Житомирський апеляційний суд
Справа №935/1443/24 Головуючий у 1-й інст. Щербаченко І. В.
Номер провадження №33/4805/1144/24
Категорія ст. 124 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 липня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Згідно постанови місцевого суду ОСОБА_1 19 квітня 2024 року о 23:20 годині в с. Продубіївка по вулиці Лісова, 9 керував транспортним засобом Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним та не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного інтервалу, в результату чого втратив керування та здійснив наїзд на перешкоду (бут) та паркан. Внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження відносно нього за відсутністю складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не дав належної і об`єктивної оцінки фактичним обставинам справи та наявним доказам, внаслідок чого ухвалив постанову з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що збитки заподіяні лише його автомобілю, що вбачається з протоколу.

Будучи належним чином повідомленим про місце і час судового засідання ОСОБА_1 у судове засідання до суду апеляційної інстанції вдруге не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Нормами чинного КУпАП не передбачено можливості зупинення строків накладення адміністративного стягнення, а сплив такого строку навіть за наявності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення є безумовною підставою для закриття провадження у справі.

При цьому, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не позбавлена можливості подавати письмові пояснення щодо обставин справи, подавати докази та залучити захисника для представництва та захисту її інтересів підчас розгляду справи в суді.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини кожна особа має право на розгляд її справи упродовж розумного строку судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї обвинувачення. Тому, розгляд даної справи без невиправданої затримки не буде відповідати інтересам особи, яка притягується до адміністративної відповідальності .

За таких обставин, з метою недопущення затягування розгляду справи, зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи за відсутності особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення та у відповідності до положень ч. 6 ст. 294 КУпАП, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які беруть участь в апеляційному провадженні справи.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як слідує із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 269146 від 20.04.2024, ОСОБА_1 19 квітня 2024 року о 23:20 годині в с. Продубіївка по вулиці Лісова, 9 керував транспортним засобом Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним та не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного інтервалу, в результату чого втратив керування та здійснив наїзд на перешкоду (бут) та паркан. Внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В своїх письмових поясненнях суду водій ОСОБА_1 стверджує, що 19.04.2024 він наїхав на купу каміння, яке частково знаходилося на проїзній частині, чим пошкодив свій автомобіль.

В матеріалах справи містяться:

- письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 , яка пояснила, що 20.04.2024 біля 00:30 їй зателефонував син і повідомив про наїзд автомобіля Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 на паркан її домоволодіння. Повернувшись з роботи побачила пошкодження 2-х бетонних стовпчиків та трьох плит паркану. Водій відмовився відшкодувати матеріальну шкоду;

- схема місця ДТП, згідно якої автомобіль Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 перебуває поруч з парканом будинку по вул.Лісова, 9 в с. Продубіївка та має механічні пошкодження в передній частині. Також зафіксовано місце удару в бетонний паркан;

- заява потерпілої ОСОБА_2 про пошкодження паркану.

Судом першої інстанції також було допитано свідка ОСОБА_3 , яка пояснила, що проживає поруч з ОСОБА_1 та 19.04.2024 почула гучний звук і побачила автомобіль з увімкненими фарами та купу каміння. Наступного дня власниця паркану викликала працівників поліції.

Проаналізувавши вищевказані докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що виразилося у порушення ним п. 12.1 ПДР України.

У відповідності до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

При оцінці доказів суд реалізує стандарт більшої переконливості, при якому цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду було дотримано у достатньому обсязі і висновок суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, підтверджується зібраними по справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду, грунтуються на належних та допустимих доказах.

Так, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 124 КУпАП.

Зазначена норма є бланкетною і при встановленні винуватості особи необхідно встановити пункт ПДР України, який порушено водієм і який, окрім того, перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із останнім.

Характеризуючою ознакою дорожньо-транспортної пригоди є те, що при зіткненні двох або більше транспортних засобів, порушення ПДР України може бути допущено усіма його учасниками, але у причинно-наслідковому зв`язку із пригодою можуть бути порушення одного із водіїв.

Причинно-наслідковий зв`язок між пригодою та порушенням ПДР України встановлюється у кожному конкретному випадку на підставі повного і всебічного дослідження доказів зібраних працівниками поліції та наданих учасниками.

Тобто тільки ті порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків, а отже перебувають із ними у причинному зв`язку.

Свій висновок суд, з посиланням на схему місця ДТП з додатком, письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 , належним чином обґрунтував порушенням водієм ОСОБА_1 вимог п. 12.1 ПДР України (Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), що знаходиться у причинному зв`язку із виникнення даної ДТП.

Реалізовуючи стандарт більшої переконливості, суд обґрунтовано не прийняв до уваги пояснення водія ОСОБА_1 про те, шо він пошкодив лише автомобіль, оскільки наявність пошкоджень паркану домоволодіння по АДРЕСА_1 зафіксовано на схемі місця ДТП, де позначено місце удару.

Доводи заявника про те, що у протоколі не зазначено про заподіяння збитків іншим особам, ніж його автомобілю, спростовуються змістом протоколу, в якому підтверджено наїзд на паркан, а також зазначено потерпілу особу ОСОБА_2 . Формальні недоліки протоколу не можуть бути підставою для звільнення особи від адміністративної відповідальності у разі, коли всі інші факти вказують на наявність пошкоджень майна, а об`єм пошкоджень та розмір матеріальних збитків, у разі не зазначення їх у протоколі в справі про адміністративне правопорушення, може доводитися окремо при розгляді цивільної справи про стягнення такої шкоди.

Інші доводи скарги не впливають на правильність вирішення справи судом першої інстанції, оскільки доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Отже, суд першої інстанції, на підставі досліджених доказів, з урахуванням принципу більшої переконливості, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини водія ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, яке пов`язано із порушенням п. 12.1 ПДР України, тобто причинно-наслідковому зв`язку із його діями та дорожньо-транспортною пригодою.

Додаткових об`єктивних доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції або свідчили б про порушення норм КУпАП при прийнятті рішення суддею, а також відповідних додаткових доказів в апеляційній скарзі не наведено і до апеляційного суду не надано. Досліджені судом докази є достатніми для висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

За таких обставин, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, як і підстав для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 липня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь