Справа № 163/2056/24 Провадження №33/802/686/24 Головуючий у 1 інстанції:Шеремета С. А.
Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2024 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., з участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвоката Клочай Н.І. та представника Волинської митниці Кунєвої З.Ю., розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника Клочай Н.І. на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 12 вересня 2024 року щодо Жванії Майї,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України, і на неї накладено адміністративне стягнення у виді конфіскації у власність держави автомобіля марки «HYUNDAI ELANTRA», номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Також стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності за те, що вона, 23 серпня 2021 року через митний пост Чернігівської митниці увезла автомобіль марки «HYUNDAI ELANTRA», номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , в режимі тимчасового ввезення в Україну на строк до 23 серпня 2022 року, перевищила строк тимчасового ввезення цього транспортного засобу особистого користування більше ніж на 30 діб, що виявлено 01 серпня 2024 року на митному посту "Ягодин" Волинської митниці, чим вчинив правопорушення, передбачене за ч.6 ст.481 МК України.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 вважає постанову судді необґрунтованою. Посилається на те, що такі обставини як введення воєнного стану на території України, є обставинами непереборної сили. Вказує, що ОСОБА_1 знаходячись поза межами країни була позбавлена можливості знайти контактні дані, адреси, телефони, компетентного органу, щоб повідомити його в спосіб, визначений законом про неможливість вивезення належного їй транспортного засобу. Крім того, до початку повномасштабного транспортний засіб вчасно вивозився з території України. Також зазначає, що ОСОБА_1 мала намір вивезти транспортний засіб, однак він вийшов з ладу і з 24 січня 2022 по 22 липня 2024 року знаходився на СТО в м. Ковель. Просить постанову судді скасувати та прийняти нове рішення, яким закрити провадження у справі у зв`язку з малозначністю правопорушення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши захисника, яка апеляційну скаргу підтримувала і просила скасувати постанову судді та звільнити ОСОБА_5 від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, представника митниці, яка заперечила подану апеляційну скаргу та просила рішення судді залишити без змін, доходжу висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Висновки судді про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку та належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

Так, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України відповідно до змісту протоколу про порушення митних правил № 0316/20500/24, повністю стверджена матеріалами справи, а саме: протоколом про порушення митних правил, письмовими поясненнями та протоколом опитування в справі про ПМП ОСОБА_6 ( ОСОБА_2 ), витягами з модуля «Диспетчер зони митного контролю та Пасажирського пункту пропуску» АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби, службовою запискою інспектора митниці.

Згідно з ст.103 МК України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Суддя в оскаржуваній постанові проаналізував всі докази і дав кожному з них відповідну оцінку, вказавши які обставини ними підтверджуються чи спростовуються, та прийшов до обґрунтованого висновку, що в діях ОСОБА_3 є склад правопорушень, передбачених ч.6 ст.481 МК України.

Так, в поданій апеляційній скарзі, факт ввезення водієм ОСОБА_7 23 серпня 2021 року через митний пост Чернігівської митниці автомобіля марки «HYUNDAI ELANTRA», номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , в режимі тимчасового ввезення в Україну на строк до 23 серпня 2022 року та не вивезення цього транспортного засобу за митну територію України у вказаний строк, в апеляційній скарзі не оспорюється.

Як правильно встановив місцевий суд, доводи захисника про неможливість ОСОБА_7 вчасно вивезти автомобіль через воєнний стан як обставини непереборної сили, що звільняють від відповідальності за порушення митних правил, є необґрунтованими, оскільки як встановлено з письмових пояснень захисника, ОСОБА_8 у вересні 2023 року перебувала на території України, однак до дня складання протоколу - 01.08.2024, будь-яких дій спрямованих на вивезення автомобіля з території України не вчиняла, як і не повідомила про неможливість такого вивезення митні органи, хоча мала для цього більше ніж достатньо часу.

Також при розгляді справи встановлено, що із заявою з приводу порушення строку вивезення автомобіля в митні органи ОСОБА_1 не зверталась, хоча могла звернутися шляхом надіслання такої на електронну адресу митих органів або уповноважити на це іншу особу.

Статтею 460 Митного кодексу України визначено, що вчинення порушення митних правил, передбачених, в тому числі статтею 481 Митного кодексу України, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої Митним кодексом України.

Згідно з ч.7 ст.380 МК України, у разі втрати чи повного зіпсування тимчасово ввезених транспортних засобів особистого користування внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили перебіг строку тимчасового ввезення зупиняється за умови надання органам доходів і зборів власниками таких транспортних засобів достатніх доказів їх втрати чи зіпсування, проте жодних документів вказаних у ч.1 ст. 460 та ч.7 ст.380 МК України, ОСОБА_8 не надала.

Нормами ч.1 ст.192 МК України передбачено що у разі, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до митного органу призначення перевізник зобов`язаний терміново повідомити найближчий митний орган про обставини події, місце знаходження товарів і транспортного засобу.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.14 та ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за зверненням фізичних осіб і видає сертифікати щодо форс-мажорних обставин.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що жодних документів, що підтверджують дію обставин непереборної сили під час складання протоколу про порушення митних правил подано не було.

Крім того, факт перебування транспортного засобу на СТО з 24.01.2022 по 20.07.2024 не є підставою для звільнення ОСОБА_8 від адміністративної відповідальності, оскільки жодних документів вказаних у ч.1 ст.460 та ч.7 ст.380 МК України, остання не надала.

При цьому, на думку апеляційного суду, обставин, передбачених ст.460 МК України, з настанням яких діяння, передбачене ст.481 МК України, не тягне за собою адміністративної відповідальності, під час судового розгляду не встановлено, як не встановлено дії обставин непереборної сили, які стали причиною пропуску строку тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу.

Щодо доводів апелянта про звільнення ОСОБА_9 від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, за малозначністю правопорушення, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з таких підстав.

Положення ст.ст.23, 33 КУпАП регламентують, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно приписів ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справу, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Тобто застосування вимог ст.22 КУпАП до особи, на думку апеляційного суду, є правом, а не обов`язком суду.

Апеляційний суд приходить до висновку, що відсутність тяжких наслідків, а також характеризуючі дані ОСОБА_3 , враховуючи вищезазначені обставини даної справи в даному конкретному випадку не дають достатніх підстав для звільнення її від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП.

Також, наведені захисником обставини, не можуть слугувати і підставами для пом`якшення накладеного стягнення, так як санкція ч.6 ст.481 МК України не містить жодних альтернатив щодо виду і розміру стягнення.

Враховуючи доведеність вини порушника, передбачену законом санкцію та наявність відомостей про місцезнаходження транспортного засобу, стягнення на ОСОБА_5 правильно накладено у лише вигляді конфіскації у власність держави автомобіля марки «HYUNDAI ELANTRA», номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 без накладення штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а накладене на ОСОБА_5 стягнення відповідає вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП.

Підстав для зміни оскаржуваної постанови з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 12 вересня 2024 року щодо ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.П. Денісов