П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/572/24

21 жовтня 2024 року селище Богородчани

Суддя Богородчанського районного суду Івано-Франківської області Куценко О. О., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції № 2 (смт Богородчани) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, одруженого,

за частиною 1статті 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

19 квітня 2024 року до суду надійшов адміністративний матеріал від відділення поліції № 2 (смт Богородчани) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській областістосовно ОСОБА_2 .

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №586372 від 13 квітня 2024 року, 13 квітня 2024 року о 17 годині 45 хвилин а с. Богородчани по вул. Гірника, керував транспортним засобом «Hyundai H1» в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився в КНП «ПОУЦПЗ», чим порушив вимоги п.п. а п.2.9 ПДР України, вчинивши правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення (надалі КУпАП).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Частиною 1 статті 130 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.п. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь які фактичні дані на основі яких у встановленому законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення

Згідно зі ст. 252 КУПАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, ОСОБА_1 не визнав, пояснив, що фактично працівники поліції переслідують його намагаючись безпідставно притягнути до відповідальності. Так, 13 квітня 2024 року, він перебував в «Лонг Барі Шафран» по вулиці Гірника,1-а. Приблизно о 17 годині 45 годин до вказаного закладу під`їхали працівники поліції. Останні стали його звинувачувати, що він перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння приїхав на автомобілі до вказаного закладу, тобто в тому, що він керував транспортним засобом перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Однак вказаним транспортним засобом він не керував та не є його власником. Разом із товаришем на його автомобілі вони під`їхали до вказаного закладу та товариш залишив автомобіль йому та пішов геть. Він пересів в автомобілі на місце водія де відпочивав, через деякий час він пішов у вказаний заклад де замовив собі пляшку пива. Вказаним автомобілем він не керував, а алкоголь випив в барі, що не заперечує. Через деякий час приїхали працівники поліції. Вказані обставини він повідомив працівникам поліції, однак останні не стали слухати його доводів та повезли його на огляд з метою встановлення факту сп`яніння.

Під час розгляду даної справи предметом дослідження виявилось питання наявності чи відсутності обов`язкових елементів складу адміністративного правопорушення, передбаченого 1 статті 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суддя оцінює докази, надані під час розгляду справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладений на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Тобто в цьому випадку на органи поліції.

Згідно практики Європейського суду з прав людини у справах "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02), "Малофєєва проти Росії" (рішення від 30.05.2013 р., заява N 36673/04), "Карелін проти Росії" (заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При вирішенні справи слід керується стандартом доказування, зазначеним в кількох рішеннях ЄСПЛ "поза розумним сумнівом".

У справі "Кобець проти України" суд повторив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини"). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 4 липня 2018 року у справі N 688/788/15-к).

Ніхто не повинен […] піддаватися покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена "поза розумним сумнівом (рішення у справі "Севтап Везнедароглу проти Турції").

В конкретному випадку сторона обвинувачення не довела перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів складу адміністративного правопорушення, передбаченого 1 статті 130 КУпАП, в діянні ОСОБА_1 оскільки факт, саме, керування ним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, не доведено відповідно до стандарту доведення "поза розумним сумнівом", а отже відсутня - об`єктивна сторона правопорушення.

Зокрема, в якості доказу наявності складу правопорушення до протоколу долучено диск з відеозаписом події. Диск містить відеозаписи, однак на вказаних відеозаписах зафіксовано спілкування працівників ОСОБА_1 та проходження останнім огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я. З дослідженого відеозапису вбачається наявність в ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння. Разом з цим, даними відеозаписами не підтверджується факт керування автомобілем ОСОБА_1 та не вбачається, що автомобіль був зупинений працівниками поліції чи здійснював рух.

Інших доказів того, що ОСОБА_1 керував автомобілем, тобто автомобіль знаходився в русі до протоколу не додано.

Щодо пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід зазначити, що із їх пояснень вбачається, що останні бачили біля закладу Лонг Бару Шафран», припаркований на тротуарі автомобіль «Hyundai H1» НОМЕР_1 за кермом якого перебував ОСОБА_1 та спав схилившись на кермо. Після того як вони постукали в скло автомобіля, останній від`їхав на 1-1,5 метра вийшов із авто, зайшов в заклад де зробив замовлення при цьому почав висловлюватись нецензурною лайкою та вони викликали поліцію.

Суд звертає увагу на те, що ці пояснення самі по собі не можуть бути використані у якості доведення вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, працівниками поліції не встановлено місце вчинення правопорушення оскільки не зазначено в протоколі де саме по вулиці Гірника у селищі Богородчани ОСОБА_1 керував транспортним засобом, також в протоколі не зазначено, яким саме транспортним засобом він керував (не ідентифіковано не зазначено державний номер ТЗ), яка була ступінь алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 . Працівниками поліції також не встановлено хто є власником транспортного засобу та не отримано від нього відповідних пояснень з метою перевірки версії ОСОБА_1 . Крім того, не перевірено доводи ОСОБА_1 що він випив пляшку пива у закладі Лонг Бар Шафран».

Таким чином письмові пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не спростовують позицію ОСОБА_1 та не є належними доказами на підтвердження факту керування ним транспортним засобом.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 заперечує сам факт керування автомобілем та не надано доказів іншого, приходжу до висновку, що провадження в справі слід закрити за відсутністю подій та складу правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки під час судового розгляду обов`язковий елемент складу правопорушення - об`єктивна сторона правопорушення, не доведений поза розумним сумнівом належними, достатніми і допустимими доказами, тому суд приходить до висновку, що провадження в справі слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Богородчанський районний суд Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: