ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 455/985/24Головуючий у 1-й інстанції Сидорак Г.Б.
Провадження № 33/817/728/24 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: особи, яку притягнуто до до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Стецюка Ю.О.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушенняза апеляційною скаргою захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Данильчука Н.Б., на постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (дві тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (тридцять чотири тисячі) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як визнав суд, 18 квітня 2024 року о 04 год. 01 хв. в с. Слохині по вул. Центральній водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом DAF XF 460FT, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, розширені зіниці очей, почервоніння шкірного покриву обличчя). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Стецюк Ю.О., вважає, оскаржувану постанову такою, що не відповідає повноті судового розгляду, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що транспортний засіб , DAF XF 460FT, д.н.з. НОМЕР_1 зупинено працівниками поліції без належних на те підстав та не повідомлено про причину зупинки, що суперечить положенням ст.35 ЗУ Про національну Поліцію.

Вказує, що автомобілем DAF XF 460FT, д.н.з. НОМЕР_1 , 17 та 18 квітня 2024 року керував інший водій, а саме ОСОБА_2 , що підтверджується роздруківкою з тахографа даного автомобіля.

Звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення не містить прямої вказівки на номер нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівника поліції, натомість у графі до протоколу додаються зазначено лише матеріали справи, а також зазначено не точне місце вчинення правопорушення, дату, час вчинення та відомості про свідків.

Вказує, що працівниками поліції не було оформлено та вручено направлення на медичний огляд ОСОБА_1 до медичного закладу, що є порушенням порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, передбаченого ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735(надалі Інструкція),

Також зазначає, про те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено ні права на правову допомогу професійного захисника, ні не забезпечено участі захисника за клопотанням особи, що є грубим порушенням права на захист, міжнародних стандартів з прав людини.

Звертає увагу, що на диску долученому до матеріалів справи міститься фрагмент відеозапису- VID-20240418-WA0009 з невідомого пристрою, даний фрагмент не може слугувати належним доказом вини ОСОБА_1 , так як фрагмент було знято на мобільний телефон поліцейського.

Просить скасувати постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2024 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Заслухавши апелянта - адвоката Стецюка Ю.О., який повністю підтримав подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2024 р. та закрити провадження у справі; особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , який просить задовольнити апеляційну скаргу свого захисника; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою вставлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №667766 від 18 червня 2024 року, 18 квітня 2024 року о 04 год. 01 хв. В с. Слохині по вул. Центральній водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом DAF XF 460FT, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, розширені зіниці очей, почервоніння шкірного покриву обличчя). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився.

В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Доводи апелянта про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено неточне місце вчинення правопорушення, дату і час вчинення, транспортний засіб з тих мотивів, що відсутнє відео з нагрудної камери поліцейського чи відеореєстратора патрульного автомобіля, суд вважає непереконливими, оскільки матеріали справи дають можливість достовірно ідентифікувати усі наведені вище відомості.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозаписи з нагрудних камер працівників патрульної поліції.

Так, оглянутими в судовому засіданні відеоматеріалами, встановлено, що транспортний засіб марки DAF XF 460FT, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками патрульної поліції за порушення ПДР будучи не пристебнутим ременем пасивної безпеки, чим порушив п. 2.3 (в) ПДР України.

Також в матеріалах справи міститься копія постанови серії БАБ №195445 від 18.04.2024 року про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП.

Дані обставини також стверджуються рапортом інспектора поліції від 18.04.2024. (а.с.4)

Суд враховує, що рапорт поліцейських за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейські інформують керівництво про законність та обґрунтованість дій під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, вказаний документ містить дані про обставини, що підлягають доказуванню по справі про адміністративне правопорушення. Він підлягає аналізу та оцінці у сукупності зі всіма наявними доказами.

Окрім того, суд звертає увагу, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_3 був зупинений поліцейськими в період дії комендантської години.

За змістом Закону України «Про правовий режим воєнного стану», а також відповідно до Порядку здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою КМУ № 573 від 08.07.2020 на території, де запроваджено комендантську годину, забороняється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток, а також рух транспортних засобів.

Контроль за дотриманням особами комендантської години здійснюється патрулями, які підпорядковуються коменданту.

Під час дії комендантської години Збройні Сили, Держспецтрансслужба, Національна гвардія, Держприкордонслужба, Національна поліція, СБУ, ДФС, ДМС, ДСНС продовжують виконання своїх завдань відповідно до призначення та специфіки діяльності.

Патрулям на території, де запроваджено комендантську годину, в установленому законодавством порядку надано право, зокрема, перевіряти в осіб посвідчення, документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, документи, що підтверджують законність перебування на території України, перепустки, а в разі їх відсутності - затримувати відповідних осіб та доставляти в органи або підрозділи Національної поліції для встановлення особи, за потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, які ними перевозяться.

Згідно з Порядком перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженим постановою КМУ від 29 грудня 2021 №1456 уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби та вимагати пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а також документів, що підтверджують відповідне право особи (посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію ТЗ), якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення.

Все вищевказане узгоджується із ст.ст. 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Тому доводи апелянта про порушення працівниками поліції вимог ст.35 Закону України Про Національну поліцію щодо відсутності підстав для зупинки транспортного засобу є необґрунтованими.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував траспортним засобом DAF XF 460FT, д.н.з. НОМЕР_1 , спростовуються переглянутими відеозаписами із нагрудних камер поліцейських, на одному з яких водій ОСОБА_1 пояснює поліцейським: Колєйка поїхала і я поїхав, що підтверджує те, що саме останній був водієм транспортного засобу.

При цьому, суд відхиляє доводи в частині роздруківки тахографа, згідно із якою 18 квітня 2024 року за кермом транспортного засобу перебував ОСОБА_2 , оскільки при перегляді відеозапису вбачається, що керування ним здійснював ОСОБА_1 .

Таким чином, заперечення стороною захисту факту керування транспортним засобом розцінюються апеляційним судом як обраний спосіб захисту з метою уникнення від відповідальності.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що фрагмент відеозапису VID-20240418-WA0009 було знято на невідомий пристрій, то апеляційний суд зазначає, що вказаний відеозапис є лише частиною матеріалів відеофіксації, на якому зображено, як працівники поліції, здійснюючи патрулювання на службовому автомобілі, виявили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 ..

Безпосередньо фіксація правопорушення, яке полягає у відмові особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, здійснювалась поліцейськими на нагрудні відеокамери, що не викликає сумнівів у достовірності відеозаписів.

Оскільки поліцейскими використовувались технічні засоби відеозапису, підстав для залучення свідків для фіксації відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, на що звертає увагу апелянт, суд не вбачає.

Також відеозаписами, що були предметом дослідження суду, зафіксовано як працівниками патрульної поліції повідомлено про причину зупинки транспортного засобу та повідомлено водієві наявні у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, розширені зіниці очей, почервоніння шкірного покриву обличчя.

У зв`язку з цим, відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, на що останній відмовився.

На пропозицію працівників поліції проїхати до найближчого закладу охорони здоров`я з метою проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 відмовився у категоричній формі.

Метою оформлення направлення на огляд водія транспортного засобу є проходження водієм у відповідному закладі охорони здоров`я огляду з метою виявлення стану його сп`яніння у випадку відмови від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловлення незгоди з результатами такого огляду.

Крім того, сама по собі відсутність факту вручення направлення на медичний огляд не свідчить про відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення, оскільки досліджені судом докази, у їх сукупності в повному обсязі підтверджують те, що працівниками поліції пропонувалось пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, зокрема і в медичному закладі, а також відмову ОСОБА_1 від проходження такого огляду.

Зважаючи на те, що водій ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, доводи сторони захисту про те, що направлення на проходження такого огляду ОСОБА_3 не видавалось, жодним чином не впливають на доведеність вини останнього у вчинення адміністрованого правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відсутність захисника у ОСОБА_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не свідчить про порушення права останнього на захист, оскільки під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення не вирішується питання про його адміністративну відповідальність, а є лише фіксацією факту правопорушення, висновок щодо якого вправі зробити суд.

Тому, доводи апелянта про порушення права на захист ОСОБА_1 є непереконливі.

Апеляційний суд зазначає, що відеозаписом об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення у об`ємі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.

Той факт, що порушено безперервність відеозаписів долучених до матеріалів справи, що на думку апелянта є недопустимим доказом, на переконання апеляційного суду не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відеозаписом чітко зафіксовано виявлене працівниками поліції правопорушення, відомості про яке відображено у протоколі про адміністративне правопорушення.

З огляду на вказані вище докази, які належним чином досліджені судом першої інстанції, вважаю, що дії працівників поліції при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 , узгоджуються з приписами ст.266 КУпАП та відповідають вимогам Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735.

Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови у зв`язку з неповнотою судового розгляду, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Підволочиського районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2024 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Стецюка Ю.О. залишити без задоволення, а постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2024 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя