справа № 631/1297/24
провадження № 3/631/576/24
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 жовтня 2024 року селище Нова Водолага
Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Трояновська Тетяна Михайлівна, розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків в матеріалах справи відсутній, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
До Нововодолазького районного суду Харківської області надійшов адміністративний матеріал, складений відносно ОСОБА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 902280, складеного 27 липня 2024 року інспектором 1 взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Гречішніковим Денисом Олеговичем убачається, що 27 липня 2024 року о 08 годині 10 хвилин в Харківській області, траса М-18, 150 м від вулиці Миру в селі Білоусівка, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN ID.3», державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху та здійснив наїзд на яму, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Як вказано у протоколі, своїми діями ОСОБА_1 , порушив пункти 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за що передбачена відповідальність за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином у відповідності до приписів Кодексу України про адміністративні правопорушення. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Разом з тим, ОСОБА_1 звернувся на адресу суду з письмовими пояснення, що були зареєстровані за вхідним № 6688/24-вх., відповідно до яких вину у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення не визнав та зазначив, що рухаючись з міста Харкова по трасі М-18 в напрямку міста Красноград зі швидкістю 50-60 км/год, враховуючи погану якість покриття (вибоїни та ями), побачивши перед собою дві великі ями, вирішив взяти ліворуч, щоб їх об`їхати, але з іншої сторони побачив ще більшу яму, в яку і потрапив, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Водій викликав працівників поліції з метою фіксування даної події. Працівники поліції переконались, що на даній ділянці дороги не встановлено попереджувальних знаків, виміряли глибину вибоїни, зателефонували дорожнім службам, на що останні відмовились приїжджати на місце вчинення ДТП. На думку ОСОБА_1 інспектор поліції вирішив скласти протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності не беручи до уваги всі об`єктивні факти даної пригоди, його пояснення та зауваження. Крім того, працівники поліції повинні були скласти акт огляду ділянки дороги, схему пошкоджень, повні виміри вибоїни, чого зроблено не було.
На переконання ОСОБА_1 причиною дорожньо-транспортної пригоди було саме порушення норм та стандартів утримання доріг, не прийняття заходів щодо заборони чи обмеження руху, а не порушення ним Правил дорожнього руху, тому просив провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Також ОСОБА_1 просив розгляд справи провести за його відсутності з урахуванням цих письмових пояснень.
Суддя, вивчивши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали адміністративної справи у відповідності до положень статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.
Положення частин 1 та 2 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
У відповідності до приписів частини 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення (проступок) це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 Кодексу України про адміністративне правопорушення).
Положеннями статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 та 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Водночас, положеннями статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюються Правилами дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі Правила дорожнього руху), пункт 1.3 яких передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 2.3 «б» Правил дорожнього руху водій повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Пунктом 12.1 Правил дорожнього руху передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Диспозицією статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та у сфері власності.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна та має бути доповнена вказівкою на настання наслідків у вигляді майнової шкоди, тобто склад правопорушень трансформується у формальний.
У пункті 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення може бути будь яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушень Правил дорожнього руху.
Умовами настання адміністративної відповідальності за вказаною статтею є: 1) наявність порушень учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху; 2) наявність пошкоджень транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна; 3) наявність причинного зв`язку між порушенням правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді майнової шкоди.
Таким чином, умовою настання адміністративної відповідальності, а не іншого виду юридичної відповідальності, є наявний причинний зв`язок між порушенням правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді майнової шкоди.
Отже, для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення ним вимог пунктів 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху України має бути наявний причинно-наслідковий зв`язок між його діями та наслідками у вигляді пошкодження майна.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 902280, складеного 27 липня 2024 року інспектором 1 взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Гречішніковим Денисом Олеговичем убачається, що 27 липня 2024 року о 08 годині 10 хвилин в Харківській області, траса М-18, 150 м від вулиці Миру в селі Білоусівка, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN ID.3», державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху та здійснив наїзд на яму, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.
На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, до протоколу про адміністративне правопорушення надані:
- схема місця ДТП, яка мала місце 27 липня 2024 року о 08 годині 10 хвилин на трасі М-18, 150 м. від вулиці Миру в селі Білоусівка, Харківської області, складену інспектором 1 взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Аллахвердян С. В., яка містить графічно зображені та зафіксовані об`єкти про обставини дорожньої пригоди (ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів, транспортний засіб, координати його розміщення відносно елементів проїзної частини та інше), на зворотному боці схеми зазначено характеризуючи дані транспортного засобу та відомості про його пошкодження. При цьому у схемі місця ДТП відображено вибоїну, глибиною 25 сантиметрів, довжиною 2,3 метра, шириною 1,6 метри. Разом із тим, інспектором, який склав вказану схему не заповнено графу «Наявність недоліків в утриманні вулично-шляхової мережі, які стали супутньою причиною ДТП». У своєму рапорті інспектор 1 взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції Сергій Аллахвердян вказав, що ним в схемі ДТП у графі «Наявність недоліків в утриманні вулично-шляхової мережі, які стали супутньою причиною ДТП» не зазначено яму, на яку здійснив наїзд водій, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталась при денному освітленні, а отже водій ОСОБА_1 не був уважним;
- письмові пояснення ОСОБА_1 , з яких вбачається, що рухаючись з дозволеною швидкістю 70 км/год по трасі М-18, зі сторони міста Харкова в сторону міста Красноград, біля села Станичне, водій побачив ями та загальмував й почав їх об`їжджати. Дві ями йому вдалось уникнути, а в третю, саму глибоку, він потрапив. Автомобіль підсочив, вибухнула подушка безпеки, пошкоджено передній бампер та два колісних диска. Як вказав ОСОБА_1 , оскільки автомобіль зупинився посеред дороги та заважав іншим учасникам дорожнього руху, його довелось за допомогою інших водіїв, які зупинились, відштовхнути на узбіччя.
- рапорт інспектора 1 взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Гречішнікова Дениса Олеговича з якого вбачається, що 27 липня 2024 року екіпажу 1812 на службовий планшет надійшов виклик про ДТП без травмованих на трасі М-18. Прибувши на місце виклику було виявлено водія ОСОБА_1 , який повідомив, що він рухався на автомобілі марки «VOLKSWAGEN ID.3» державний номерний знак НОМЕР_2 та здійснив наїзд на яму, при цьому у будь-який спосіб намагався уникнути ДТП. При огляді місця події було зроблено висновки, що водій не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміни, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху та здійснив наїзд на яму, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Крім того, до матеріалів справи було долучено відеозаписи з бодікамер працівників поліції, на яких відображено перебіг подій, що мали місце 27 липня 2024 року, а саме встановлення та дослідження всіх обставин дорожньо-транспортного пригоди, складання схеми місця ДТП, яка мала місце 27 липня 2024 року о 08 годині 10 хвилин на трасі М-18, 150 м. від вулиці Миру в селі Білоусівка, Харківської області, складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 902280 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. При цьому, із досліджених відеозаписів вбачається, що дорожнє покриття дійсно мало суттєві вибоїни та ями. Також з відеозаписів встановлено, що ОСОБА_1 заперечував свою винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення та порушенні Правил дорожнього руху, вказав на неналежні умови утримання доріг, що й стало причиною дорожньо-транспортної пригоди.
Як вже зазначалося вище, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (стаття 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
При цьому, суд враховує рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2011 року у справі № 12рп/2011 про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі, вважає за необхідне вказати на таке.
Системний аналіз змісту положень Кодексу України про адміністративні правопорушення в поєднанні із вказаною позицією Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, що ураховується з огляду на норми статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування пракрити Європейського суду з прав людини», свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі передбачені статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому Кодексом України про адміністративні правопорушення. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.
Доказуванню підлягають саме обставини указані в протоколі про адміністративне правопорушення щодо часу, місця та способу учинення діяння.
Разом з тим надані органом поліції докази в цій справі цим критеріям не відповідають, з огляду на таке.
Як вбачається із досліджених у судовому засіданні доказів, ОСОБА_1 при вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 27 липня 2024 року, було пошкоджено автомобіль марки «VOLKSWAGEN ID.3» державний номерний знак НОМЕР_2 , яким він керував, а саме: передній бампер, решітка радіатора, ліве переднє та ліве заднє колесо. Інших, передбачених статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, пошкоджених транспортних засобів, вантажів, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, не встановлено.
Дана дорожньо-транспортна пригода, як свідчать наявні матеріали справи, мала місце саме через наявність ями на дорозі, до якої потрапив автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . При цьому розмір ями згідно змісту схеми ДТП, яка сталася 27 липня 2024 року о 08 годині 10 хвилин на трасі М-18, 150 м. від вулиці Миру в селі Білоусівка, Харківська область, становить: глибина 25 сантиметрів, довжина 2,3 метра, ширина 1,6 метри, що перевищує гранично допустимі норми.
Так, підпунктом 3.1.2 пункту 3.1 «Покриття проїжджої частини» частини 3 ДСТУ 3587:2022 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану», глибина окремих осідань, вибоїн не повинна перевищувати 4 см. для доріг 1-3 категорії і груп А, Б вулиць і доріг населених пунктів; 6 см для решти категорій і груп. Стан покриття проїжджої частини повинен перевірятися організаціями, які їх експлуатують щоденно.
При цьому як свідчить згадана схема місця ДТП, зроблена працівниками поліції на місці дорожньо-транспортної пригоди, дорожнє покриття мало пошкодження, а саме вибоїну, яка не була позначена жодними дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями.
З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пункту 1 частини 3 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.
Аналогічні за змістом приписи містяться й пункті 2.12 «г» Правил дорожнього руху, які обумовлюють, що власник транспортного засобу має право на безпечні та зручні умови для руху.
Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху, дорожня обстановка це сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів та їх стан), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.
Регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками (пункт 8.1 Правил дорожнього руху).
У свою чергу, згідно зі статтею 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить, зокрема: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах.
Відповідно до пункту 5 розділу І «Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 (далі Правила) власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, користувачі дорожніх об`єктів та спеціалізовані служби організації дорожнього руху зобов`язані забезпечувати зручні і безпечні умови руху, сприяти збільшенню пропускної спроможності дорожніх об`єктів, запобігати травмуванню учасників дорожнього руху, пошкодженню транспортних засобів і дорожніх об`єктів, забрудненню навколишнього середовища.
Крім того, дорожньо-експлуатаційні служби відповідно до пункту 11 наведених Правил зобов`язані своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць.
Аналогічні за змістом приписи містить й частина 3 статті 12 Закону України «Про дорожній рух», відповідно до якої посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов`язані: забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; при виникненні умов, що створюють загрозу безпеці дорожнього руху, здійснювати заходи для своєчасної заборони або обмеження руху, а також відновлення безпечних умов для руху; впроваджувати у повному обсязі заходи щодо безпеки дорожнього руху при здійсненні будівництва, реконструкції та ремонту доріг, вулиць та залізничних переїздів; позначати місця виконання робіт, місця, де залишено на дорозі, вулиці, залізничному переїзді машини і механізми, будівельні матеріали тощо, відповідними дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами, а в темний час доби і при тумані - сигнальними вогнями, передбаченими діючими нормами; по закінченні робіт на дорозі, вулиці, залізничному переїзді негайно привести їх у стан, що забезпечує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів і пішоходів, та впорядкувати зони відчуження; у разі забруднення проїзної частини доріг, вулиць, залізничних переїздів невідкладно здійснювати заходи для їх очищення і своєчасного попередження учасників дорожнього руху про загрозу безпеці руху, що виникла; обладнувати їх технічними засобами регулювання дорожнього руху; виявляти аварійно-небезпечні ділянки та місця концентрації дорожньо-транспортних пригод та забезпечувати здійснення у таких місцях відповідних заходів щодо удосконалення умов та організації дорожнього руху для забезпечення його безпеки; своєчасно виявляти перешкоди дорожньому руху та забезпечувати їх усунення, а у разі неможливості - невідкладно позначати дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; щомісяця проводити лінійний аналіз аварійності.
Водночас про стан поверхні проїзної частини в ході руху водій сповіщається за допомогою попереджувальних знаків розділу 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України, зокрема дорожнім знаком 1.12 «Вибоїна», який позначає ділянку дороги з вибоїнами чи просіданнями дорожнього покриття на проїзній частині.
Саме за наявності такого дорожнього знаку можливо стверджувати, що водій попереджений про незадовільний стан дорожнього покриття на його шляху руху. Однак, відповідно до схеми місця ДТП від 27 липня 2024 року, зазначений об`єкт не зафіксований на ділянці дороги, де відбувся наїзд автомобіля у вибоїну, а отже водій ОСОБА_1 , не був об`єктивно спроможний виявити приближення до вибоїни, яка, поміж іншого, зливається з асфальтовим покриттям дороги, та яка була не одна на даній ділянці дороги, а тому останній не здатен був урахувати конкретні дорожні умови на ділянці дороги, де сталась дорожньо-транспортна пригода, у тому числі задля вибору безпечної швидкості та здійснення безпечного маневру.
У свою чергу при дотриманні вимог пунктів 2.3 «б», 12.1, Правил дорожнього руху презумується, що водій транспортного засобу, маючи право на безпечні умови дорожнього руху, враховуючи наявну інформацію про стан дорожнього покриття, має можливість враховувати дорожню обстановку та визначити безпечну швидкість руху, аж до зупинки транспортного засобу.
Приймаючи до уваги, що перед відрізком ділянки дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, не був встановлений попереджувальний знак, який інформував би про наявність вибоїн у дорожньому покритті, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 порушив швидкісний режим встановлений на даній автодорозі або мав змогу дотримуючись такого режиму виявити перешкоду та уникнути наїзду на неї, а також те, що останній мав об`єктивні очікування щодо відповідності експлуатаційного стану дороги, не маючи інформації про пошкодження дорожньо-транспортного покриття, суд приходить до висновку про недоведеність порушення водієм вимог пунктів 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху, а отже в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Імперативними положеннями статті 3 Конституції України встановлено, що утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Виходячи з вимог статті 62 Конституції України, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише у разі доведення її вини в установленому законом порядку належними та допустимим доказами, що є складовою справедливого правосуддя у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.
Так, статтею 62 Основного Закону України, в якій йдеться про презумпцію невинуватості представляє собою певну конституційну конструкцію, яка є узагальненим виразом гарантій прав особи.
Зазначена презумпція є джерелом гарантій для особи, яка притягується до відповідальності.
У відповідності до статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
З огляду на пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд має забезпечувати належне вивчення та оцінку доказів і аргументів, представлених сторонами.
Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними статтею 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також статтею 62 Основного закону України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09 вересня 2011 року у справі «Лучанінова проти України» та рішенні від 15 травня 2018 року у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Окрім цього, Верховний Суд у своїй постанові від 27 червня 2019 року у справі з єдиним унікальним № 560/751/17 вказав, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. А притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
В даному випадку в матеріалах справи відсутні докази, які б безсумнівно підтверджували вину ОСОБА_1 в порушенні вимог пунктів 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
На підставі наявних в матеріалах справи фактичних даних неможливо встановити наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а відтак суд дійшов до висновку про відсутність об`єктивних доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення
Згідно зі статтею 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
В зв`язку із закриттям справи про адміністративне правопорушення, судовий збір стягненню не підлягає.
На підставі викладеного вище, керуючись статтями 7, 9, 124, 245, пунктом 1 частини 1 статті 247, статтями 256, 266, частиною 2 статті 268, статтями 277, 279, 280, 283 285, частиною 2 статті 287 та статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя
П О С Т А Н О В И В:
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до відповідальності, її законним представником, захисником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Якщо апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку, у разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Строк пред`явлення до виконання протягом трьох місяців.

Суддя: Т. М. Трояновська