Єдиний унікальний № 371/1461/24
Номер провадження № 3/371/759/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2024 р. м. Миронівка

Суддя Миронівського районного суду Київської області Геліч Т.В., розглянувши матеріали справи, яка надійшла від Відділу поліції №2 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: будинок під номером АДРЕСА_1 ,

за вчинення правопорушень, передбачених ч.ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 17.09.2024 о 20 год 32 хв., за місцем свого проживання в будинку під номером АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство по відношенню до ОСОБА_2 , з якою проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, а саме, ображав її нецензурними словами, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, такі дії кваліфіковано за ч.2 ст.173-2 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 585105 від 17.09.2024).

Також, ОСОБА_1 17.09.2024 о 22 год 32 хв., за місцем свого проживання в будинку під номером АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство по відношенню до ОСОБА_2 , з якою проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, а саме, порушення заборонний припис стосовно нього, щодо заборони контактувати з потерпілою строком на одну добу, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, такі дії кваліфіковано за ч.2 ст.173-2 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 585104 від 17.09.2024).

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, в тому числі через офіційний веб-портал "Судова влада", про причину неявки суд не повідомив.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено на тому, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати навказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

У цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до частини другої статті 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачених статтею 173-2 КУпАП, участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є не обов`язковою.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, поважних причин неявки до суду не повідомив, в розумні строки не вжив заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому провадження, справа може бути розглянута без його участі на підставі наявних у справі матеріалів.

Згідно зі ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь яке з вчинених правопорушень.

Обидва протоколи суд розглядає одночасно за правилами ст.36 КУпАП, тому вважаю за необхідне об`єднати матеріали даних справ відносно ОСОБА_1 в одне провадження.

Частина 2 статті 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Диспозиція частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

В протоколі серії ВАВ № 585105 від 17.09.2024, графа «чи притягався(лася) до адміністративної відповідальності» залишилася не заповнена, однак в протоколі серії ВАВ № 585104 від 17.09.2024, в графі «чи притягався(лася) до адміністративної відповідальності» зазначено «173-2 ч. 1 КУпАП».

Поряд з цим, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять копії постанови суду про те, що ОСОБА_1 протягом року, був підданий адміністративному стягненню за однією із частин ст. 173-2 КУпАП чи інших доказів на підтвердження такого.

Отже, у зв`язку з відсутністю відповідних доказів, суд не може розцінювати ОСОБА_1 як особу, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У КУпАП, відсутня норма, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011року №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, mutatis mutandis рішення у справі OZTURKv.GERMANY від 21 лютого 1984 року, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, та набрала чинності для України 11.09.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 слід перекваліфікувати з ч. 2 ст. 173-2 КУпАП на ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Перекваліфікація дій не порушує прав ОСОБА_1 та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих в протоколах.

Таким чином, суд всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи вважає доведеним факт наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1 ст.173-2 КУпАП повністю доводиться зібраними у справі доказами, а саме: протоколами про адміністративні правопорушення серії ВАВ № 585105 від 17.09.2024 та серії ВАВ № 585104 від 17.09.2024, в яких вказано дату, час, місце вчинення правопорушення; електронними рапортами від 17.09.2024; заявами про вчинення адміністративного правопорушення від 17.09.2024, терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серії АА №463730 від 17.09.2024.

Перелічені докази не викликають жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Таким чином у суду немає обґрунтованих сумнівів у доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП.

За змістом статті 23 КУпАП стягнення є мірою відповідальності і застосування з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинених нових правопорушень як самим правопорушником так і іншими особами.

На підставі статті 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставини, що пом`якшують чи обтяжують правопорушення не встановлено.

Враховуючи характер скоєного, особу правопорушника, ступінь вини, відсутність обтяжуючих відповідальність обставин, матеріали справи, та те, що тяжких наслідків не настало, суд дійшов висновку, що на правопорушника, на підставі ст. 36 КУпАП, має бути накладено стягнення, у виді штрафу, в межах санкції статті, за якою він притягується до відповідальності.

Згідно зі статтею 40-1 КУпАП, пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується судовий збір в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 гривень, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 в доход держави.

Керуючись статтями 33, 36, 40-1, 221, 283, 284 п.1 КУпАП, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», Законом України «Про судовий збір», суддя

П О С Т А Н О В И В :

Об`єднати в одне провадження справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. ст.173-2 КУпАП єдиний унікальний номер 371/1461/24 та справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. ст.173-2 КУпАП єдиний унікальний номер 371/1462/24.

Об`єднаній справі присвоїти єдиний унікальний номер 371/1461/24 номер провадження 3/371/759/24.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1 ст.173 -2 КУпАП та на підставі ст. 36 КУпАП накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень

Штраф підлягає сплаті на рахунок отримувача: UA0010748, Код класифікації доходів бюджету: 21081100, Банк отримувача:Казначейство України(ел. адм. подат.), Код отримувача (код за ЄДРПОУ):37955989, Отримувач коштів:ГУК уКиїв.обл/Миронівська міс/21081100.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 605 (шістсот п`ять) 60 коп. судового збору.

Судовий збір підлягає сплаті на рахунок ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UА0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.

У разі несплати штрафу в п`ятнадцятиденний термін з дня отримання постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами статті 308 КупАП в порядку примусового виконання стягненню підлягає подвійна сума штрафу в розмірі 680 (шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення до Київського апеляційного суду через Миронівський районний суд Київської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Тетяна ГЕЛІЧ