"18" жовтня 2024 р. Справа № 363/1471/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2024 року м. Вишгород

Вишгородського районного суду Київської області у складі:

Головуючого судді - Рукас О.В.,

за участю секретаря судових засідань Охоти Г.С., Ходасевич Д.К.;

прокурора Потюменко Ю.Ю.;

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника - Лук`яненка Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, директора Технічного ліцею НТУУ «КПІ» ВМР, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1, 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшло 16 справ про адміністративні правопорушення (номера справ відповідно № 363/1471/24, № 363/1472/24, № 363/1473/24, № 363/1474/24, № 363/1475/24, № 363/1476/24, № 363/1477/24, № 363/1478/24, № 363/1479/24, № 363/1480/24, № 363/1481/24, № 363/1483/24, № 363/1484/24, № 363/1485/24, № 363/1486/26, №363/1487/24) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В.

Постановою суду від 29 квітня 2024 року вищезазначені справи на підставі положень ч. 2 ст. 36 КУпАП були об`єднанні в єдине провадження з присвоєнням їм єдиного номеру 363/1471/24.

Зі змісту протоколів про адміністративне правопорушення № 2489, 2491, 2493, 2495, 2497, 2499, 2501, 2503 від 22.03.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора Технічного ліцею НТУУ «КПІ» ВМР, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, згідно з пп. «а», п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону «Про запобігання корупції», порушила вимоги п. 1 та 2 ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції», а саме: не вжила заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та не повідомила визначений законом орган управління Соціально-гуманітарне управління Вишгородської міської ради чи Вишгородську міську раду, про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а саме: щодо суперечності між її приватним інтересом і своїми службовими повноваженнями, яка виникла перед підписанням виданих нею з серпня 2022 року по грудень 2023 року наказів про преміювання працівників технічного ліцею, якими серед інших працівників преміювала себе особисто.

Таким чином, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Зі змісту протоколів про адміністративні правопорушення № 2490, 2492, 2494, 2496, 2498, 2500, 2502, 2504 від 22.03.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора Технічного ліцею НТУУ «КПІ» ВМР, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, згідно з пп. «а», п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону «Про запобігання корупції», порушила вимоги п. 3 ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції», вчинивши дію в умовах реального конфлікту інтересів, а саме: підписавши з серпня 2022 року по грудень 2023 року накази про преміювання працівників Технічного ліцею, де серед інших працівників преміювала себе особисто.

Таким чином, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Крім того, зміст вказаних протоколів про адміністративні правопорушення, складених відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, було оголошено судом у судовому засіданні у присутності всіх учасників судового розгляду.

У загальному підсумку ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, а саме у тому, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду директора юридичної особи публічного права, будучи суб`єктом, на якого поширюється дія Закону «Про запобігання корупції» № 1700-VII, та будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, з серпня 2022 року по грудень 2023 року не вжила заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та не повідомила орган управління про наявність у неї реального конфлікту інтересів, який виник при підписанні наказів про преміювання працівників ліцею, серед яких була безпосередньо ОСОБА_1 , та вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів, видавши та підписавши накази про преміювання працівників ліцею, якими, зокрема, ОСОБА_1 преміювала себе особисто.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечила свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП. В обґрунтування заперечень ОСОБА_1 надала пояснення наступного змісту.

З 1998 року ОСОБА_1 працює у Технічному ліцеї НТУУ «КПІ» ВМР. З 2010 року вона займає посаду директора цього навчального закладу. Протягом періоду з 2019 року по 2023 рік через запровадження на всій території України карантинних обмежень, а потім воєнного стану, навчальний та робочий процеси були організовані дистанційно, тобто діти продовжували навчатися, а працівники ліцею виконували свої робочі функції. ОСОБА_1 протягом цього періоду практично в ліцеї не було, працювала дистанційно і з певною періодичністю з`являлася у ліцеї, інші працівники не мали доступу до її робочого кабінету.

ОСОБА_1 зазначила, що локальними нормативними актами ліцею передбачено, що процес преміювання працівників навчального закладу є диференційованим: питання преміювання працівників ліцею належить до виключної компетенції ОСОБА_1 , а питання її преміювання входить до виключної компетенції Соціально-гуманітарного управління Вишгородської міської ради. ОСОБА_1 підтвердила, що не має повноважень самостійно себе преміювати.

На додаток до цього ОСОБА_1 повідомила, що питання преміювання працівників проходить обговорення на спільних зборах адміністрації навчального закладу та представника трудового колективу. За результатами проведення зборів формується протокол, який має рекомендаційний характер та в якому вміщуються пропозиції щодо показників преміювання всіх працівників, у тому числі ОСОБА_1 . На підставі вказаного протоколу ОСОБА_1 формує наказ про преміювання працівників ліцею, а її заступник ОСОБА_2 формує подання на Соціально-гуманітарне управління ВМР щодо преміювання ОСОБА_1 у відповідному місяці. Соціально-гуманітарне управління ВМР розглядає питання преміювання ОСОБА_1 , видає наказ про її преміювання, який у подальшому передається до виконання бухгалтерією і саме на підставі цього наказу ОСОБА_1 виплачується премія за відповідний період. У свою чергу, наказ ОСОБА_1 про преміювання інших працівників ліцею одразу передається бухгалтерії для виконання і перерахування цим працівникам премії.

ОСОБА_1 підтвердила, що її накази про преміювання працівників дійсно містять положення і про преміювання самої ОСОБА_1 , однак в цій частині накази мають рекомендаційний характер, оскільки бухгалтерія не може здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 премії на підставі її же наказу. Єдиною підставою для нарахування та виплати ОСОБА_1 премії є саме наказ Соціально-гуманітарного управління ВМР.

У своїх поясненнях ОСОБА_1 також зазначила, що всі питання преміювання як працівників ліцею, так і самої ОСОБА_1 перед спільним засіданням адміністрації та трудового колективу завжди узгоджувалося з Соціально-гуманітарним управлінням ВМР, яке кожного разу надавало згоду на преміювання. Протягом всього часу перебування ОСОБА_1 на посаді директора ліцею жодного разу не виникло непорозумінь з Соціально-гуманітарним управлінням ВМР з приводу питань преміювання працівників ліцею та самої ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 у поясненнях також підтвердила, що з вересня по листопад 2023 року суміщала посаду директора з посадовою вчителя історії, оскільки на той момент в ліцеї були відсутні вчителя історії.

ОСОБА_1 підтвердила, що між датами її наказів про преміювання та датами наказів Соціально-гуманітарного управління ВМР наявні розбіжності, однак пояснила це технічною помилкою, відсутністю в неї діловода та секретаря, а також особливостями організації діловодства у ліцеї. ОСОБА_1 зазначила, що дізнавалася про погодження Соціально-гуманітарним управлінням ВМР виплати їй премії в телефонному режимі або через електронну адресу, а сам наказ органу управління отримувала пізніше, внаслідок чого також могли виникати розбіжності у датах.

У судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечувала, що не зверталася ані до Вишгородської міської ради, ані до Соціально-гуманітарного управління ВМР з повідомленнями про реальний конфлікт інтересів. ОСОБА_1 пояснила, що в неї був відсутній будь-який реальний конфлікт інтересів, оскільки питання її преміювання не входить до її повноважень, а є виключними повноваженнями Соціально-гуманітарного управління ВМР.

З приводу отримання грошових коштів, премій у грудні 2023 року ОСОБА_1 зазначила, що грошові кошти було отримано 11.12.2023 року, тобто до проведення спільних зборів трудового колективу та адміністрації ліцею, до видачі наказу Соціально-гуманітарного управління ВМР. Однак ОСОБА_1 наказу щодо конкретно цих виплат не видавала, тому підстави нарахування цих коштів їй невідомі.

З урахуванням вищевикладеного, ОСОБА_1 вказала на відсутність у її діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, та просила закрити провадження у справі з цієї підстави.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Лук`яненко Я.В. у доповнення до заперечень ОСОБА_1 також зазначив, що саме до повноважень Соціально-гуманітарного управління ВМР входить призначення ОСОБА_1 як директору ліцею премій та надбавок, а у ОСОБА_1 повноваження щодо преміювання себе відсутні.

У зв`язку з цим стороною захисту вказано на відсутність у ОСОБА_1 повноважень на прийняття рішень щодо преміювання самої себе, а за умови прийняття нею таких рішень у її діях наявні ознаки іншого правопорушення, пов`язаного з перевищенням службових повноважень, а не вчиненням дії в умовах реального конфлікту інтересів.

На додаток до цього, стороною захисту вказано на те, що з моменту складення відносно ОСОБА_1 протоколів за ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, тобто з моменту виявлення вчинених діянь, пройшло більше 6 місяців, що свідчить про закінчення строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

З урахуванням вищевикладеного, сторона захисту наполягала на закритті провадження у справі відносно ОСОБА_1 як у зв`язку з відсутністю в її діях ознак адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, так і у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Прокурор Вишгородської окружної прокуратури Потюменко Ю.Ю. підтримала обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП. Прокурором було зазначено, що внутрішніми локальними актами ліцею встановлюється єдиноначальне, самостійне та виключне право ОСОБА_1 здійснювати управління діяльністю підприємства, у тому числі з кадрових питань, шляхом прийняття відповідних наказів, здійснювати остаточне визначення показників преміювання, а також безпосередньо їх затверджувати. На спільних засіданнях представників колективу та адміністрації технічного ліцею, на яких головувала Савчук Л.А., піднімались питання про встановлення премії та надбавок ОСОБА_1 , після чого ОСОБА_1 видавала відповідні накази про встановлення грошових винагород як собі, так і працівникам технічного ліцею. Не зважаючи на наявність у неї реального конфлікту інтересів, ОСОБА_1 не повідомила про це орган управління і прийняла в умовах реального конфлікту інтересів управлінське рішення про призначення собі премії та надбавок. У той же час, Соціально-гуманітарне управління ВМР просто дублювало показники преміювання, які надавалися ОСОБА_1 , що свідчить про відсутність реальної оцінки її особистого внеску у роботу ліцею.

На додаток до цього, прокурором вказано на те, що намагання ОСОБА_1 внести виправлення в накази про преміювання в частині дати їх видання є спробою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення, а тому відповідна документація про внесення виправлень до наказів про преміювання, що була надана стороною захисту, не повинна братися до уваги судом.

З урахуванням вищевикладеного, прокурор Потюменко Ю.Ю. прохала визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, а провадження у справі відносно неї закрити у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, що визначені у ст. 38 КУпАП.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтвердила, що з 2006 року працює бухгалтером в Технічному ліцеї НТУУ «КПІ» ВМР. ОСОБА_3 підтвердила, що преміювання працівників ліцею та ОСОБА_1 як директора ліцею здійснюється нею шляхом подачі відповідних доручень до казначейства, яке у подальшому перераховує грошові кошти до Банку. При цьому ОСОБА_3 підтвердила, що нарахування та виплата премій здійснюється нею виключно після отримання як наказу ОСОБА_1 , так і наказу Соціально-гуманітарного управління ВМР. Без наказу Соціально-гуманітарного управління ВМР щодо погодження виплати премії директору ліцею ОСОБА_1 , вона - ОСОБА_3 не може здійснити жодного нарахування та виплату ОСОБА_1 премії, оскільки це суперечить вимогам чинного законодавства. Якщо буде лише наказ ОСОБА_1 , однак буде відсутній наказ Соціально-гуманітарного управління ВМР, то ОСОБА_3 може здійснити нарахування та виплату премії лише працівникам ліцею на підставі наказу ОСОБА_1 , але не має повноважень у такому випадку нарахувати та виплатити директору ліцею ОСОБА_1 премію.

ОСОБА_3 підтвердила, що вирішення питання преміювання ОСОБА_1 , як директора ліцею є виключними повноваженнями Соціально-гуманітарного управління ВМР, яке завжди надсилає накази щодо її преміювання. Жодного разу нарахування та виплата премії ОСОБА_1 не здійснювалися на підставі лише одного наказу директора.

Відповідаючи на запитання суду, свідок ОСОБА_3 зазначила, що у грудні 2023 року було дві виплати, одна з яких дійсно була проведена 11.12.2023 року та була авансом, а не премією за грудень 2023 року.

ОСОБА_3 у судовому засіданні також зазначила, що не може сказати чи виносила ОСОБА_1 накази про преміювання раніше наказів Соціально-гуманітарного управління ВМР, оскільки ніколи не звертала уваги на дати цих наказів. Для виконання ОСОБА_3 своїх обов`язків щодо нарахування та виплати премій їй потрібні лише накази ОСОБА_1 та Соціально-гуманітарного управління ВМР, а також погоджений в них розмір премій.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підтвердила, що займає посаду заступника директора з навчально-виховної роботи в Технічному ліцеї НТУУ «КПІ» ВМР, тобто є заступником ОСОБА_1 . У своїх показаннях ОСОБА_2 підтвердила вищезазначений процес преміювання та зазначила, що першочергово питання преміювання працівників ліцею виноситься на обговорення на спільному засіданні адміністрації та трудового колективу ліцею, за результатами якого ОСОБА_2 готує подання до Соціально-гуманітарного управління ВМР щодо преміювання ОСОБА_1 у відповідному розмірі за відповідний місяць. Після цього Соціально-гуманітарне управління ВМР приймає рішення щодо преміювання ОСОБА_1 шляхом винесення відповідного наказу, який надсилається до ліцею та передається до виконання бухгалтерії.

ОСОБА_2 підтвердила, що питання преміювання ОСОБА_1 вирішується виключно Соціально-гуманітарним управлінням ВМР, а питання преміювання інших працівників ліцею є повноваженнями ОСОБА_1 . Тому нарахування та виплата премій ОСОБА_1 здійснювалися виключно на підставі наказів Соціально-гуманітарного управління ВМР, а не наказів ОСОБА_1 . Натомість нарахування та виплата премій іншим працівникам ліцею здійснювалися вже на підставі наказу самої ОСОБА_1 .

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши наявні матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступних висновків.

Висновки суду щодо застосування норм права.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

У ч. 1 ст. 172-7 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції» встановлюється, що особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані, зокрема, повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно.

Невиконання зазначеного обов`язку, його неналежне або несвоєчасне виконання є діянням, що містить ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

У свою чергу у ч. 2 ст. 172-7 КУпАП встановлюється адміністративна відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції» передбачено, що особи, зазначені у п. 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані, зокрема, не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Невиконання зазначеного обов`язку або його неналежне виконання є діянням, що містить ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

При цьому аналіз ч. 1 Примітки до ст. 172-7 КУпАП дає можливість зробити висновок, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП має спеціального суб`єкта - суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції".

Аналіз диспозиції ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП дає можливість встановити, що чинним законодавством передбачено відповідальність за вчинення наступних діянь:

1) неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів;

2) вчиненні дій чи прийнятті рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

При цьому відповідно до ч. 2 Примітки до ст. 172-7 КУпАП зазначається, що у цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Таким чином, у ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за: неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень (реальний конфлікт інтересів), а також за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах наявності у особи суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень чи вчинення певних дій.

Як вбачається з вищевикладених положень, об?єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, нерозривно пов`язана з таким елементом як приватний інтерес, його суперечністю з службовими повноваженнями, внаслідок чого виникає реальний конфлікт інтересів. На додаток до цього, суд звертає увагу, що реальний конфлікт інтересів має бути чітко вираженим, конкретизованим та простежуватися на основі визначення того, який приватний інтерес переслідує особа у даному випадку та яким чином цей приватний інтерес вступає у суперечність з інтересами службами.

У свою чергу реальний конфлікт інтересів безпосередньо впливає на рівень об`єктивності та неупередженості особи при прийнятті рішень, вчиненні або невчиненні певних дій, що відносяться до її службових або представницьких повноважень. Тобто, реальний конфлікт інтересів перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з прийнятим рішенням, внаслідок чого останнє не може вважатися неупередженим та об`єктивним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» - приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Наявність приватного інтересу, його вступ у суперечність з службовими повноваженнями, інтересами служби та вплив на об`єктивність і неупередженість рішень, дій та бездіяльності у більшості випадків пов`язується саме з близькими особами осіб, щодо яких поширюються вимоги антикорупційного законодавства. При цьому близькими особами відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» є члени сім`ї суб`єкта, зазначеного у частині першій статті 3 цього Закону, а також чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна та двоюрідна сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеного суб`єкта.

Крім того, ознакою об`єктивної сторони зазначених правопорушень є саме реальний, а не потенційний конфлікт інтересів, тобто саме суперечність між приватним інтересом та службовими повноваженнями особами. Потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

На додаток до цього суд звертає увагу, що констатація наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, є можливою лише у тому випадку, коли реальний конфлікт інтересів впливає на реалізацію посадовою особою своїх дискреційних повноважень.

Право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд передбачає можливість його дискреції, тобто право вибору між декількома діями чи рішеннями, що однаково є правомірними та передбачені чинним законодавством.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13.02.2018 у справі №361/7567/15-а, від 07.03.2018 у справі №569/15527/16-а, від 20.03.2018 у справа №461/2579/17, від 20.03.2018 у справі №820/4554/17, від 03.04.2018 у справі №569/16681/16-а та від 12.04.2018 справа №826/8803/15, дискреційні повноваження це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними повноваженнями є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може.

На додаток до цього у Постанові КАС ВС від 22.12.2018 року у справі № 804/1469/17 (провадження № К/9901/43891/18) зазначається, що «на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким».

Наявність дискреції (розсуду) посадової особи є визначальною та необхідною умовою для вирішення питання про наявність у її діях реального конфлікту інтересів, адже у випадку, коли особа у відповідності до імперативних вимог чинного законодавства має діяти у чітко визначений спосіб, чітко визначених межах та формі або повинна утримуватися від певних дій і в неї немає жодного власного розсуду стосовно виду та характеру можливого рішення, дій чи бездіяльності, то в такому випадку реальний конфлікт інтересів не впливає на об?єктивність та неупередженість рішень, дій чи бездіяльності посадової особи, оскільки остання позбавлена будь-якої можливості діяти в будь-який інший спосіб, ніж написано у законі. Отже, наявність дискреційних повноважень є необхідною передумовою вирішення питання про наявність у діях особи реального конфлікту інтересів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, можливе лише за сукупності умов:

1) факт наявності у правопорушника приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;

2) наявність повноважень на прийняття рішення, яке повинно мати дискреційний характер;

3) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення;

4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Фактичні обставини встановлені судом.

З положень п. 1.1, 1.3, 1.4 Статуту Технічного ліцею НТУУ «КПІ» Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області (Т. 1, а.с. 38-41) судом встановлено, що Технічний ліцей НТУУ «КПІ» ВМР є юридичною особою комунальної форми власності, має самостійний баланс, рахунок в УДК в Київській області, печатку, штамп, ідентифікаційний номер. Засновниками ліцею є Національний Технічний Університет України «Київський політехнічний інститут» та Вишгородська міська рада.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 81 ЦК України Технічний ліцей НТУУ «КПІ» ВМР є юридичною особою публічного права. Вказані обставини учасниками справи не заперечувалися.

Наказом Відділу освіти Вишгородської районної державної адміністрації № 121-К від 31.08.2010 року (Т. 1, а.с. 27) ОСОБА_1 з 31.08.2010 року призначено на посаду директора Технічного ліцею НТУУ «КПІ» Вишгородської міської ради.

24.06.2020 року між Відділом освіти Вишгородської районної державної адміністрації, що йменується роботодавцем, та ОСОБА_1 , яка йменується керівником, укладено контракт про переведення ОСОБА_1 на роботу за контрактом з посадовим окладом згідно штатного розпису строком на 6 років (Т. 1, а.с. 31-33).

Відповідно до п. 7.1 контракту від 24.06.2020 року (Т. 1, а.с. 31-33) термін дії контракту сторонами визначено з 01.07.2020 року по 30.06.2026 року. Контракт набуває чинності з 01.07.2020 року.

Таким чином, судом встановлено, а учасниками справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 2010 року обіймає посаду директора Технічного ліцею НТУУ «КПІ» Вишгородської міської ради.

З Рішення Вишгородської міської ради № 1/5 від 26.11.2020 року «Про створення соціально-гуманітарного управління Вишгородської міської ради» (Т. 1, а.с. 28), № 15/18 від 16.12.2021 року «Про затвердження мережі закладів освіти Вишгородської міської ради Київської області на 2021/2022 навчальний рік» (Т. 1, а.с. 29-30) судом встановлено, що Вишгородською міською радою утворено як окрему юридичну особу соціально-гуманітарне управління, у підвідомчість якої передано Технічний ліцей НТУУ «КПІ» Вишгородської міської ради. Вказані обставини учасниками справи не заперечувалися.

Аналіз положень п. 2.1-2.5 контракту від 24.06.2020 року (Т. 1, а.с. 31-33) в частині визначених сторонами повноважень директора ліцею дає можливість зробити висновок, що ОСОБА_1 , як директор Технічного ліцею НТУУ «КПІ» Вишгородської міської ради, наділена повноваженнями організаційно-розпорядчого та адміністративно-господарського характеру, тобто є посадовою особою юридичної особи публічного права.

Відповідно до пп. а п. 2 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, посадові особи юридичних осіб публічного права.

Таким чином, ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія ЗУ «Про запобігання корупції», зокрема, положення ст. 28 Закону щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, а отже, ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією.

У межах даної справи суть інкримінованого ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, зводиться до здійснення директором ліцею преміювання самого себе. Таким чином, пред`явлене обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення вимагає визначення загального порядку преміювання директора ліцею.

Відповідно до ст. 143 КЗпП до працівників підприємств, установ, організацій можуть застосовуватись будь-які заохочення, що містяться в затверджених трудовими колективами правилах внутрішнього трудового розпорядку.

У Постанові КАС ВС від 15.12.2021 року у справі № 1840/2970/18 (п. 42) було зроблено висновок, що преміювання та встановлення відповідних надбавок проводиться у межах наявного фонду оплати праці та належить до дискреційних повноважень роботодавця. Крім того, право встановлення надбавок та премій належить саме до варіативних дискреційних повноважень, в силу яких, роботодавець вільний у виборі в межах затвердженого кошторису встановлювати їх або не встановлювати.

Тобто, за загальним правилом питання преміювання працівників підприємства, установи, організації є виключним та дискреційним повноваженням роботодавця. Разом з тим, на кожному конкретному підприємстві, установі та організації, у тому числі локальними індивідуальними чи колективними нормативними актами, можуть визначатися інші особливості преміювання працівників.

Відповідно до п. 2.1-2.2, 2.10-2.11 Положення про порядок преміювання працівників Технічного ліцею НТУУ «КПІ» Вишгородської міської ради (Т. 1, а.с. 34-35) преміювання працівників Технічного ліцею здійснюється директором Технічного ліцею у межах коштів на оплату праці, затверджених кошторисом доходів і видатків на поточний рік. Розміри преміювання працівників встановлюються відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи в межах коштів на оплату праці.

Преміювання працівників здійснюється на підставі наказу по Технічному ліцею, погодженого з представником трудового колективу. Премія встановлюється директором Технічного ліцею за погодженням з представником трудового колективу.

Відповідно до п. 4.1 контракту від 24.06.2020 року (Т. 1, а.с. 31-33) за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, керівнику, тобто ОСОБА_1 , нараховується заробітна плата в межах фонду оплати праці, виходячи з установлених: 1) посадового окладу, встановленого відповідно до тарифного розряду Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів; 2) надбавок (за вислугу років, почесне звання, престижність педагогічної праці тощо); 3) доплат (за науковий ступінь тощо); 4) премії за високі показники в роботі, розмір якої залежить від особистого внеску в загальні результати роботи закладу. Розмір премії встановлюється роботодавцем, тобто соціально-гуманітарним управлінням ВМР, відповідно до Положення про преміювання за високі показники в роботі; 5) грошової винагороди за сумлінну працю і зразкове виконання службових обов`язків. Розмір грошової винагороди встановлюється роботодавцем, тобто соціально-гуманітарним управлінням ВМР, відповідно до чинного законодавства.

Вищевикладене у своїй сукупності дає можливість зробити висновок, що процес преміювання працівників та директора Технічного ліцею НТУУ «КПІ» Вишгородської міської ради є різним. Саме преміювання як працівників, так і директора ліцею проводиться відповідно до положень затвердженого порядку преміювання працівників ліцею, однак різними суб`єктами: преміювання самих працівників ліцею здійснюється на підставі наказу директора по технічному ліцею, а преміювання директора ліцею здійснюється роботодавцем, яким виступає соціально-гуманітарне управління ВМР.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 , як директор Технічного ліцею НТУУ «КПІ» Вишгородської міської ради, наділена виключними та дискреційними повноваженнями лише щодо преміювання працівників ліцею. Разом з тим, ОСОБА_1 не має взагалі повноважень щодо преміювання себе як директора ліцею, оскільки преміювання ліцею проводиться роботодавцем і конкретний розмір премії визначається саме роботодавцем, тобто соціально-гуманітарним управлінням ВМР.

Вищезазначені обставини були безпосередньо підтвердили в судовому засіданні як ОСОБА_1 , так і допитані свідки бухгалтер ліцею ОСОБА_3 та заступник директора ОСОБА_2 .

На додаток до цього, допитана у судовому засіданні бухгалтер ліцею ОСОБА_3 , яка безпосередньо залучена у процес нарахування та виплати премій в Технічному ліцеї НТУУ «КПІ» Вишгородської міської ради, підтвердила, що нарахування та виплата премій працівникам ліцею здійснюється на підставі наказу ОСОБА_1 як директора ліцею. У свою чергу, нарахування та виплата премій ОСОБА_1 як директору ліцею здійснюється лише на підставі наказу соціально-гуманітарного управління ВМР. Без наказу ОСОБА_1 , як директора ліцею, у бухгалтерії відсутні правові підстави для нарахування та виплати працівникам ліцею премії, а без наказу соціально-гуманітарного управління ВМР у бухгалтерії відсутні правові підстави для нарахування та виплати премії самій ОСОБА_1 , як директору ліцею. При цьому, якщо буде наявний лише наказ ОСОБА_1 про преміювання працівників ліцею, однак буде відсутній наказ соціально-гуманітарного управління ВМР про преміювання самої ОСОБА_1 , то нарахування та виплата премій буде здійснюватися лише щодо працівників ліцею.

У свою чергу, з показань заступника директора ОСОБА_2 судом встановлено, що для ініціювання процесу преміювання ОСОБА_1 , як директора ліцею, саме ОСОБА_2 за результатами спільного засідання адміністрації та колективу ліцею готує подання до соціально-гуманітарного управління ВМР про преміювання ОСОБА_1 Соціально-гуманітарне управління розглядає подання, приймає рішення про преміювання ОСОБА_1 шляхом видачі відповідного наказу.

Тобто, судом встановлено, що ОСОБА_1 жодним положенням нормативно-правових актів, у тому числі локального характеру, якими регулюється діяльність Технічного ліцею НТУУ «КПІ» Вишгородської міської ради, не наділена жодними повноваженнями щодо вирішення питання преміювання себе як директора ліцею. Відповідно ОСОБА_1 немає жодних дискреційних повноважень у питаннях преміювання директора ліцею, оскільки такі повноваження належать соціально-гуманітарному управлінню ВМР.

Аналогічно визначається порядок виплати ОСОБА_1 грошової винагороди за сумлінну працю і зразкове виконання обов`язків, розмір якої також встановлюється соціально-гуманітарним управлінням ВМР.

У той же час, тлумачення п. 4.1 контракту від 24.06.2020 року (Т. 1, а.с. 31-33) не дає можливості зробити однозначний висновок щодо порядку нарахування та виплати ОСОБА_1 , як директору ліцею, надбавок. Буквальне тлумачення положень контракту дає можливість говорити про те, що призначення ОСОБА_1 надбавок здійснюється з урахуванням вимог чинного законодавства, що врегульовує питання оплати праці працівників сфери освіти.

З урахуванням вищевикладеного, суд звертає увагу на наступне.

Як протокол про адміністративне правопорушення № 2489 від 22.03.2024 року за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП (Т. 1, а.с. 83-95), так і протокол про адміністративне правопорушення № 2490 від 22.03.2024 року (Т. 1, а.с. 1-13) за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП стосуються видачі ОСОБА_1 наказу «Про преміювання працівників Технічного ліцею по загальному фонду у серпні (протокол № 7 спільних засідань)» № 29-1-кб від 31.08.2022 року (Т. 1, а.с. 96).

Відповідно до наказу № 29-1-кб від 31.08.2022 року ОСОБА_1 на підставі результатів роботи навчального закладу у навчальному році, за складність і напруженість у роботі призначено працівникам ліцею премії у серпні 2022 року з коштів загального фонду. Серед працівників ліцею також міститься положення про призначення ОСОБА_1 , як директору ліцею, премії у розмірі 100% посадового окладу.

З протоколу № 07 від 20.07.2022 року (Т. 1, а.с. 97-98) судом встановлено, що перед видачою зазначеного наказу про преміювання у серпні 2022 року було проведено спільне засідання адміністрації та трудового колективу ліцею, на якому вирішено питання щодо преміювання працівників та директору ліцею.

Суд звертає увагу, що наказ № 29-1-кб від 31.08.2022 року стосувався саме преміювання працівників та директора ліцею. Як було встановлено судом вище, ОСОБА_1 наділена дискреційними повноваженнями лише щодо преміювання працівників ліцею, а повноваження щодо вирішення питання про своє преміювання у ОСОБА_1 відсутні і належать органу управління.

Тобто, незалежно від того, що зазначено у наказі № 29-1-кб від 31.08.2022 року, протоколі № 07 від 20.07.2022 року, складеного за результатами спільного засідання адміністрації та трудового колективу ліцею, преміювання ОСОБА_1 , як директора ліцею, здійснюється лише соціально-гуманітарним управлінням ВМР, лише соціально-гуманітарне управління ВМР приймає остаточне рішення щодо здійснення преміювання ОСОБА_1 та конкретних розмірів її преміювання, видає відповідний наказ, на підставі якого ОСОБА_1 нараховується та виплачується премія за відповідний місяць.

До протоколів № 2489 та № 2490 від 22.03.2024 року не додано документів на підтвердження призначення соціально-гуманітарним управлінням ВМР премії ОСОБА_1 у серпні 2022 року.

У зв`язку з цим суд звертає увагу, що в Методичних рекомендаціях щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції, акцентовано увагу на тому, що конфлікт інтересів не виникає у випадку вчинення дій або прийняття рішень поза межами наданих службових/представницьких повноважень.

Видання ОСОБА_1 наказу про преміювання себе як директора ліцею у той час, коли виключні повноваження дискреційного характеру щодо цього питання належать органу управління ліцею, та здійснення ОСОБА_1 нарахування та виплати премії саме на підставі її наказу не свідчить про наявність у діях ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів, а відповідно і про наявність у її діях ознак складу правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, оскільки в такому разі ОСОБА_1 діє поза межами наданих їй повноважень. Це, у свою чергу, може свідчити про перевищення ОСОБА_1 своїх службових повноважень та вчинення нею іншого правопорушення, яке не є предметом розгляду в межах даної справи.

Разом з тим, з подання № 01-72/21 від 22.06.2022 року (Т. 5, а.с. 20) вбачається, що у червні 2022 року заступником директора ОСОБА_2 здійснено подання до соціально-гуманітарного управління ВМР щодо вирішення питання встановлення ОСОБА_1 премії у розмірі 100% посадового окладу.

З наказу соціально-гуманітарного управління ВМР № 107-у від 22.06.2022 року (Т. 5, а.с. 21) слідує, що соціально-гуманітарним управлінням ВМР прийнято рішення про преміювання ОСОБА_1 у розмірі 100% посадового окладу у червні 2022 року.

З заяви ОСОБА_1 від 25.08.2022 року (Т. 5, а.с. 22) вбачається, що ОСОБА_1 просить у керівника соціально-гуманітарного управління ВМР погодження виплати їй премії за червень 2022 року, призначеної наказом № 107-у від 22.06.2022 року, у серпні 2022 року, оскільки при оформленні наказу по технічному ліцею у червні було допущено помилку не враховано наказ соціально-гуманітарного управління. Заява ОСОБА_1 містить резолюцію керівника соціально-гуманітарного управління ВМР, тобто погодження на сплату премії за червень 2022 року у серпні 2022 року.

З виписки по особовому рахунку (Т. 5, а.с. 23-24), довідки про доходи за червень 2022 року (Т. 5, а.с. 38), за серпень 2022 року (Т. 5, а.с. 39) судом встановлено, що у червні 2022 року ОСОБА_1 не отримувала жодних премій та надбавок відповідно до наказу соціально-гуманітарного управління ВМР, не зважаючи на наявність наказу № 107-у від 22.06.2022 року про її преміювання у червні 2022 року. Натомість у серпні 2022 року ОСОБА_1 згідно наказу соціально-гуманітарного управління ВМР отримала премію у розмірі 9 684 грн. 21 коп.

Вказані обставини підтверджують не тільки ті обставини, що нарахування та виплата ОСОБА_1 премій здійснюється на підставі наказу соціально-гуманітарного управління ВМР, а не її наказу, але і також ті обставини, що премія за червень 2022 року, яка була призначена ОСОБА_1 наказом соціально-гуманітарного управління ВМР № 107-у від 22.06.2022 року, була виплачена їй у серпні 2022 року, на підставі погодженої заяви ОСОБА_1 .

Таким чином, наказом № 29-1-кб від 31.08.2022 року, щодо якого складено протоколи № 2489 та № 2490 від 22.03.2024 року, ОСОБА_1 не здійснювала преміювання себе особисто, а виплата їй премії у серпні 2022 року здійснена на підставі наказу соціально-гуманітарного управління ВМР про її преміювання за червень 2022 року.

Отже, оскільки ОСОБА_1 , будучи директором ліцею, не наділена дискреційними повноваженнями щодо преміювання себе особисто, а нарахування і виплата їй премії за серпень 2022 року здійснено на підставі наказу органу управління, а не на підставі її наказу № 29-1-кб від 31.08.2022 року, то суд приходить до висновку, що при винесенні наказу № 29-1-кю від 31.08.2022 року у ОСОБА_1 були відсутні як дискреційні повноваження, так і реальний конфлікт інтересів, а відповідно і склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Наказ «Про преміювання працівників Технічного ліцею по загальному фонду у вересні (протокол № 8 спільних засідань)» № 30-1-кб від 28.09.2022 року (Т. 1, а.с. 180), за фактом винесення якого складено протоколи № 2491 та № 2492 від 22.03.2024 року за ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, Наказ «Про встановлення премій працівникам Технічного ліцею у лютому 2023 року» № 01-02-кб від 20.02.2023 року (Т. 2, а.с. 130), за фактом винесення якого складено протоколи № 2495 та № 2496 від 22.03.2024 року, Наказ «Про преміювання працівників Технічного ліцею та встановлення надбавки у серпні 2023 року» № 13-кб від 21.08.2023 року (Т. 3, а.с. 17), за фактом винесення якого складено протоколи № 2497 та № 2498 від 22.03.2024 року, Наказ «Про преміювання працівників Технічного ліцею та встановлення надбавки у жовтні 2023 року» № 23-кб від 20.10.2023 року (Т. 3, а.с. 124), за фактом винесення якого складено протоколи № 2499 та № 2500 від 22.03.2024 року усі зазначені накази ОСОБА_1 стосувалися суто преміювання працівників ліцею (без доплат та надбавок) та містили положення про преміювання самої ОСОБА_1 як директора ліцею.

У той же час, за результатами дослідження відповідних матеріалів справ про адміністративне правопорушення, що стосуються винесення вказаних наказів, судом встановлено, що матеріали справи містять як подання заступника директора ОСОБА_2 до соціально-гуманітарного управління ВМР про вирішення питання преміювання ОСОБА_1 у відповідному місяці, так і сам наказ соціально-гуманітарного управління ВМР про преміювання ОСОБА_1 у відповідному місяці.

Оскільки перелічені накази стосувалися суто питання преміювання та виносилися за тих самих фактичних обставин, що і наказ «Про преміювання працівників Технічного ліцею по загальному фонду у серпні (протокол № 7 спільних засідань)» № 29-1-кб від 31.08.2022 року (Т. 1, а.с. 96), то висновки суду за результатами розгляду протоколів № 2491, 2492, 2495, 2496, 2497, 2498, 2499, 2500 від 22.03.2024 року є аналогічними тим, що були викладені при дослідженні протоколів № 2489, 2490 від 22.03.2024 року.

Тобто, ОСОБА_1 , будучи директором ліцею, наділена дискреційними та виключними повноваженнями здійснення преміювання лише працівників такого ліцею шляхом видачі наказу по технічному ліцею. Всі вище перелічені накази ОСОБА_1 є її наказами по технічному ліцею про преміювання працівників ліцею, на підставі яких нарахування та виплата премій здійснювалася лише працівникам ліцею.

Не зважаючи на наявність положення у наказах про преміювання самої ОСОБА_1 , остання як директор ліцею не наділена повноваженнями вирішення питання власного преміювання, оскільки це питання є сферою виключної компетенції соціально-гуманітарного управління ВМР, яке, як видно з матеріалів справи, видавало накази про преміювання ОСОБА_1 у відповідних місяцях і саме на підставі цих наказів соціально-гуманітарного управління ВМР ОСОБА_1 отримувала премію за відповідний місяць.

Таким чином, у ОСОБА_1 з огляду на відсутність дискреційних повноважень не виникав реальний конфлікт інтересів, а тому ОСОБА_1 в умовах реального конфлікту інтересів не приймала рішення про преміювання себе особисто як директора ліцею та не отримувала будь-яких премій на підставі власних наказів. Всі премії ОСОБА_1 за відповідні місяці призначені та виплачені саме на підставі наказів соціально-гуманітарного управління ВМР.

Суд звертає увагу, що саме соціально-гуманітарне управління ВМР оцінює показники діяльності ОСОБА_1 , оцінює її досягнення у роботі, за результатами чого приймає рішення про конкретний розмір преміювання. Питання преміювання ОСОБА_1 є дискреційним та виключним повноваженням органу управління ліцею, в яке суд не має права втручатися та відповідно оцінювати наскільки обґрунтовано та справедливо орган управління вирішує питання щодо призначення ОСОБА_1 премій.

За результатами дослідження матеріалів справ за вищезазначеними протоколами судом встановлено, що більшість винесених ОСОБА_1 наказів про преміювання датуються раніше, ніж накази соціально-гуманітарного управління ВМР. В аспекті цього суд звертає увагу, що накази ОСОБА_1 про преміювання є наказами по технічному ліцею і стосуються преміювання працівників ліцею, а накази соціально-гуманітарного управління ВМР є наказами органу управління щодо преміювання директору цього ліцею. Відповідно ці документи не обов`язково можуть збігатися у своїй даті видання або йти один за одним, оскільки стосуються зовсім різних питань та не пов`язані між собою наказ ОСОБА_1 виконується бухгалтерією лише в частині преміювання працівників ліцею, до чого орган управління не має жодного відношення, а наказ органу управління виконується бухгалтерією лише в частині преміювання директору ліцею, до чого вже останній не має жодного відношення.

У будь-якому випадку за результатами дослідження виписки з особового рахунку (Т. 5, а.с. 23-26), довідок про доходи (Т. 5, а.с. 38-45) судом встановлено, що за місяці, в яких проводилося преміювання вищезазначеними наказами, ОСОБА_1 жодного разу не отримала премію за відповідний місяць раніше, ніж було видано наказ соціально-гуманітарного управління ВМР.

Таким чином, за результатами дослідження протоколів про адміністративні правопорушення № 2491, 2492, 2495, 2496, 2497, 2498, 2499, 2500 від 22.03.2024 року суд також приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Наказ «Про встановлення надбавок та премій працівникам у січні 2023 року» № 01-01-кб від 20.01.2023 року (Т. 2, а.с. 17), за фактом винесення якого складено протоколи № 2493, 2494 від 22.03.2024 року, стосувався встановлення надбавок, Наказ «Про преміювання працівників Технічного ліцею та встановлення надбавки у листопаді 2023 року» № 24-кб від 20.11.2023 року (Т. 4, а.с. 18-19), за фактом винесення якого складено протоколи № 2501, 2502 від 22.03.2024 року, стосувався як преміювання, так і встановлення надбавок. Здійснення преміювання у вказаному наказі здійснювалося за тих самих обставин, тому висновки суду в частині преміювання аналогічні тим, що були викладені раніше. У той же час, в частині встановлення надбавок суд вважає за доцільне зазначити наступне.

З наказу № 01-01-кб від 20.01.2023 року та № 24-кб від 20.11.2023 року вбачається, що ними вирішувалося встановлення надбавки педагогічним працівникам відповідно до Постанови КМУ «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), вищої освіти, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування» № 373 від 23.03.2011 року.

Відповідно до п. 1 вказаної Постанови установлено надбавку в граничному розмірі 30 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати), але не менше 5 відсотків, педагогічним працівникам закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), вищої освіти, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування. Розмір надбавки встановлюється керівником закладу (установи) у межах фонду оплати праці.

Положеннями п. 4.1 контракту від 24.06.2020 року (Т. 1, а.с. 31-33), на відміну від преміювання та щорічної грошової винагороди, питання визначення розміру надбавки та її виплати ОСОБА_1 безпосередньо не віднесено до повноважень соціально-гуманітарного управління ВМР. Натомість у контракті міститься посилання про включення до заробітної плати установлених, у тому числі чинних законодавством, надбавок.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що локальними актами ліцею не визначено виключність повноважень соціально-гуманітарного управління ВМР щодо встановлення ОСОБА_1 надбавок, а чинним законодавством, що визначає питання встановлення надбавок педагогічним працівникам, повноваження з їх встановлення у розмірі від 5% до 30% посадового окладу віднесено до повноважень керівника закладу освіти, то суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , як керівник закладу освіти відповідно до чинного законодавства володіє виключними повноваженнями щодо встановлення педагогічним працівникам надбавки. Хоча положення законодавства щодо встановлення надбавки є імперативними, що виключає розсуд ОСОБА_1 в питанні її встановлення, але закріплення у законодавстві діапазону розміру надбавки шляхом встановлення мінімальної та максимальної межі свідчить про те, що таке повноваження ОСОБА_1 є дискреційним в частині визначення розміру цієї обов`язкової надбавки.

Таким чином, при встановленні надбавок ОСОБА_1 реалізовує власні дискреційні повноваження, закріплені чинним законодавством.

Наявність повноважень щодо визначення, зокрема собі, розміру надбавки зумовлює наявність приватного інтересу, обумовленого бажанням власного благополуччя та майнової забезпеченості, природного прагнення до стабільності, прибільшення власного блага. Внаслідок цього у ОСОБА_1 при вирішенні питання встановлення собі надбавки виникає конфлікт між службовими дискреційними повноваженнями та приватним інтересом. У той же час, для констатації наявності реального конфлікту інтересів та відповідно констатації вчинення ОСОБА_1 правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, при встановленні собі надбавки повинен бути доведений факт того, що ця суперечність вплинула на об`єктивність або неупередженість остаточного рішення про встановлення надбавки.

20.01.2023 року на спільному засіданні адміністрації та трудового колективу ліцею (Т. 2, а.с. 18) було досягнуто спільне порозуміння щодо можливості встановлення всім педагогічним працівникам надбавки у розмірі 30% до посадового окладу, що вбачається з протоколу № 01 від 20.01.2023 року.

Наказом «Про встановлення надбавок та премій працівникам у січні 2023 року» № 01-01-кб від 20.01.2023 року (Т. 2, а.с. 17), наказом № 15-з від 24.01.2023 року (Т. 2, а.с. 20) ОСОБА_1 встановила всім педагогічним працівникам надбавку за престижність в розмірі 30% до посадового окладу. Накази також містять положення щодо встановлення надбавки у розмірі 30% до посадового окладу самій ОСОБА_1 .

Разом з тим, у матеріалах справи наявне подання заступника директора ліцею ОСОБА_2 № 01-72/03 від 20.01.2023 року (Т. 2, а.с. 21), в якому перед соціально-гуманітарним управлінням ВМР порушується питання щодо встановлення ОСОБА_1 надбавки у розмірі 30%.

Наказом соціально-гуманітарного управління ВМР № 14-у від 24.01.2023 року (Т. 2, а.с. 19) керівникам навчальних закладів, зокрема, ОСОБА_1 було встановлено надбавку до посадового окладу за січень 2023 року у розмірі 30%.

З наведеного вбачається, що хоча встановлення надбавки, у тому числі собі, є дискреційним повноваженням ОСОБА_1 , питання щодо її встановлення самій ОСОБА_1 було подано на розгляд органу управління, який шляхом видачі наказу прийняв рішення про встановлення ОСОБА_1 надбавки до окладу у відповідному розмірі. При цьому з огляду на отримані судом показання бухгалтера ОСОБА_3 правовою підставою для виплати ОСОБА_1 як премії, так і надбавок є саме наказ соціально-гуманітарного управління ВМР, на підставі якого і проводиться нарахування та виплата відповідних надбавок.

Вищезазначені обставини знаходять своє відображення і в довідках про доходи за відповідні періоди (Т. 5, а.с. 41-45), в яких зафіксовано виплату ОСОБА_1 надбавки до окладу саме на підставі наказу соціально-гуманітарного управління ВМР.

У Методичних рекомендаціях щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції, зазначено, що виплата особі стимулюючих виплат на підставі попереднього погодження такої виплати керівником вищого органу або суб`єктом призначення, наданого на підставі подання іншого працівника, виключає наявність реального конфлікту інтересів. За таких умов виключається як дискреційність повноважень, так і вплив приватного інтересу на об`єктивність або неупередженість остаточного рішення.

Як видно з Постанови КМУ № 373 від 23.03.2011 року, встановлення надбавки у розмірі від 5% до 30 % до посадового окладу здійснюється з метою підвищення престижності посади педагогічного працівника, а при визначенні конкретного розміру надбавки враховується наявність економії коштів для виплати таких надбавок, а не особисті досягнення та результати діяльності працівника.

Таким чином, хоча встановлення надбавки у розмірі до 30% посадового окладу як працівникам ліцею, так і собі, є дискреційним повноваженням ОСОБА_1 , що вступає у суперечність з її приватними інтересами, однак погодження ОСОБА_1 розміру такої надбавки з боку органу управління (суб`єкта призначення), що надається на підставі подання заступника директора, ліквідовує одну з обов`язкових складових реального конфлікту інтересів вплив цієї суперечності на об`єктивність та неупередженість рішення, оскільки в такому випадку об`єктивність та неупередженість рішення забезпечується погодженням органу управління, на підставі якого і виплачується надбавка.

Таким чином, при винесенні наказу Про встановлення надбавок та премій працівникам у січні 2023 року» № 01-01-кб від 20.01.2023 року (Т. 2, а.с. 17), за фактом винесення якого складено протоколи № 2493, 2494 від 22.03.2024 року, у діях ОСОБА_1 відсутні ознаки правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Аналогічні висновки суд застосовує і при дослідженні протоколів № 2501, 2502 від 22.03.2024 року, що складені за фактом винесення наказу Про преміювання працівників Технічного ліцею та встановлення надбавки у листопаді 2023 року» № 24-кб від 20.11.2023 року (Т. 4, а.с. 18-19).

Наказ «Про преміювання працівників Технічного ліцею та встановлення надбавки у грудні 2023 року» 23-кб від 15.12.2023 року (Т. 4, а.с. 139-140), за фактом винесення якого складено останні два протоколи № 2503, 2504 від 22.03.2024 року, стосувався як преміювання, так і встановлення надбавки.

Матеріали справи в частині винесення цього наказу містять як подання заступника директора ліцею на преміювання і встановлення ОСОБА_1 премії (Т. 4, а.с. 143, 145), так і накази соціально-гуманітарного управління ВМР (Т. 4, а.с. 142, 144) про призначення ОСОБА_1 премії і надбавки за грудень 2023 року у відповідному розмірі.

З урахуванням вищевикладених висновків за аналогічних обставин, суд констатує, що питання преміювання ОСОБА_1 не входить до її повноважень, тим більше дискреційних, а питання встановлення надбавки за відповідний місяць, хоча і є дискреційним, однак реального конфлікту інтересів не утворює, оскільки остаточне встановлення та призначення надбавки у відповідному розмірі здійснюється органом управління за поданням заступника директора, і саме на підставі наказу органу управління здійснюється виплата такої надбавки.

У той же час, з виписки по особовому рахунку (Т. 5, а.с. 25), довідки про доходи за грудень 2023 року (Т. 5, а.с. 46) судом встановлено, що 11.12.2023 року ОСОБА_1 отримала у загальному розмірі 40 589 грн. 38 коп. заробітної плати. При цьому у довідці про доходи зазначається, що складовими частинами цієї виплати є надбавка та премія відповідно до наказу соціально-гуманітарного управління ВМР. Однак при цьому наказ соціально-гуманітарного управління ВМР про преміювання та надбавку ОСОБА_1 у грудні 2023 року був винесений 19.12.2023 року, тобто після того, як ОСОБА_1 отримала заробітну плату, до якої ввійшли премія та надбавки.

При цьому навіть наказ Про преміювання працівників Технічного ліцею та встановлення надбавки у грудні 2023 року» 23-кб, в якому так само міститься положення про преміювання та надбавку ОСОБА_1 , датується 15.12.2023 роком, тобто винесений теж після отримання заробітної плати.

Під час судового розгляду ані ОСОБА_1 , ані свідок ОСОБА_3 , яка відповідає за бухгалтерський процес у ліцеї не змогли надати жодного конкретного пояснення тим обставинам, що виплати відповідно до наказу соціально-гуманітарного управління ВМР були отримані ОСОБА_1 раніше за сам наказ соціально-гуманітарного управління ВМР. На додаток до цього, матеріали справи не містять будь-яких інших належних, допустимих та достовірних доказів, на підставі яких суд міг би встановити характер отриманих ОСОБА_1 11.12.2023 року грошових коштів та зробити висновок про віднесення їх до тих чи інших складових заробітної плати, зокрема, премії та надбавки.

Так само матеріали справи не містять в цій частині достатніх доказів того, що виплати від 11.12.2023 року ОСОБА_1 отримала на підставі свого же наказу, оскільки він також винесений пізніше цих виплат. Навіть за умови доведення отримання ОСОБА_1 премій на підставі свого наказу, як зазначалося судом вище, утворюється склад правопорушення, пов`язаного з перевищенням службових повноважень, а не прийняттям рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно у діях ОСОБА_1 при винесенні наказу Про преміювання працівників Технічного ліцею та встановлення надбавки у грудні 2023 року» 23-кб від 15.12.2023 року були відсутні ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, за фактом вчинення яких складені протоколи № 2503, 2504 від 22.03.2024 року.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

У Постанові ККС ВС від 21.02.2018 року у справі № 701/613/16-к було зроблено висновок, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд звертає увагу, що відомості протоколів про адміністративне правопорушення щодо того, що ОСОБА_1 не повідомила про реальний конфлікт інтересів та вчинила дію в умовах реального конфлікту інтересів, є за своєю сутністю висуненням обвинувачення, що здійснюється органом (посадовою особою), уповноваженою на складення протоколу про адміністративне правопорушення. Тому таке обвинувачення поза розумним сумнівом має бути підтверджено або спростовано у судовому засіданні шляхом дослідження всіх наданих належних, допустимих та достовірних доказів. При цьому доведення цього факту поза розумним сумнівом буде означати можливість для суду зробити категоричний висновок, що версія, зазначена в обвинуваченні, є єдиною розумною версією, яка виключає будь-які обґрунтовані сумніви.

За результатами розгляду справи та дослідження матеріалів справи суд, вважає інкриміноване обвинувачення необґрунтованим та недоведеним в частині наявності у ОСОБА_1 дискреційного повноваження щодо призначення собі премій як директору ліцею, а також необґрунтованим та недоведеним в частині того, що дискреційні повноваження ОСОБА_1 щодо встановлення надбавок педагогічним працівникам, зокрема собі, вплинули на об`єктивність та неупередженість її рішення, яке, однак, як встановлено судом, у кінцевому підсумку все одно не є підставою для виплати їй надбавки, на відміну від наказу органу управління.

Складені відносно ОСОБА_1 протоколи про адміністративні правопорушення мають однакове за змістом та обсягом обвинувачення у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП. Таким чином, висновки суду щодо застосування норм права та фактичних обставин справи є застосовними щодо всіх складених протоколів про адміністративні правопорушення, а тому з метою процесуальної економії суд вважає за недоцільне повторювати вищезазначені висновки щодо кожного протоколу про адміністративне правопорушення.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що відповідно до презумпції невинуватості, яка закріплена у ст. 62 Конституції України, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, то суд доходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, як і її вина у вчиненні цього правопорушення, не доведені. Тому провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю з підстав відсутності у діях ОСОБА_1 ознак складу вказаних адміністративних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП судовий збір стягується з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, лише у разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Внаслідок цього судовий збір не підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 23, 33, 34, 35, 172-7, 247, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП (протокол № 2489 від 22.03.2024 року), закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП (протокол № 2490 від 22.03.2024 року), закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП (протокол № 2491 від 22.03.2024 року), закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП (протокол № 2492 від 22.03.2024 року), закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП (протокол № 2493 від 22.03.2024 року), закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП (протокол № 2494 від 22.03.2024 року), закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП (протокол № 2495 від 22.03.2024 року), закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП (протокол № 2496 від 22.03.2024 року), закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП (протокол № 2497 від 22.03.2024 року), закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП (протокол № 2498 від 22.03.2024 року), закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП (протокол № 2499 від 22.03.2024 року), закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП (протокол № 2500 від 22.03.2024 року), закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП (протокол № 2501 від 22.03.2024 року), закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП (протокол № 2502 від 22.03.2024 року), закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП (протокол № 2503 від 22.03.2024 року), закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП (протокол № 2504 від 22.03.2024 року), закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом десяти днів.

Суддя О.В. Рукас