Справа № 345/2473/24
Провадження № 33/4808/944/24
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Гапоненко Р. В.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та адвоката Жовніра М.Й.

розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,

ВСТАНОВИВ:

Суддя суду першої інстанції постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2024 року визнав винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначив відповідне стягнення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді суду першої інстанції за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, закрити провадження у справі.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неповнотою проведення судового розгляду, невідповідністю висновків суду обставинам справи, ухвалення рішення на припущеннях та порушення норм матеріального і процесуального права.

Пояснює, що керував автомобілем на вимогу поліцейських, оскільки думав, що виконує їхню вимогу щодо належного паркування автомобіля. До цього автомобілем він не керував, тобто функцій водія не здійснював. Після того як він переїхав в інше місце один з поліцейських запідозрив у нього стан алкогольного сп`яніння і запропонував пройти огляд. Він погодився і цей поліцейських направився до службового автомобіля за приладом «Драгер». Поліцейський, який залишився біля нього, став переконувати про доцільність відмови від огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки прилад може показати цей стан. Тому він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Наміру керувати автомобілем, в нього не було, оскільки сидів з дівчиною в автомобіль ще задовго до початку комендантської години та розмовляли, оскільки на вулиці було холодно. Попри них неодноразово проїжджали автомобілі, в тому числі двічі проїхав автомобіль поліцейських, однак жодних зауважень ніхто не висловлював.

Зазначає, що працівники поліції безпідставно склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення та вказали завідомо неправдиві дані, а саме те що він був зупинений.

Вказує, що працівники поліції надали вирізані фрагменти відеозаписів, що не може слугувати належним доказом по справі. Крім того вказані відеозаписи не підтверджують керування ним транспортним засобом. Також в порушення вимог закону не зафіксовано та не зазначено технічний пристрій на якому був здійснений відеозапис.

Наголошує, що оскільки відеозапис не є повним та безперервним працівники поліції повинні були залучити двох свідків, чого зроблено не було.

Зазначає, що йому не було вручено чи надіслано копію протоколу, а тому суд не мав процесуального права проводити судовий процес, оскільки таке є порушенням його права на захист.

Також працівники поліції не забезпечили йому реальне право скористатися допомою адвоката.

Звертає увагу, що суд першої інстанції належно не спростував доводи сторони захисту, безпосередньо не допитав працівника поліції, відеозапис з його участю та в його присутності, не переглянув та не дослідив, а при запереченні вини правопорушником, суд повинен був обов`язково досліджувати всі докази у справі й давати їм оцінку.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник Жовнір М.Й. з`явилися в судове засідання апеляційного суду. Їм роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 271 КУпАП, відповідно. Просили задовольнити апеляційну скаргу. Заявлено клопотання про допит працівника поліції ОСОБА_2 , в задоволені якого відмовлено, оскільки в матеріалах справи міститься достатньо даних для прийняття рішення по справі.

Перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу слід задовольнити, постанову судді місцевого суду - скасувати та закрити провадження у справі, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та відеозапису.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Вважаю, що суддя суду першої інстанції в повній мірі не дотримався вимог закону та належним чином не з`ясував обставини, що свідчать про наявність або відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Зокрема суд першої інстанції в оскаржуваній постанові взагалі не встановив обставини, визнані судом доведеними, а саме фактичні обставини справи за яких вчинено адміністративне правопорушення. Таких факт є підставою для скасування судового рішення.

Щодо доводів апелянта доходжу наступних висновків.

Так, твердження апелянта, що працівники поліції не забезпечили йому реальне право на адвоката не є слушним, оскільки право на захист виникає не в момент зупинення водія, а з моменту складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та роз`яснення прав, оскільки в справі про притягнення до адміністративної відповідальності рішення приймає суд, а не працівники поліції. Працівниками поліції було роз`яснено права передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема право особи користуватися юридичною допомогою адвоката. Дане право було реалізоване ОСОБА_1 , про що свідчить залучення адвоката, який представляє його інтереси в суді. Тому вважаю, що у даному випадку не порушено право ОСОБА_1 на захист.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 05 квітня 2024 року серії ААД № 585045 (а.с. 1) 05 квітня 2024 року о 01 год. 17 хв. в м. Калуш, по вул. Хіміків, 30, ОСОБА_1 керував транспортним марки ВАЗ 211440, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння - різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка мова, тремтіння рук. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським СРПП Калуського РВП старшим сержантом поліції Белейом П.Б., з дотриманням вимог ст. 254 КУпАП, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний ним.

ОСОБА_1 власноручним підписом у відповідній графі протоколу підтвердив, що йому роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та дав пояснення у відповідній графі: «Від огляду на алкоголь відмовляюсь прошу суворо не карати більше таке не буду».

Звертаю увагу, що власноручний підпис підтверджує волевиявлення особи, дійсність документу, свідчить про відповідальність за його зміст.

Апелянт наголошує, що поліцейські під час складання протоколу не вручили йому копії протоколу, чим порушено право на захист, однак такі доводи не знайшли свого підтвердження, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_1 не відмовився від отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення. Відсутність копії такого протоколу у матеріалах справи свідчить про те, що ОСОБА_1 отримав таку копію, йому відомий зміст протоколу та він користується передбаченими законодавством правами, зокрема правом на захист, а тому вважаю, що у даному випадку не порушено право ОСОБА_1 на захист.

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 2) вбачається, що ОСОБА_1 у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, почервоніння обличчя пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою «Drager 6820», проте ОСОБА_1 відмовився від огляду.

Згідно з направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до Калуської ЦРЛ (а.с. 3) на такий огляд направлявся ОСОБА_1 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, почервоніння обличчя проте не пройшов огляд в медичному закладі у зв`язку з відмовою.

Разом з тим, на відеозаписах, які містяться на компакт-дисках в матеріалах справи (а.с. 12), безсторонньо зафіксовано деякі обставини події, зокрема: зафіксовано рух транспортного засобу ВАЗ 211440, д.н.з. НОМЕР_1 по вказівці працівників поліції та подальшу перевірку працівниками поліції документів у водія ОСОБА_1 на запитання працівника поліції чи вживав алкоголь, ОСОБА_1 дав відповідь що вживав, але зараз не їздив а просто сидів в машині бо недалеко живе, а перепаркувався лише на вимогу працівника поліції. Далі працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу Drager, або проїхати в медичний заклад для проходження такого огляду. На таку пропозицію ОСОБА_1 погодився. Далі працівник поліції, що здійснював відеозапис направився до службової машини для того щоб принести вимірювальний прилад для проходження огляду. В той час біля транспортного засобу ОСОБА_1 залишився працівник поліції, який не здійснював відеозйомку. Після того працівник поліції, що здійснював відеозйомку, повернувся з вимірювальним приладом, працівник поліції який залишився з ОСОБА_1 , повторно задав питання чи бажає ОСОБА_1 пройти огляд, на що ОСОБА_1 відмовився від огляду. Після відмови працівники поліції повторно запропонували ОСОБА_1 пройти огляд у медичному закладі, але від такого останній також відмовився. Далі працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення. Далі працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Після складання процесуальних документів, працівники поліції оголосили ОСОБА_1 складені документи, які останній в подальшому підписав та отримав копію.

Твердження апелянта про те, що працівники поліції надали фрагменти відеозаписів, які не підтверджують керування ним транспортним засобом та не можуть слугувати належним доказом по справі є слушним, оскільки відеозаписи мають бути достатніми для встановлення фактичних обставин справи, послідовними щоб мати можливість перевірити суттєві обставини, які б дозволили перевірити процедуру проходження огляду та відповідні дії працівників поліції та повинні містити відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи у хронологічній послідовності,

Крім того відповідно до п. 4, 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-i кінозйомки, відеозапису, засобів фото- i кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 р. № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 р. за №28/32999 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

В порушення зазначеного наказу МВС, поліцейськими надано до суду першої інстанції, два фрагменти відеозаписів, які є неповними, фрагментарними, які не відображають повністю обставин правопорушення. Також не надано відеозапис з портативного відеореєстратора працівника поліції ОСОБА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи адвокат Жовнір М.Й. направляв до Калуського РВП ГУПН адвокатський запити (а.с. 32) у якому просив надати повні копії відеозаписів з портативних відео реєстраторів працівників поліції, проте копії таких відеозаписів не було надано, що унеможливлює спростувати твердження апелянта про те, що працівник поліції його переконав у доцільності відмови від огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 , він керував автомобілем за вказівкою працівників поліції, оскільки думав, що виконує їхню вимогу щодо належного паркування автомобіля. До цього автомобілем він не керував, тобто функцій водія не здійснював. Після того як він переїхав в інше місце один з поліцейських запідозрив у нього стан алкогольного сп`яніння і запропонував пройти огляд. Він погодився і цей поліцейських направився до службового автомобіля за приладом «Драгер». Проте поліцейський, який залишився біля нього, став переконувати про доцільність відмови від огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки прилад може показати цей стан. Тому він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Такі твердження апелянта не спростовані змістом відеозаписів, що надані працівниками поліції до матеріалів справи.

Досліджені під час апеляційного розгляду відеозаписи складаються з двох відеофайлів тривалістю 04 хв. 36 с. та 01 хв. 54 с., які підтверджують вказані пояснення ОСОБА_1 , будь-які інші відео файли які б повністю відтворювали події, підтверджували факт керування транспортного засобу ОСОБА_1 та спростовували його твердження матеріали справи не містять.

Відповідно, за відсутності факту повної відеофіксації події, працівники поліції зобов`язані залучити свідків. Свідки в протоколі не зазначені, відповідно і не залучалися.

Таким чином процедура проведення огляду в даному випадку не відповідає вимогам закону, оскільки свідки не залучалися, а відеозапис в обсязі, що необхідний для перевірки законності процедури огляду матеріали справи не містять.

Матеріали справи не містять належних доказів добровільної відмови ОСОБА_1 від проходження огляду, оскільки останній висловлював бажання пройти огляд на місці та вказав, що пив пиво і транспортним засобом не керував, а інша сукупність доказів не може довести факт такої відмови поза розумним сумнівом.

Відповідно до пункту 27 Постанови ПВССУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 18, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Пояснення ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що автомобілем не керував, а лише сидів з дівчиною в автомобілі ще задовго до початку комендантської години не спростовуються змістом відеофайлів, з яких вбачається, що останній заперечував факт керування транспортним засобом і зазначив, що перепаркував автомобіль лише на вимогу працівників поліції.

Враховуючи викладене, наявні підстави вважати, що працівниками поліції грубо порушено вимоги ст. 266 КУпАП та приписи Інструкції, під час проведення огляду та складання протоколу, який є актом обвинувачення в скоєнні адміністративного правопорушення, що безпідставно залишено поза увагою суддею суду першої інстанції.

Згідно ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (правопорушення). Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 8 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Враховуючи те, що під час апеляційного розгляду справи було встановлено порушення вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , доходжу висновку про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, оскільки державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

Отже, коли вина особи не була доведена належними доказами, то провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Зазначені вище порушення є безумовною підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, внаслідок відсутності належного доказу винуватості особи.

Із урахуванням викладеного, вважаю, що апеляційну скаргу належить задовольнити, постанову суду скасувати, прийняти нову, якою закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2024 року, щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАН.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло