Код суду 233 № 233/4313/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року Суддя Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Міросєді А.І., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з ВП № 2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області, відносно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , постановою про накладення адміністративного стягнення по справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №858977 від 28 серпня 2023 року притягнений до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу 3400 гривень, постановою судді Димитровського міського суду Донецької області від 28 вересня 2023 року притягнений до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.126 КупАП, ч.1 ст.130 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень без позбавленням права керування транспортними засобами, якому роз`яснені права згідно ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, за ч.2 ст. 130, ч.5 ст.126 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , будучи особою, який протягом року піддавався адміністративному стягненню за адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП, 20 липня 2024 року, о 08:30 год., в Донецькій області м. Костянтинівка по просп. Свободи біля будинку 161, керував транспортним засобом ВАЗ 21-11, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Від продуття газоаналізатору Alcotest Drager 6810 на місці зупинки або проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі категорично відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України,, за що передбачена відповідальність ч.2 ст. 130 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 , повторно, протягом року, 20 липня 2024 року, о 08:30 год., в Донецькій області м. Костянтинівка по просп. Свободи біля будинку 161, керував транспортним засобом ВАЗ 21-11, номерний знак НОМЕР_1 , будучи особою, позбавленою права керування транспортними засобами, чим порушив вимоги п.2.1а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.5 ст. 126 КУпАП.

З огляду на те, що вказані правопорушення вчинені однією і тією ж особою, ОСОБА_1 , і підлягають одночасному розгляду судом, зазначені справи слід об`єднати в одне провадження, відповідно до ст.36 КУпАП, з присвоєнням №233/4313/24 (провадження (3/233/2996/2024).

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Крім того, захисник ОСОБА_2 просив закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Оскільки, в матеріалах справи відсутні належні докази, що підтверджують вину ОСОБА_1 за ч.2ст.130 КУпАП, а саме те, що той керував транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції в процесі руху. Жодного підтвердження цього факту суду не надано. А також визнати недопустимим доказом відеозапис долучений працівниками поліції до матеріалів справи з назвою WhatsApp Video 2024-09-20 at 09.18.25, оскільки відео не містить обов`язкових атрибутів, притаманних портативним відеореєстраторам, що використовуються поліцією в службовій діяльності (дата, час, номер приладу, тощо), а це свідчить про те, що відеозапис було записано на власний мобільний телефон поліцейського, що не відповідає Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18 грудня 2018 року. Окрім того, ОСОБА_1 не було роз`яснено право користування правовою допомогою, а також не роз`яснено будь яких прав передбачених законом для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Частиною другою ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-яких правопорушень передбачених частиною першою ст.130 КУпАП, а саме: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, характер скоєного правопорушення, даних щодо особи ОСОБА_3 , вважаю необхідним накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу без оплатного вилучення транспортного засобу, що буде цілком відповідати обставинам справи, та, у свою чергу, сприятиме профілактиці даного виду правопорушень.

Пункт 2.5 ПДР вказує, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції..

Відповідно до коментарю до пункту 2.5 ПДР огляд на стан сп`яніння може проводитися поліцейським на місці вчинення правопорушення або у медичному закладі, що входить до спеціально затвердженого переліку. Огляд на стан сп`яніння у медичному закладі проводиться у разі відмови водія від огляду поліцейським, у разі незгоди з результатами огляду поліцейським, якщо у водія є ознаки перебування під впливом лікарських або наркотичних препаратів, а також якщо водій став учасником ДТП в якому є постраждалі.

Частиною п`ятою ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених ч.ч. 2-4 цієї статті (керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами).

Пункт 2.1 (а) ПДР вказує, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Правова процедура, що визначає механізм огляду особи на стан алкогольного сп`яніння регламентована зокрема ст.266КУпАП.

Згідно ст.266КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином законодавець визначив два механізми фіксації проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки: 1)з використанням технічних засобів відеозапису; 2)за участю свідків.

Відповідно до п.6 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Таким чином законодавець передбачив два випадки направлення водія до медичного закладу для проходження медичного огляду на стан сп`яніння: 1) у випадку незгоди водія пройти такий огляд на місці зупинки транспортного засобу; 2) у випадку незгоди водія з висновками огляду на місці зупинки транспортного засобу.

У судовому засіданні досліджені такі наявні в матеріалах справи письмові докази, а саме: протокол серії ААД № 821001 від 20 липня 2024 року; протокол серії ААД № 821017 від 20 липня 2024 року; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20 липня 2024 року; письмові пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №858977 від 28 серпня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КпАП; копію постанови судді Димитровського міського суду Донецької області від 28 вересня 2023 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнений до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.126 КупАП, ч.1 ст.130 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу 17000 гривень без позбавлення права керування транспортними засобами; DVD-R диск з відеозаписами

Дослідивши всі надані суду матеріали справи та надавши їм оцінку в сукупності, приходжу до наступного висновку.

Оцінюючи зазначені докази, суд бере до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Однак, протокол про адміністративне правопорушення, сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, і являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

В той же час, під час дослідження DVD-R диска з трьома фрагментами відеозапису продії з назвою WhatsApp Video 2024-07-20 at 12.07.05; 0000000__0013; 0000000__0014; встановлено, що фрагмент відеозапису з назвою WhatsApp Video 2024-07-20 at 12.07.05, а саме безпосередньо відео не містить обов`язкових атрибутів, притаманних портативним відеореєстраторам, що використовуються поліцією в службовій діяльності (дата, час, номер приладу, тощо), а це свідчить про те, що відеозапис було записано на власний мобільний телефон поліцейського.

Окрім того, на фрагментах з відеозаписами із назвами: 0000000__0013; 0000000__0014 відсутній момент зупинки працівниками поліції транспортного засобу, та хто ним керував в день, час, місці вказаному в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 821001 від 20 липня 2024 року.

Таким чином, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом не знайшов свого матеріального закріплення в якості допустимого доказу в матеріалах справи.

Разом з цим, статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Тобто, положення вказаного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Досліджуючи надані відеозаписи правопорушення, що є додатком до протоколу, встановлено, що фіксування одного із відеозаписів проводилось не на камеру, яка закріплена на форменому одязі поліцейського, відповідно до вищенаведеного закону.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 17 липня 2019 у справі №295/3099/17 та від 13 лютого 2020 у справі №524/9716/16-а, приписами частини 3 статті 283 КУпАП передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в протоколі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Поряд з цим Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18 грудня 2018 року містить чіткий перелік пристроїв, з допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію.

Відповідно до пунктів 2, 3 Розділу II Інструкції Портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів. Портативні відеореєстратори та карти пам`яті зберігаються в приміщеннях органів, підрозділів поліції та видаються поліцейському під підпис у журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації, який зберігається в органі, підрозділі поліції.

Так, діючий Закон не дозволяє працівникам поліції здійснювати фіксацію порушень ПДР на особисті мобільні телефони. Всі прилади відеофіксації, зокрема такі як портативні відеореєстратори на форменому одязі поліцейського чи відеореєстратори на службових транспортних засобах мають бути виключно службовими. Всі відеозаписи мають належно реєструватися, зберігатися, видаватися лише під розписку у спеціальних журналах та використовуватись виключно у службових цілях.

Таким чином, зроблені працівниками поліції відеозаписи з особистих мобільних телефонів не можуть бути належними доказами у справах про притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення ПДР.

На підставі викладеного, суддя не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а тому технічний запис, який є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 є недопустимим доказом.

Інших доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, матеріали справи не містять.

Факт вчинення адміністративних правопорушень має бути підтверджений лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», і таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Згідно ст.62Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон протии Франції» ЄСПЛ підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від необхідності доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності складу адміністративного правопорушення (ст. 247 ч.1 п.1 КУпАП).

Отже, аналізуючи зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя дійшов висновку, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП, оскільки поліцейськими не доведено саме факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони вказаних правопорушень, а тому вважаю за необхідне провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.1 ст.247,ч.3 ч.1 ст. 284КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Справу про адміністративне правопорушення за №233/4313/24 (3/233/2996/2024). за ч.5 ст.126 КУпАП та справу про адміністративне правопорушення за №233/4314/24 (провадження (3/233/2997/2024) за ч.2 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 об`єднати в одне провадження з присвоєнням №233/4313/24 (3/233/2996/2024).

Провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.5 ст.126, ч.2 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, - закрити на підставі п.1 ч.1ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративних правопорушень.

На постанову може бути подана апеляційна скарга особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.

Суддя