Провадження № 3/643/3350/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2024 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Харківського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 095149 від 09.09.2024, 06.09.2024 року о 23 год. 00 хв. у АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 153 Сімейного кодексу України у вигляді неналежного виховання свого сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вживав алкогольні напої в присутності неповнолітнього сина ОСОБА_2 .

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, за ч. 2 ст. 184 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що він належним чином виконує батьківські обов`язки. 06.09.2024 року між ним та сином відбулась сварка, син його не слухався. Спиртні напої у цей день він не вживав, а лише пив пиво та дивився футбол. Син зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 та проживав з матір`ю, однак мати його вигнала з дому. З кінця січня 2024 року син проживає разом з ним. Офіційно син навчається у 10 класі Харківської гімназії № 1, однак онлайн заняття не відвідує.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням наявних у справі відомостей щодо часу, місця, способу настання обставин цього адміністративного правопорушення, та безпосередньо ролі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в їх настанні, керуючись законом і правосвідомістю, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 184 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення, тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тягнуть за собою відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 184 КУпАП.

З огляду на те, що зазначена норма закону, порушення якої ставиться в провину ОСОБА_1 , є бланкетною, то при розгляді цієї справи необхідно з`ясовувати, серед іншого, чи порушила норму спеціального закону особа, якщо так, то яку і в чому полягає суть цих порушень, із відповідним закріпленням вказаних норм, як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і в постанові суду.

Об`єктом вказаного вище правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які, зокрема, регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

При цьому, ухилення від виконання батьківських обов`язків може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, проявляється у невиконанні батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т. ч., незабезпечення відвідування ними школи, контролю за проведенням дозвілля); незабезпечення дитині безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов тощо.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством, і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

За порушення таких обов`язків, батьків мають притягувати до відповідальності згідно з ч. 1 ст. 184 КУпАП (зокрема, про обов`язки, які щодо дітей повинні виконувати батьки, йдеться в ст. ст. 150, 180 СК України та ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Положеннями ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Водночас, у переданому на розгляд суду протоколі не зазначено, які саме обов`язки, про які йдеться у ст. ст. 150, 180 СК України та ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» не виконував ОСОБА_1 .

У протоколі міститься лише посилання на ст. 153 СК України, згідно з якою мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом, однак при цьому ставиться ОСОБА_1 у провину те, що він вживав алкогольні напої у присутності сина.

Отже, у протоколі про адміністративне правопорушення не розкрито таку ознаку об`єктивної сторони адміністративного правопорушення як «ухилення від виконання батьківських обов`язків», а лише в загальному описується факт ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків без зазначення, які саме неправомірні діяння з боку ОСОБА_1 вказують на його ухилення від батьківських обов`язків (які саме дії вчинив або не вчинив ОСОБА_1 , спрямовані на ухилення від виконання батьківських обов`язків).

Разом з цим, само по собі вживання алкогольних напоїв у присутності дитини не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, якщо при цьому не мало місце ухилення такої особи від виконання тих чи інших обов`язків щодо дитини.

При цьому суд враховує, що алкогольне сп`яніння може характеризуватись різним ступенем, який залежить від обсягу вжитих алкогольних напоїв, вмісту спирту у вказаних алкогольних напоях та індивідуальних особливостей організму.

За таких обставин, сам по собі факт вживання алкогольних напоїв не може свідчити про досягнення особою такого ступеня сп`яніння, при якому вказана особа об`єктивно втрачає можливість належним чином виконувати батьківські обов`язки.

Таким чином, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що в ньому не викладено об`єктивну сторону вчиненого правопорушення, яка би відповідала диспозиції ч. 2 ст. 184 КУпАП, а саме: в чому полягало ухилення батька від виконання обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання неповнолітньої дитини.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у вчиненні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) Європейський суд з прав людини встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства Російської Федерації така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку Європейського суду з прав людини, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) Європейський суд з прав людини розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Отже, за наведеного порушення порядку оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, та не зазначення у протоколі обов`язкової норми закону, яку порушив ОСОБА_1 , а також не викладення суті адміністративного правопорушення, позбавляє процесуальної можливості суд з`ясувати обставини щодо вчинення адміністративного правопорушення, вини ОСОБА_1 у його вчиненні, а відтак, і наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Пунктом п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 284 КУпАП при наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП виноситься постанова про закриття справи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

При цьому, як вбачається з письмових пояснень неповнолітнього ОСОБА_2 , з 01.09.2024 року його батько ОСОБА_1 вживає багато різних алкогольних напоїв та наркотичні препарати. В цей час ОСОБА_3 ночує на вулиці, тому що коли батько в алкогольному стані він дуже агресивний, кричить, підіймає руки. Наприклад, коли він був вдома, батько сказав йому, що поки він не дасть йому грошей на пиво з квартири не випустить. Разом з цим, неодноразові спроби його та правоохоронних органів прояснити ситуацію, яка склалася і зробити так, щоб мати пустила його в квартиру за адресою АДРЕСА_2 так як ця квартира є його постійним місцем проживання, були безуспішні. Мати весь час вигадує відмовки, то вона хвора то ще щось. Можливості йому вчитися немає у батька.

Крім того, у судовому засіданні батько дитини пояснив, що його син ОСОБА_3 зареєстрований та проживав по АДРЕСА_2 разом з матір`ю, однак з кінця січня 2024 року мати його вигнала до батька. ОСОБА_4 навчається у 10 класі Харківської гімназії № 1, проте на онлайн заняття не виходить.

Вказані вище обставини не можуть залишитися поза увагою суду, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження перевірки обставин, які повідомила дитина, і які батьку у провину не ставляться.

За таких обставин, суд вважає за необхідне повідомити уповноважені державні органи про виявлені під час розгляду справи судом обставини для їх перевірки, вжиття заходів реагування та здійснення контролю за умовами, в яких проживає дитина.

Копію даної постанови слід направити до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради для перевірки вказаних вище обставин та умов проживання дитини, вжиття заходів реагування та здійснення контролю за умовами, в яких проживає дитина.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 184, 251, 252, 280, 283-285, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення Суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Копію постанови направити до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради - для перевірки вказаних вище обставин та умов проживання дитини, вжиття заходів реагування та здійснення контролю за умовами, в яких проживає дитина.

Про вжиті заходи повідомити суд у передбачений законом строк.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Н.В. Новіченко