Житомирський апеляційний суд
Справа №274/307/23 Головуючий у 1-й інст. Хоцька Л. М.
Номер провадження №33/4805/1194/24
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Сліпчука П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Сліпчука Павла Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 серпня 2023 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 серпня 2023 року визнано ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 11 січня 2023 року о 23:08 в м. Бердичеві, по вул. Житомирська, 76, керував транспортним засобом MERCEDES BENZ д.н.з НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Сліпчук П.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити, посилаючись на її незаконність, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що у відповідності до ст. 35 ЗУ «Про поліцію» встановлено вичерпний перелік за якими поліцейський має право зупиняти транспортні засоби. Однак жодних доказів, що підтверджують порушення правил дорожнього руху ОСОБА_1 , поліцейським не надано, що є порушенням з боку працівників поліції та свідчить про неправильність і надуманість обставин вчинення адміністративного правопорушення з боку ОСОБА_1 .

Одночасно апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження захисник посилається на те, що під час розгляду справи ОСОБА_1 , не був присутнім, оскільки перебував в зоні бойових дій, що унеможливило оскарження постанови у встановлений строк.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Сліпчука П.П., перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9 а) Правил, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису або у закладах охорони здоров`я.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові в проходженні огляду на стан сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Так, з протоколу по адміністративне правопорушення від 11.01.2023 вбачається, що ОСОБА_1 11 січня 2023 року о 23:08 в м. Бердичеві, по вул. Житомирська, 76, керував транспортним засобом MERCEDES BENZ д.н.з НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Алкотест 6810» та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 2).

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За таких обставин, вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться: в протоколі про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що останній від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився (а.с. 2); копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №105888 від 11.01.2023 про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 36 КУпАП (а.с. 5); акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3); направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с. 4); наявним в матеріалах справи відеозаписом з відеореєстратора службового автомобіля та нагрудної камери поліцейського (а.с. 8).

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що відсутні будь-які докази правомірності зупинки, не заслуговують на увагу, оскільки зупинка транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , відповідала вимогам ст. 35 Закону України «Про національну поліцію».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 35 вказаного Закону поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення тощо.

Як вбачається з дослідженого апеляційним судом відеозапису обставин події, зокрема, з відеореєстратора службового автомобіля, поліцейський автомобіль слідує за транспортним засобом MERCEDES BENZ д.н.з НОМЕР_1 та за допомогою ввімкненого проблискового маячка синього та червоного кольору зупиняє вказаний автомобіль за кермом якого був ОСОБА_1 . Поліціянт роз`яснює ОСОБА_1 причину зупинки його транспортного засобу, зокрема, що він проігнорував вимоги дорожнього знаку 2.2. «проїзд без зупинки заборонено» та просить у керманича показати документи, зокрема, посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб, за що було винесено адміністративну постанову серії БАД №105888 від 11.01.2023 та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 36 КУпАП та накладено штраф у розмірі 425 грн. В даному випадку, після зупинки автомобіля ОСОБА_1 , йому було надані відповідні пояснення щодо мотивів зупинки, та повідомлено про наявність ознак алкогольного сп`яніння, а тому подальші дії водія регламентуються нормами п. 2.5 ПДР та не знаходяться у причинному зв`язку з його незгодою з діями працівників поліції стосовно зупинки автомобіля.

З урахуванням наведеного подальші дії працівників поліції вчинені у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735.

Покликання захисника на те, що поліціянт в порушення вимог ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію» не повідомили ОСОБА_1 , що відбувається фіксація за допомогою технічних засобів не є обставиною, що звільняє ОСОБА_1 від відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП. Разом з тим, слід зазначити, що як вбачається з відеозапису нагрудної камери поліціянта, ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу попросив виключити камеру поліціянта.

Відсутність чи наявність направлення на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я - не спростовує винності ОСОБА_1 , який відмовився від огляду на стан сп`яніння і така відмова була беззаперечною.

Під час апеляційного розгляду справи апелянтом не були спростовані обґрунтовані висновки суду першої інстанції, якими було надано оцінку відеозаписам, як належним та допустимим доказам, та які не мають ознак переривання чи монтування під час фіксації обставин, які мають значення для справи. Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції щодо здійснення ним спеціального завдання, оскільки вони не підтверджені будь-якими доказами.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

За таких обставин, з огляду на матеріали справи про адміністративне правопорушення суддя, обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, на погляд апеляційного суду, суд першої інстанції в порушення вимог п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» безпідставно стягнув з ОСОБА_1 на користь держави 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп. судового збору.

Так, положення п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначають, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Як убачається із матеріалів даної справи, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 , а тому він підлягає звільненню від судового збору.

Відповідно до змісту частини сьомої статті 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищенаведені обставини та положення п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» постанова місцевого суду в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити адвокату Сліпчуку Павлу Петровичу строк на апеляційне оскарження постанови Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 серпня 2023 року.

Апеляційну скаргу адвоката Сліпчука Павла Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 серпня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП в частині стягнення судового збору скасувати.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь