ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №293/1150/24

Провадження № 3/293/723/2024

24 жовтня 2024 рокуселище Черняхів

Суддя Черняхівського районного суду Житомирської області Збаражський Олег Миколайович, розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з відділу поліцейської діяльності №1 Житомирського районного управління поліції ГУ НП в Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №104556 від 27.07.2024, ОСОБА_1 27.07.2024 о 01 год. 58 хв. в смт Черняхів вул. Коростенська, 88, керував транспортним засобом АудіА6 НОМЕР_1 , не маючи права керування таким, тобто без посвідчення водія відповідної категорії. Порушення вчинено повторно протягом року, чим порушив п. 2.1.а. ПДР України, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, за що передбачена відповідальність ч.5 ст. 126 КУпАП

21.10.2024 в судовому засіданні ОСОБА_1 давати пояснення по суті обставин, зазначених у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення, відмовився на підставі ст. 63 Конституції України.

24.10.2024 до суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Сокирка В. про закриття провадження у справі стосовно ОСОБА_1 за відсутністю в діях останнього складу правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП.

В обґрунтування клопотання ОСОБА_2 зазначив, що обставини вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають дійсності. Факт вчинення правопорушення передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, а саме факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №104556 від 27.07.2024, та його зупинка патрульними поліції не підтверджується належними та допустимими доказами. В матеріалах справи відсутні покази свідків правопорушення чи відеозапис з службової камери поліцейського, тощо. Враховуючи те, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, а не на суд, однак в порушення вказаного обов`язку співробітники поліції не надали суду належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, тому відсутні підстави притягнення останнього до адміністративної відповідальності, а протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.5 ст. 126 КУпАП, який не підписаний ОСОБА_1 , сам по собі не може бути беззаперечним доказом вини зазначеної особи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Частиною 5 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Частиною 9 ст. 15 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Положеннями пункту 2.1 а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР) передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Абзацом 3 п. 27 Пленуму Верховного суду України від 22.12.2005 року № 14 «Про застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

У постанові від 20.02.2019 у справі № 404/4467/16-а (2-іс/811/317) Верховний суд дійшов висновку, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух.

Таким чином, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП поліцейський мав зафіксувати на службову відеокамеру (або іншим засобом, залученням свідків) безпосередньо рух транспортного засобу, зупинення безпосередньо самим поліцейським транспортного засобу під час керування саме ОСОБА_1 і виключно за таких обставин вважається, що особа керує транспортним засобом, відповідно повинна мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Разом з тим факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 на переконання співробітників патрульної поліції доводиться протоколом про адміністративне правопорушення серії № ЕПР 1 №104556 від 27.07.2024 за ч.5 ст. 126 КУпАП, рапортом інспектора СРПП ВПД №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області від 27.07.2024, а також постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 480766 від 25.04.2024, згідно якої ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності передбаченої ч. 2 ст. 126 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу.

Аналізуючи зазначені докази, слід прийти до висновку, що такі, за відсутності інших належних і допустимих доказів, не підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин вказаних в протоколі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП.

До адміністративних матеріалів не долучено відеозапису із службової камери патрульного поліції, а саме технічного засобу №1, як зазначено в протоколі серії № ЕПР 1 №104556 від 27.07.2024. Свідки керування ОСОБА_1 транспортним засобом також відсутні.

Таким чином, на підтвердження керування ОСОБА_1 транспортним засобом та вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, суду надано лише протокол про адміністративне правопорушення та рапорт співробітника поліції.

Слід зазначити, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. The United Kingdom), rr. 161. Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Долучений до протоколу рапорт співробітника поліції від 27.07.2024 суд також не приймає до уваги, оскільки відповідно до Інструкції з діловодства в системі МВС України, затвердженої наказом МВС України від 23.08.2012 № 747, рапорт належать до внутрішніх документів, діючим КУпАП в якості доказу не передбачений.

Крім того, слід зазначити, що співробітниками поліції не доведений факт складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.5 ст. 126 КУпАП у присутності ОСОБА_1 , а також ознайомлення водія з протоколом та з відповідними правами, оскільки протокол не підписаний останнім.

За таких обставин, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП є сумнівною та не доведеною матеріалами справи.

Статтею 62 Конституції України визначено, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Рішення суду в справі про адміністративне правопорушення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд також наголошує, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з викладеним, дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, підлягає закриттю.

Оскільки суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 283-285 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі №293/1150/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ