 08 листопада 2024 року оголошена перерва для надання захисником документів про безпосередню участь ОСОБА_1 в бойових діях. 12 листопада 2024 року на адресу апеляційного суду від захисника надійшли документи з відомостями, що ОСОБА_1 , останній раз з 01.09.2023 по 30.09.2023, тобто більше року тому, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України. Інших відомостей не надано.

В судовому засіданні 25 листопада 2024 року захисник Давидов В. О. також повідомив, що ОСОБА_1 повідомлений про час та дату судового засідання, проте з`явитись не має можливості, оскільки бере участь безпосередньо у бойових діях.

В тому ж судовому засіданні, після відмови суду у зупиненні провадження у справі, захисник заявив відвід судді Піскун О. П.

Заявляючи відвід захисник посилався на те, що справа перебувала у провадженні іншого судді Онушко Н. М., яка 16 вересня 2024 року вже винесла постанову про зупинення провадження у справі, а тому після повторного автоматизованого розподілу справи після відставки судді ОСОБА_2 , суддя Піскун О. П., на його думку, не могла продовжувати розгляд справи у зупиненому провадженні.

Проте такі доводи захисника ґрунтуються на власному, помилковому тлумаченні положень процесуального закону, з огляду на наступне.

Як уже було зазначено вище, питання зупинення або відновлення провадження у справах про адміністративні правопорушення, КУпАП не регламентовано.

Найближчим за змістом правового регулювання суспільних відносин, що виникають у справах про адміністративні правопорушення, нормативно-правовим актом є Кримінальний процесуальний кодекс України (далі КПК), на положення якого і посилався захисник, мотивуючи підстави для зупинення провадження.

Так, у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.06.2024 у справі № 937/8891/19, предметом розгляду була тотожна процесуальна ситуація і касаційний суд зазначив, зокрема наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КПК судовий розгляд у кримінальному провадженні повинен бути проведений в одному складі суддів. У разі, якщо суддя позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні, він має бути замінений іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. Після заміни судді судовий розгляд розпочинається спочатку, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті та статтею 320 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 липня 2021 року задоволено заяву засудженого ОСОБА_6 про відвід головуючого-судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_9 від розгляду заяви ОСОБА_6 про перегляд вироку Апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 23 грудня 2004 року за нововиявленими обставинами та клопотання про поновлення процесуального строку, а вказану заяву та клопотання передано до канцелярії Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області для проведення повторного розподілу головуючого у справі автоматизованою системою документообігу суду в порядку, визначеному ст. 35 КПК.

Відтак, суддя-доповідач, який був визначений у даному кримінальному провадженні після задоволення вказаної заяви про відвід, з огляду на вищенаведене положення КПК, обґрунтовано вирішив питання, які виникають на етапі відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами за правилами ст. 464 КПК, а саме, за наявності для цього обґрунтованих підстав, відмовив у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_6 про перегляд за виключними обставинами вироку апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 23 грудня 2004 року.

При цьому, така позиція в цілому узгоджується з постановою Об`єднаної палати Верховного Суду від 25 листопада 2019 року в справі № 1-7/12 (провадження № 51-1232 кмо 18), відповідно до якої, якщо суддя-доповідач апеляційного суду відкрив кримінальне провадження за нововиявленими обставинами за заявою особи, а в подальшому воно внаслідок ліквідації суду було передано до новоутвореного суду, то цей суд вправі вирішувати питання, які виникають на етапі відкриття кримінального провадження за нововиявленими обставинами за правилами ст. 464 КПК.

Крім того, апеляційний суд не може не звернути увагу на те, що заяву про відвід захисник надіслав на електронну пошту суду та долучив до заяви скановану скаргу до Вищої Ради Правосуддя на суддю Піскун О. П., датовану 25 листопада 2024 року, тобто в день судового засідання коли ОСОБА_1 за твердженнями захисника не зміг взяти участь в судовому засіданні через участь у бойових діях, проте така скарга підписана, начебто, ОСОБА_1 .

В судовому засіданні 10 грудня 2024 року захисник підтвердив, що ОСОБА_1 знаходиться в зоні бойових дій і захисник ні 25 листопада, ні 10 грудня 2024 року особисто з ним не зустрічався і зв`язок тримає в телефонному режимі, коли є така можливість.

Враховуючи, що скарга на ВРП підписана, нібито, Касянчуком Є. М., то можна зробити висновок, що або вона підписана не ОСОБА_1 , або захисник з останнім особисто мав зустріч 25 листопада 2024 року, тобто була можливість у Касянчука Є. М. взяти участь у судовому засіданні разом з його захисником в режимі відеоконференції, або ОСОБА_1 підписав скаргу, відсканував її та відправив на електронну пошту захисника, тобто також мав доступ до комп`ютерної техніки та інтернету, тому мав технічну можливість взяти учать в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що клопотання захисника про зупинення провадження у справі було заявлено не з метою забезпечення права ОСОБА_1 на особисту участь в судовому засіданні для надання усних пояснень, подання доказів, заявлення клопотань, який за поясненнями самого ж захисника не заперечував проти проведення апеляційного розгляду без його участі, а виключно з метою затягування розгляду справи у суді та строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Також апеляційний суд зауважує, що військовослужбовці в інших справах про адміністративні правопорушення на підставі повістки суду безпосередньо брали участь в судовому засіданні в Дніпровському апеляційному суді, в тому числі й ті, які безпосередньо були на лінії бойового зіткнення та мали відповідні документи.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що у даному провадженні Касянчук Є. М. був представлений захисником, який здійснював захист його прав, суд апеляційної інстанції відмовляє в задоволенні клопотання захисника Давидова В. О. про зупинення провадження у справі.

Стосовно доводів апеляційної скарги про прийняття постанови незаконним складом суду.

Захисник в апеляційній скарзі в обґрунтування зазначених підстав для скасування постанови, посилається на те, що він неодноразово подавав клопотання до суду про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, проте суд, на його думку, безпідставно відмовляв в їх задоволенні. У зв`язку з чим, захисник та Касянчук Є. М. подавали заяви про відвід судді, яка в порушення вимог ст. 81 КПК розглянула їх особисто без передання в порядку ст. 35 КПК іншому судді.

Перевіривши такі доводи захисника, апеляційний суд вважає їх частково обґрунтованими з огляду на наступне.

Апеляційний суд погоджується, що для оперативності та забезпечення можливості участі особи під час розгляду її справи у суді, суди мають задовольняти клопотання про проведення судового засідання в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції в умовах воєнного стану, навіть у справах про адміністративні правопорушення, не дивлячись на те, що положеннями КУпАП не передбачено здійснення дистанційного судового провадження.

У зв`язку з тим, що питання дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції прямо не врегульоване положеннями КУпАП, склалась неоднозначна судова практика щодо здійснення розгляду справ цієї категорії в режимі відеоконференції.

Тому апеляційний суд не має підстав констатувати порушення місцевим норми закону, яка б зобов`язувала суд задовольнити таке клопотання захисника, оскільки такої норми КУпАП не містить, а місцевий суд навів мотиви в судовому рішенні, чому відмовив в задоволенні клопотання захисника.

Касянчук Є. М. подав до місцевого суду письмові пояснення, які враховані судом при прийнятті оскарженого судового рішення.

Разом з тим, право ОСОБА_1 та його захисника Давидова В. О. на участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції було забезпечено апеляційним судом, в тому числі для подання нових доказів, які не були подані в суді першої інстанції та для повторного дослідження доказів та обставин справи, однак захисник такого клопотання не подавав.

Враховуючи, що, як вже було зазначено вище, ОСОБА_1 або має доступ до комп`ютерної техніки та мережі інтернет або особисто зустрічався із захисником оскільки, начебто, особисто підписував скарги на ВРП, як на суддю першої інстанції, так і на суддю апеляційного суду, то він мав можливість взяти участь в апеляційному суді в режимі відеоконференції, проте цим правом не скористався і за поясненнями його захисника не заперечував проти проведення апеляційного розгляду без його участі.

За встановлених обставин, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про порушення права ОСОБА_1 та його захисника на особисту участь в судовому засіданні.

Щодо порушення порядку розгляду заяв про відвід судді.

Апеляційний суд не має підстав констатувати порушення місцевим судом норми закону, яка б регулювала порядок розгляду заяв про відвід судді в межах справи про адміністративне правопорушення, оскільки такої норми КУпАП не містить.

Згідно з інформацією з відкритих джерел в Межівському районному суді Дніпропетровської області працює лише один суддя суддя Літвінова Л. Ф., тому передавання заяв про відвід на автоматизований розподіл в порядку ст. 35 КПК, як зазначає захисник, позбавлене логічного сенсу.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі- ЄКПЛ) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Аналогічні вимоги щодо гарантування захисту прав, свобод та інтересів кожного у розумні строки незалежним, безстороннім та справедливим судом передбачені і у ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Як слідує з рекомендацій Ради суддів України, сформульованих у п. 4 рішення № 34 від 06.06.2017 (далі Рішення РСУ), у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Відповідно до ст. 75, 76 КПК суддя не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.

Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду апеляційної інстанції.

Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді касаційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і апеляційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або постанови суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 80 КПК відвід повинен бути вмотивованим.

При цьому, у п. 2 вказаного рішення РСУ слідує, що наявність скарги щодо судді у провадженні Вищої ради правосуддя, відкриття дисциплінарного провадження за такою скаргою не породжує конфлікту інтересів у діяльності судді щодо розгляду конкретної судової справи.

Пунктом першим статті 6 ЄКПЛ кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відтак безсторонність суду, зміст якої полягає у відсутності упередженості або необ`єктивності, є однією з гарантій, покликаних забезпечити загальну справедливість судового провадження. Дотримання її відповідно до усталеної практики ЄСПЛ встановлюється за двома критеріями: суб`єктивним та об`єктивним.

Безсторонність за суб`єктивним критерієм означає, що суддя не виявляв особистої упередженості або зацікавленості у результатах розгляду справи. Особиста безсторонність презюмується доти, доки з урахуванням поведінки та/або особистих переконань конкретного судді не буде доведено протилежного.

Об`єктивна безсторонність вимагає забезпечення самим судом, зокрема його персональним складом, достатніх гарантій, щоб виключити будь-які сумніви в його об`єктивності та неупередженості (рішення у справі «Михайлова проти України» від 06 березня 2018 року (заява № 10644/08, пункт 56)).

У контексті об`єктивного критерію, крім поведінки судді, підлягає перевірці наявність або відсутність переконливих фактів, які можуть викликати сумнів у його безсторонності. Це означає, що під час з`ясування питання про існування причин припускати небезсторонність судді вирішальною є не позиція заінтересованої сторони, а обґрунтованість відповідного побоювання. Об`єктивний критерій зазвичай стосується ієрархічних чи інших зв`язків між суддею та іншими учасниками провадження (рішення у справі «Михайлова проти України» від 06 березня 2018 року, заява № 10644/08, пункт 56).

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (див. рішення у справі «Мироненко і Мартенко проти України», заява N 4785/02, рішення від 10 грудня 2009року, п. 66, 67).

Матеріали провадження не містять жодних даних про можливу необ`єктивність чи упередженість судді Літвінової Л. Ф., а захисник відповідних даних не наводить. Не встановлено у справі й існування будь-яких особистих чи інших позапроцесуальних зв`язків судді зі службовими особами, які направили до суду матеріали справи про адміністративне правопорушення та/або заінтересовані у її результатах. Жодних підстав для обґрунтованого припущення протилежного заяви сторони захисту не містить.

У контексті об`єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії», заява №33958/96, п.44, ECHR 2000-XII, у справі «Газета «Україна-Центр» проти України», заява №16695/04, рішення від 15 липня 2010 року, п.31, «Хаусшільдт проти Данії», рішення від 24 травня 1989 року, п. 48).

Отже, обставин, передбачених ст. 85, 76 КПК, які б виключали участь судді Літвінової Л. Ф. від розгляду цієї справи в заявах ОСОБА_1 та його захисника Давидова В. О. про відвід не наведено та апеляційним судом не встановлено, тому доводи захисника про винесення постанови незаконним складом суду, є необґрунтованими.

Стосовно інших доводів апеляційної скарги по суті.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.

Обґрунтовуючи висновок про доведення винуватості ОСОБА_1 у невиконанні вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу та відмові як особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції правильно поклав в основу судового рішення відомості, які містяться в протоколах про адміністративні правопорушення; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до якого ОСОБА_1 поставив власний підпис про відмову проходити огляд на стан сп`яніння; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16 травня 2024 року в якому також зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Згідно з рапортом старшого інспектора чергового ВП № 2 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області 16 травня 2024 року отримано заяву та зареєстровано СО за №1702 як порушення Правил дорожнього руху за яким встановлено, що під час патрулювання було зупинено по вул.Павлівській смт.Межова автомобіль марки VOLVO XC90, державний номерний знак НОМЕР_1 . Під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння. Однак проходити огляд у встановленому законодавством порядку відмовився.

Отримали належну оцінку суду першої інстанції письмові пояснення свідка ОСОБА_3 , яка має певну зацікавленість в наданні пояснень, які б дозволили ОСОБА_1 уникнути адміністративної відповідальності з огляду на стосунки останніх як знайомих і які під час подій перебували разом. Суд правильно оцінив, що такі пояснення свідчать лише про обрання свідком ОСОБА_3 позиції захисту, яка зводиться до заперечення вини ОСОБА_1 .

Проте такі пояснення спростовуються відеозаписом та сукупністю інших доказів, які містяться в матеріалах справи.

Об`єктивним та достовірним джерелом доказів у даній справі, який не залежить від пояснень учасників справи є відеозапис з нагрудної камери працівника поліції на якому зафіксовано, як працівники поліції певний час переслідували автомобіль Вольво із звуковою сиреною та у гучномовець висували вимогу про зупинку транспортного засобу. Після того, як автомобіль Вольво зупинився (у автомобіля кермо знаходиться з правої сторони), працівники поліції підійшли до ОСОБА_1 , який стояв біля водійських дверей та на питання працівників поліції чому не зупинявся на вимогу, останній пояснив, що не чув вимоги і не бачив поліцейських. Інших транспортних засобів, які могли б наздоганяти працівники поліції, на місці події не зафіксовано. Працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що надійшло повідомлення на лінію 102 про керування водієм автомобіля Вольво в стані сп`яніння. Жодного разу ОСОБА_1 не заперечував, що він був водієм даного транспортного засобу та здійснював рух. На питання працівників поліції чи вживав ОСОБА_1 алкогольні напої, останній повідомив, що можливо і вживав. Ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 підтверджуються відеозаписом. Також на відео зафіксовано роз`яснення ОСОБА_1 порядку проведення огляду водія на стан сп`яніння, передбаченого ст. 266 КУпАП на що останній відмовився проходити такий огляд, як на місці зупинки, так і в лікарні (час на відеозаписах з 09 години 10 хвилин). Відеозаписом також зафіксовано, як в багажнику автомобіля перебувають номерні знаки українського зразка, поліцейськими встановлено власника транспортного засобу, про що було зазначено в протоколах.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису...

Апеляційний суд не може погодитись з твердженнями захисту про недоведеність факту керування, оскільки він не зафіксований відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, оскільки КУпАП не встановлює вимог, що ця обставина (керування транспортним засобом) встановлюється тільки за допомогою відеозапису з нагрудних камер працівників поліції або іншими певними видами доказів.

Апеляційний суд зауважує, що факт керування може бути встановлений на підставі будь-яких доказів та їх сукупності відповідно до ст. 251 КУпАП, в даному випадку це поясненнями самого ОСОБА_1 працівникам поліції, відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції на яких зафіксовані переслідування поліцейськими якогось автомобіля із застосуванням гучномовця та перші секунди після зупинки транспортного засобу Вольво та обстановкою на місці зупинки транспортного засобу та складення адміністративних матеріалів. Також факт керування встановлений на підставі постанови серії ББА № 306239 від 16.05.2024 за ч. 1 ст. 121-3, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, копія якої наявна в матеріалах справи і захисником не надані відомості про її оскарження.

Диспозиція вказаної статті окреслює обставини, які підлягають доведенню в межах справи про адміністративне правопорушення і в даній справі такі обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудного відеореєстратора працівників поліції, письмовими доказами у справі, поясненнями працівникам поліції самого ОСОБА_1 , обстановкою на місці події у їх сукупності, тому будь-яких сумнівів у правильності та обґрунтованості висновку суду першої інстанції немає.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 Правил дорожнього руху).

За частиною 1 статті 130 КУпАП адміністративно-караним є діяння, яке полягає, в тому числі у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння.

За порушення водієм обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР настає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто правові наслідки у виді складення протоколу, оскільки, як вже було зазначено вище, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП охоплює відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння і за такі дії настає адміністративна відповідальність.

Згідно з п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення..., що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Доводи захисника про порушення порядку проведення огляду спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, відповідно до якого ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд у встановленому законом порядку, зокрема і в медичному закладі на що останній відмовився, тому працівники поліції, дотримуючись вимог ст. 266 КУпАП та «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним Наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція), склали стосовно останнього протокол.

Доводи захисника, що відеозапис є недопустимим доказом, оскільки номер бодікамери не зазначений в протоколі, спростовується змістом протоколу, в якому зазначений номер бодікамери поліцейського № 795631 і відеозапис з цієї камери долучений до матеріалів справи, а відеозапис з іншої камери № 795637 також наявний в матеріалах справи і хоча номер цієї камери не зазначений в протоколі, цей відеозапис є допустимим та належним доказом, оскільки на ньому зафіксовані відомості, які стосуються цієї справи.

Посилання захисника, що огляд ОСОБА_1 проведений з порушенням вимог ст. 15 КУпАП та ст. 266-1 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому огляд мала проводити уповноважена службова особа Військової служби правопорядку Збройних Сил України, були предметом розгляду в суді першої інстанції, які обґрунтовано відхилені судом першої інстанції і з такими висновками погоджується апеляційний суд.

Крім того, вказані доводи захисника суперечать положенням статті 15 КУпАП на які посилається захисник, відповідно до яких, військовослужбовці... за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху... несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах (ч. 1 ст. 15 КУпАП).

Доводи захисника про незаконність проведення поверхневої перевірки ОСОБА_1 та обшуку його автомобіля не стосуються складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходять за межі предмета доказування у даній категорії справ і не виключають в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП

Посилання захисника про підробку матеріалів справи, а саме протоколу за ст. 122-2 КУпАП в частині дати складення протоколу 16.06.2024, тоді як події мали місце 16.05.2024, чим також порушено вимоги про складення протоколу протягом 24-годинного строку, передбаченого ст. 254 КУпАП, у зв`язку з чим вважає протокол недопустимим доказом, апеляційний суд відхиляє, оскільки відеозаписом зафіксовано складення цього протоколу 16.05.2024, а такі доводи захисника ґрунтуються на особливостях почерку інспектора поліції, який складав цей протокол.

Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції, з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які зводяться до дослівного викладу положень КУпАП, відомчих інструкцій МВС, МОЗ та судової практики Європейського суду з прав людини, без їх належного співвідношення до доказів та фактичних обставин цієї справи, тому не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду по всім ключовим доводам захисту, на яких акцентовано увагу в судовому засіданні та апеляційній скарзі, викладені вище.

Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено, а доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішення, власної оцінки доказів у справі, які апелянт тлумачить на користь захисту, ігноруючи їх сукупність та об`єктивність відеозапису.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про залишення оскарженої постанови суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Давидова В`ячеслава Олександровича залишити без задоволення.

Постанову Межівського районного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2024 року стосовно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 122-2, частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун