ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2339/24 Справа № 204/8314/24 Суддя у 1-й інстанції - Некрасов О. О. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2024 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

за участю:

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 850 гривень 00 копійок та стягнуто судовий збір.

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 16 червня 2024 року о 20 годині 00 хвилин в м. Дніпро по вул. Володимира Антоновича, в районі будинку № 87 «б», водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом BMW, номерний знак НОМЕР_1 , не вибрала безпечну швидкість руху, при виявленні небезпеки, не вжила заходів аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, внаслідок чого здійснила наїзд на перешкоду у вигляді металевої конструкції, в результаті даної ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків, чим порушила вимоги п. 12.1, п. 12.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог наводить доводи зміст яких зводиться до того, що в її дії не охоплюються складом правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки у справі не встановлено потерпілого та не зазначено кому спричинено матеріальний збиток. Суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про повернення матеріалів на доопрацювання для встановлення та зазначення в протоколі свідків правопорушення та особи потерпілого. Вважає, що висновок суду про порушення нею п. 12.1, 12.3 ПДР не підтверджуються матеріалами справи, а суд допустив спрощенний підхід ло розгляду її справи. Також подала до суду клопотання про закриття провадження у справі, оскільки наразі закінчились строки, передбачені ст. 38 КУпАП і з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини у справі Грабчук проти України зазначає, що у разі закриття провадження з нереабілітуючої підстави, питання про доведеність вини особи не вирішується.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу і з підстав, викладених у скарзі просила її задовольнити, постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіривши постанову суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та докази, які суд поклав в основу рішення, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи, досліджених в суді, які викладені в постанові та перевірені апеляційним судом.

Так, винуватість ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 01.08.2024; схемою місця ДТП, якою зафіксовано пошкодження металевого огородження проїзної частин; рапортом працівника поліції; та поясненнями самої ОСОБА_1 , наданих в суді першої та апеляційної інстанції.

Згідно із п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до пункту 12.1 Правил дорожнього руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно з пунктом 12.3 Правил дорожнього руху, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Відповідальність за ст. 124 КУпАП настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження, зокрема дорожніх споруд чи іншого майна.

В суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердила факт вчинення дорожньо-транспортної пригоди, що в свою чергу призвело до пошкодження транспортного засобу та огороджувального забору, однак зазначила, що працівники поліції не встановили кому належить огорожа, який розмір заподіяного збитку та хто є потерпілим у справі.

Проте, апеляційний суд не погоджується з такими доводами апеляційної скарги і вважає, що встановлення або не встановлення конкретного потерпілого при порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження, зокрема дорожніх споруд чи іншого майна, а також встановлення розміру заподіяної матеріальної шкоди, не є обов`язковим елементом доказування у даній категорії справ, оскільки відповідальність настає за сам факт спричинення пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, незалежно від їх розміру, тобто законом не передбачений нижня межа розміру збитку з якого настає адміністративна відповідальність.

Перевіряючи доводи клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з тим, що на стадії апеляційного провадження вже закінчились строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, апеляційний суд, вважає його безпідставним та такими, що ґрунтуються на власному, помилковому тлумаченні положень закону, з огляду на наступне.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

В справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 судове рішення про накладення на неї адміністративного стягнення, а саме постанова Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2024 року, винесена в межах строку, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП, а апеляційний суд здійснює апеляційний перегляд вже прийнятого рішення про притягнення особи до відповідальності щодо правильного застосування норм матеріального права та дотримання норм процесуального права.

Закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, на стадії апеляційного перегляду судового рішення не є наслідком скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з чим відповідне клопотання ОСОБА_1 не може бути задоволено. За такого тлумачення положень про строки накладання строків адміністративного стягнення, як здійснює ОСОБА_1 , майже усі справи про адміністративні правопорушення підлягали б закриттю на стадії апеляційного провадження, оскільки, як правило, з урахуванням строків розгляду в суді першої та апеляційної інстанції такі строки спливають, тому це давало б підстави для зловживання особами, які притягаються до адміністративної відповідальності для зловживання своїми процесуальними правами з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Посилання ОСОБА_1 на рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі Грабчук проти України від 26 вересня 2006 року, апеляційний суд вважає нерелевантним з огляду на таке.

Аналізуючи зміст вказаного рішення ЄСПЛ, апеляційний суд наголошує на наступному. ЄСПЛ розглядав справу стосовно дотримання презумпції невинуватості заявниці. Скаргу в частині наявності ефективних засобів захисту визнано повністю необґрунтованою і відхилив її.

В даній справі слідчий тричі закривав кримінальну справу, в тому числі із нереабілітуючих підстав, а саме у зв`язку зі спливом строку притягнення до кримінальної відповідальності і в постанові слідчого був висновок про доведеність винуватості особи, чим була порушена презумпція невинуватості.

Отже, посилання апелянта на рішення ЄСПЛ Грабчук проти України, як на положення, які забороняють встановлювати винуватість особи та інші фактичні обставини справи при закритті провадження у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, апеляційний суд вважає нерелевантним та здійсненим без належного аналізу і співставлення правової ситуації, яку розглядав ЄСПЛ та у зв`язку з чим встановив порушення ст. 6 Конвенції, з обставинами цієї справи про адміністративні правопорушення.

При розгляді справи судом порушень статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Істотних суперечностей в доказах, які б могли вплинути на правильність встановлених фактичних обставин справи або на доведеність вини ОСОБА_1 , не встановлено.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, у зв`язку з чим її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_1 за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун