Справа № 484/2866/24 Головуючий у першій інстанції Маржина Т.В.
Провадження № 33/812/502/24 Доповідач апеляційного суду Лівінський І.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Лівінського І.В.,

з секретарем судового засідання Носіковим І.М.,

за участю захисника Ремського Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою

захисника ОСОБА_1

на постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 вересня 2024 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,

в с т а н о в и в :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 785863, 25 травня 2024 року о 00:21 годині в м. Первомайськ по вул. Грушевського, 34, ОСОБА_2 керував автомобілем «Volvo» державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, різкий запах алкоголю, тремтіння пальців рук, почервоніння білків очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу в установленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер» відмовився, також відмовився від проходження такого огляду в Первомайській ПЦМБЛ, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху (далі ПДР), відповідальність за що передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП.

Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 вересня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням захисник Ремський Є.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову, провадження у справі закрити за відсутності в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Апелянт вважає постанову незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального права, з невірною оцінкою наданих доказів та відповідно такою, що підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Апелянт вважає, що наведені судом в якості беззаперечних доказів вини обставини, не можуть бути підставою для висновку про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності. Суд обгрунтував рішення припущеннями, а також надав невірну оцінку деяким фактам, не врахував, що викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, та фактично самостійно редагував її, сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_2 не тлумачив на його користь, чим порушив права на захист та принцип рівності сторін процесу.

Апелянт зазначає, що працівники поліції не переслідували та не зупиняли ОСОБА_2 , оскільки останній вже заїжджав на стоянку для паркування автомобілів. Після того, як ОСОБА_2 вийшов з автомобіля, працівники поліції не повідомили йому щодо наявності підстав для перевірки документів.

Крім того, захисник посилається на те , що у справі немає доказів стосовно ґрунтовності підстав зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_2 .

Зокрема, працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факт порушення водієм таких положень ПДР, які б відповідно до статті 35 Закону України«Про національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 . Із матеріалів справи не вбачається, що останній допустив будь-які порушення ПДР, за які його слід було зупиняти.

Таким чином, ОСОБА_2 був зупинений без належної правової підстави. При цьому, апелянт посилається на правову позицію, яка міститься у постанові Верховного Суду від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17; від 23 жовтня 2019 року у справі № 357/10134/17.

Також, всупереч чинного законодавства про адміністративні правопорушення, матеріали справи не містять відомостей щодо відсторонення ОСОБА_2 від керування транспортним засобом.

В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що відеозапис, який доданий до протоколу не є безперервним та не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого його здійснено.

Апелянт зазначає, що відеореєстратор поліцейського повинен бути ввімкнений від самого початку контакту з особою до закінчення складання протоколу про адмінісмтративне правопорушення відносно цієї особи. Зазначене кореспондує із позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі № 216/5226/16-а.

У матеріалах справи відсутній оригінал відеозапису з нагрудної камери, а лише міститься DVD диск, що є копією відеозапису, тобто відсутне джерело походження відеозапису. Таким чином, відеозапис, долучений до матеріалів справи не може бути взятий до уваги як належний доказ. Крім того, до справи не долучено свідоцтво, що стосується технічного приладу «відеокамери», та не дає можливості встановити той факт, що відеозапис на камеру у відношенні ОСОБА_2 було проведено спеціальним технічним засобом, який входить до вичерпного переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах поліції для виявлення та фіксування порушень ПДР. Ці обставини позбавляють можливості перевірити та зробити висновок про те, чи були поліцейським під час складання протоколу, дотримані вимоги законодавства щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, чи не було порушено прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Отже, відсутність безперервного відеозапису ставить під сумнів законність проведення поліцейськими вказаних дій та позбавляє можливості об`єктивно перевірити обставини пов`язані із виявленням та фіксацією адміністративного правопорушення. Таким чином, працівники поліції порушили вимоги статті 266 КУпАП, Закону України«Про національну поліцію» та Інструкції №1026.

Також при перегляді відеофайлу, на якому міститься процедура проведення огляду, чітко видно, що працівник поліції не надав можливості ОСОБА_2 особисто вибрати запечатаний мундштук, впевнитись, що він герметично запаяний, тобто, не був у користуванні іншої особи перед проведенням даного огляду. Працівник поліції надав ОСОБА_2 газоаналізатор Драгер «ALKOTEST 6810» вже з встановленим мундштуком, який не був розпакований у присутності ОСОБА_2 безпосередньо перед проходженням огляду, що саме по собі ставить під сумнів результати огляду. Крім того, зазначив, що працівник поліції належним чином не проінформував ОСОБА_2 про порядок застосування спеціального технічного засобу Драгер «ALKOTEST 6810», що ставить під сумнів наявність в діях особи складу правопорушення «відмова від огляду у встановленому законом порядку». ОСОБА_2 не був обізнаним про порядок застосування приладу Драгер «ALKOTEST 6810», оскільки працівники поліції не роз`яснили останньому таку важливу обставину як обов`язковості встановлення нового мундштука. Тому ОСОБА_2 спробував пройти тест на приладі з мундштуком, який перед проходженням тестування не знаходився в герметично запакованому середовищі, а відтак відсутні підстави стверджувати, що процедура огляду була проведена у встановленому законом порядку. З наданих на запит суду документів вбачається, що інформація щодо кількості використаних мундштуків до приладу Драгер «ALKOTEST 6810», які використовувались працівниками поліції ВРПП Первомайського РВП ГУНП відсутня, тому апелянт вважає, що належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_2 даного правопорушення поліцейськими не надано.

Водночас, суд першої інстанції не врахував даних обставин, зазначив, що будь-яких порушень законодавства поліцейськими, які б могли вплинути на вирішення справи, судом не встановлено. Відсутність відео фіксації під час розпаковки мундштука до приладу Драгер не свідчить про те, що в прилад встановлений мундштук, який вже був у використанні або ж є не запакованим.

Апелянт зазначає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини ОСОБА_2 , оскільки викладені в ньому обставини достовірно не підтверджені належними та допустимими доказами, крім того, він складений за 26 хвилин до того, як було запропоновано пройти огляд.

Зазначає, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призводить до порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, працівником патрульної поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення були грубо порушені вимоги КУпАП, а суд першої інстанції при розгляді справи на ці порушення не звернув уваги, що в подальшому потягло за собою прийняття незаконного рішення.

Апелянт вважає, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена належним чином, відповідно, постанова суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_2 події та складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За пунктом 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Як вбачається з диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП, адміністративна відповідальність настає не тільки у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Порушення ОСОБА_2 вимог пункту 2.5 ПДР, відповідно до якого водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, підтверджується наступними зібраними та дослідженими матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 785863, 25 травня 2024 року о 00:21 годині в м. Первомайськ по вул. Грушевського, 34, ОСОБА_2 керував автомобілем «Volvo» державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, різкий запах алкоголю, тремтіння пальців рук, почервоніння білків очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу в установленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер» відмовився, також відмовився від проходження такого огляду в Первомайській ПЦМБЛ, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП. Зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 ознайомився під підпис. В графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначив «Я не відмовлявся дути прилад Драгер два рази, після того відмовився, вважаю дії працівників предвзятими». У протоколі також зазначено, що водія від керування було усунено (а.с.1).

У вищевказаному протоколі зазначені посада, найменування підрозділу поліції, звання та прізвище, ім`я та по-батькові особи, яка його складала, та його підпис. Також, зі змісту протоколу встановлено, що в ньому зазначено час, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, вказаний протокол складений за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених статтею 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395 (далі Інструкція № 1395).

Порушень співробітниками поліції положень вказаної Інструкції при оформленні відносно ОСОБА_2 матеріалів про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП судом апеляційної інстанції не виявлено.

Так, за частинами 1-3, 6 статті 266 КУпАП, в редакції чинній на час вчинення правопорушення, передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Керування ОСОБА_2 транспортним засобом та факт відмови пройти відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, підтверджується відеозаписом зробленим працівниками поліції, який додано до протоколу про скоєння адміністративного правопорушення серії ААД № 785863 (а.с.6)

Як вбачається з вказаного відеозапису, поліцейський запитав у водія чому той порушує комендантську годину, на що останній відповів, що їздив за сигаретами. Під час спілкування з водієм поліцейський повідомив останньому, що відчуває від нього запах алкоголю. На запитання поліцейського, чи вживав він алкогольні напої, ОСОБА_2 відповів, що випив пляшку пива. Поліцейський запропонував ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера Драгер, на що ОСОБА_2 погодився. Після цього працівник поліції роз`яснив ОСОБА_2 порядок продування Драгера, зазначив, що йому необхідно дути в мундштук до характерного щелчка.

Між тим, ОСОБА_2 подув в прилад, однак видихнув дуже малу кількість повітря, якої було недостатньо для того, щоб прилад показав результат огляду. Працівники поліції наголошували ОСОБА_2 на те, щоб він дув правильно, видихаючи більшу кількість повітря до характерного щелчка. Однак ОСОБА_2 ще два рази дув в прилад Драгер, але жодного разу не зробив це до характерного щелчка, у відповідності до інструкції, яку йому роз`яснили поліцейські.

В подальшому ОСОБА_2 відмовився продувати Драгер, а також відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, пояснивши це тим, що він вже декілька разів дув в прилад Драгер. Далі поліцейські запропонували ОСОБА_2 поїхати в медичний заклад на огляд, на що останній також відмовився.

Поліцейський роз`яснив ОСОБА_2 , що в разі відмови пройти зазначений огляд відносно нього буде складений адміністративний протокол за статтею 130 КУпАП.

Отже, працівник патрульної поліції зафіксував у встановленому законом порядку відмову водія ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Тому, зазначеним вище відеозаписом спростовуються твердження апелянта, що відеозапис не відображає відомостей про вчинення адміністративного правопорушення, оскільки з відеозапису чітко видно, що на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки чи в медичному закладі, ОСОБА_2 відмовився.

Відповідно до положень частини 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Таким чином, сукупність досліджених в матеріалах справи доказів, а саме протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 785863 від 25 травня 2024 року, відеозапису з бодікамери поліцейського, направлення до закладу охорони здоров`я, свідчить про доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що поліцейські фактично зупинили водія без правових підстав встановлених законом, а тому за таких дій поліції, на думку апелянта, докази, зібрані у справі, є недопустимими.

При цьому, в апеляційній скарзі стверджується, що суд в оскаржуваній постанові не урахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17; від 23 жовтня 2019 року у справі № 357/10134/17.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Разом з тим, зазначені доводи заявника є необґрунтованими, оскільки у постановах Верховного Суду, на які посилається апелянт, та у справі, що є предметом перегляду апеляційного суду, встановлено різні фактичні обставини.

Так, у справі № 686/11314/17, Верховний Суд підтвердив висновки апеляційного суду про неправомірність вимоги посадової особи відповідача до позивача про пред`явлення документів, в тому числі, реєстраційного документу на транспортний засіб. При цьому, у вказаній справі судом апеляційної інстанції було встановлено, що працівник поліції з метою проведення профілактичної бесіди та роз`яснення водієві про порушення останнім ПДР України підійшов до водія та представився. При цьому зазначив, що оскільки позивач порушив ПДР України то поліцейський відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України "Про національну поліцію" та п. 2.4 ПДР України мав підставу вимагати у водія пред`явити документи передбачені п. 2.1 ПДР України. Водночас, відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України.

У справі № 357/10134/17, Верховний Суд вазгалі не робив висновок щодо обгрунтованості зупинки транспортного засобу поліцейськими, а зазначив, що в матеріалах справи відсутній будь-який доказ, як-то відеозапис з нагрудного реєстратора інспекторів патрульної поліції, який би підтвердив факт порушення позивачем пункту 14.6а Правил дорожнього руху (обгін на перехресті нерівнозначних доріг), що свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірність прийнятої ним постанови.

В даній же справі ОСОБА_2 був зупинений працівниками поліції під час дії комендантської години, що підтверджується зробленим поліцейським відеозаписом. Тому, посилання захисника на зазначені постанови Верховного Суду, є недоречним.

З цих же підстав апеляційний суд не приймає до уваги посилання апеляціної скарги на постанову Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі № 216/5226/16-а, в якій суди не прийняли до уваги відеозапис зазначивши, що він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови. Зокрема, колегія суддів зазначила, що належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Помилковість цих посилань захисника на практику інших судових органів стосується, окрім того, і тієї обставини, що в порядку адміністративної юрисдикції розглядаються справи, пов`язані виключно з винесенням органами Національної поліції України постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, в яких протокол про адміністративне правопорушення не складається, а тому будь-які позиції у цих справах не є преюдіційними відносно справ, які підвідомчі до розгляду судовим органом з порядком ухвалення відповідних постанов та їх перегляду за правилами статті 294 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівником поліції був порушений порядок проведення огляду на стан сп`яніння, а саме, що працівник поліції надав ОСОБА_2 газоаналізатор Драгер «ALKOTEST 6810» вже з встановленим мундштуком, який не був розпакований у присутності останнього безпосередньо перед проходженням огляду, не можуть прийматись до уваги враховуючи те, що ОСОБА_2 не пройшов огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, оскільки взагалі відмовився від проходження такого огляду. При цьому, відмова ОСОБА_2 грунтувалась виключно на небажанні проходити огляд, а не на тому, що мундштук був розпакований.

Необґрунтованими також апеляційний суд вважає посилання апелянта на те, що час складання протоколу не співпадає з часом подій, що фактично відбувались та який відображено на відеозапису, а отже такий доказ, на думку апелянта, є недопустимим.

Так, з інформації, що міститься на DVD диску вбачається, що відеозапис події 25 травня 2024 року складається із семи відеофайлів з нагрудної камери поліцейського та одного відеофайлу із відеореєстратора патрульного автомобіля.

На відеофайлі з відеореєстратора патрульного автомобіля «шаповаленко ст. 130» чітко вбачається час зупинки транспортного засобу, а саме «00:21 25-05-2024», який співпадає з часом події, зазначеного у протоколі.

Всі ці відеозаписи цілком узгоджуються між собою щодо дати, часу і послідовності подій. Вони є безперервними, оскільки кожен наступний відеофайл є продовженням попереднього відеофайлу.

Незначні неточності в фіксації часу на відеофайлах з нагрудних камер патрульних поліцейських апеляційний суд розцінює як помилки технічного характеру в роботі камери. Події правопорушення, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення 25 травня 2024 року, в повній мірі відображені на відеозаписах, доданих до матеріалів справи. Тому дані неточності ніяким чином не спростовують винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, та не впливають на законність оскаржуваного судового рішення.

Отже, вказаний відеозапис зроблений працівниками поліції з дотриманням вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена Наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, в тому числі щодо безперервності запису з моменту зупинки автомобіля, та коли працівник поліції запропонував ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп`яніння, до моменту його відмови від проходження такого огляду та складання протоколу.

До того ж, положення статті 256 КУпАП, якою визначено вимоги до протоколів про адміністративні правопорушення, не містить застережень щодо можливості визнання їх недійсними із зазначених вище підстав.

Тому цей відеозапис є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Твердження апеляційної скарги про те, що відеозапис, який доданий до протоколу, в порушення статті 283 КУпАП не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого його здійснено, є недоречними, оскільки статтею 283 КУпАП врегульовано зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення, а в даній справі, патрульний поліцейський склав протокол про адміністративне правопорушення в порядку, передбаченому статтею 256 КУпАП, яка не містить такої обов`язкової вимоги, як відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

З цих же підстав, а також враховуючи вимоги статті 251 КУпАП, апеляційний суд відхиляє твердження апеляційної скарги про те, що відеозапис, долучений до матеріалів справи не може бути взятий до уваги як належний доказ.

Обгрунтовуючи цей довід захисник, зокрема, посилався на наявність в матеріалах справи лише копії відеозапису з нагрудної камери поліцейського, а не оригіналу цього відеозапису, та на недолучення до справи «свідоцтва, що стосується технічного приладу «відеокамери».

Між тим, зазначені вимоги, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, до такого доказу як відеозапис, положеннями статті 251 КУпАП не передбачено.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять належних доказів, які підтверджують наявність події адміністративного правопорушення та складу адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП, не заслуговують на увагу.

Частиною 1 статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а також безпеки на річковому транспорті та маломірних суднах.

Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення виражається, зокрема у формі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП спеціальний - водій транспортного засобу, або інша особа, яка керувала транспортним засобом.

Отже, зафіксовані на вказаному вище відеозаписі обставини повністю узгоджуються з даними викладеними поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 , які об`єктивно узгоджуються між собою і з достатньою повнотою підтверджують факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом і порушення останнім вимог пункту 2.5 ПДР, чим спростовують доводи апеляційної скарги його захисника про відсутність події та складу даного адміністративного правопорушення.

Посилання захисника на те, що в матеріалах справи відсутні докази відсторонення ОСОБА_2 від керування автомобілем, не стосуються порядку проведення огляду особи на стан сп`яніння в розумінні положень статті 266 КУпАП, не впливають на кваліфікацію вчиненого ОСОБА_2 правопорушення, а тому не можуть вважатись достатніми для закриття провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали складені відповідно до вимог статті 256 КУпАП, ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення по справі щодо ОСОБА_2 .

За такого, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в ході розгляду провадження в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.

Європейський суд з прав людини у справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

ОСОБА_2 , реалізувавши своє право керувати транспортним засобом, погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Отже, сукупність досліджених в матеріалах справи доказів, а саме, протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 785863 від 25 травня 2024 року, відеозапису з нагрудної камери поліцейського, які цілком узгоджуються між собою, свідчить про доведення поза розумним сумнівом вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції правильно встановив, що водій ОСОБА_2 , порушивши вимоги пункту 2.5 ПДР, вчинив адміністративне правопорушення, за що відповідальність передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації чи їх неналежності, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду. Невизнання ОСОБА_2 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності та спростовується матеріалами справи.

З огляду на наведене, підстави для скасування постанови суду першої інстанції, як того просить апелянт, відсутні.

Керуючись статтею 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 вересня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду І.В. Лівінський