Справа № 447/351/24 Головуючий у 1 інстанції: Друзюк М.М.
Провадження № 33/811/720/24 Доповідач: Белена А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді - Белени А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 08 квітня 2024 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Миколаївського районного суду Львівської області від 08 квітня 2024 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави 605,60 гривень судового збору.

Згідно з постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 01.02.2024 о 23 год. 49 хв. у м. Новий Розділ на вул. У. Кравченко, 23, керував автомобілем марки «Fiat Ducato », реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, запах алкоголю з порожнини рота, звужені зіниці, що не реагують на світло, поведінка що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

На постанову судді Лисак М.І. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 08 квітня 2024 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що вважає оскаржувану постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята без здійснення об`єктивного і повного судового розгляду та за відсутності належної оцінки доказів.

Зазначає, що зупинка його автомобіля була здійснена всупереч закону за відсутності підстав, що визначені ст. 35 Закону України «Про національну поліцію».

Стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність в нього виявлених поліцейськими ознак алкогольного сп`яніння, що підтверджується відеозаписом по справі.

Вважає, що судом не взято до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення від 02.02.2024 є недопустимим доказом, адже був складений з порушенням норм ч.1 ст.1-2 ст. 256 КУпАП.

Звертає увагу, що в нього не було вилучено посвідчення водія.

ОСОБА_1 вважає, що фіксування його відмови від огляду на стан сп`яніння проводилось поліцейськими з порушенням норм процесуального законодавства, оскільки були відсутні двоє свідків, внаслідок чого було грубо порушено процедуру складання протоколу про адміністративне правопорушення, внаслідок чого істотно порушені його права та законні інтереси.

У судове засідання апеляційного суду 21.10.2024 ОСОБА_1 , захисник Ратич Т.М., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не з`явились.

Так судові засідання у вказаній справі неодноразово призначались апеляційним судом та відкладалися за клопотаннями учасників судового провадження.

Зокрема, апеляційним судом було призначено судове засідання на 14.06.2024, проте від ОСОБА_1 13.06.2024 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки він перебуває у закордонному відрядженні. Захисник ОСОБА_2 14.06.2024 також скерував клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з погіршенням стану здоров`я.

Розгляд справи відкладено апеляційним судом на 08.07.2024, однак учасники справи у судове засідання апеляційного суду не прибули, про поважні причини суду не повідомили.

Наступне засідання було призначено апеляційним судом на 28.08.2024.

28.08.2024 ОСОБА_1 подав до апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки він перебуває на лікуванні, та долучив до клопотання довідку без реквізитів про те, що він знаходився на прийомі 27.08.2024 у КНП «Новороздільська міська лікарня» у лікаря з діагнозом: ГРВІ. Гострий бронхіт.

Розгляд справи було відкладено на 10.09.2024.

10 вересня 2024 року від захисника Ратича Т.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. ОСОБА_1 у судове засідання не прибув, про поважні причини неприбуття суду не повідомив.

Наступне засідання було призначено на 11.09.2024. Учасники судового розгляду у судове засідання апеляційного суду не прибули, клопотань про відкладення не скеровували.

Розгляд апеляційної скарги вчергове було відкладено на 21.10.2024.

21 жовтня 2024 року захисник Ратич Т.М. скерував клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з його зайнятістю в іншому процесі. ОСОБА_1 у судове засідання не прибув.

При цьому апеляційний суд вважає, що захисник Ратич Т.М. належним чином та завчасно був повідомлений про час та місце судового розгляду і мав можливість спланувати розклад роботи і потрапити в судове засідання апеляційного суду з урахуванням того, що розгляд апеляційної скарги п`ять раз переносився за клопотанням сторони захисту та йому надавався достатній строк, як для підготовки до розгляду, так і для того щоб погодити розклад своєї роботи.

Апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 та його захисники не виявили належної зацікавленості у розгляді справи та протягом тривалого часу не з`являлися до апеляційного суду. Незацікавленість з розгляду своєї апеляційної скарги свідчить про зловживання учасниками справи процесуальними правами з метою затягування строків розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, яка ратифікована Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адмінправопорушення, у якій вона є стороною.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992).

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини та з огляду на положення Конвенції щодо обов`язку сторони цікавитися рухом справи, розгляд апеляційної без участі правопорушника та апелянта не є порушенням права особи на доступ до правосуддя, тому що суд розцінює такі дії ОСОБА_1 та його захисників, як зловживання учасником справи процесуальними правами, що спрямовані на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення від 02 лютого 2024 року серії ААД № 751522 (а.с. 1);

актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від огляду (а.с. 2);

направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відповідно до якого ОСОБА_1 направлявся на огляд до КНП «Новороздільська МЛ» у зв`язку з виявленими у нього ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці) та від огляду відмовився (а.с. 3);

рапортом старшого інспектора СРПП ВПД №1 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області від 02.02.2024 ОСОБА_3 (а.с. 7);

відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, на якому зафіксовано рух автомобіля марки «Fiat Ducato», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який заїжджає у ворота домоволодіння ОСОБА_1 , а також як саме ОСОБА_1 керував вказаним автомобілем. На вимогу поліцейського про проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, після чого працівник поліції роз`яснив йому наслідки відмови та роз`яснив, що буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 8);

показаннями допитаного в судовому засіданні суду першої інстанції старшого інспектора СРПП ВпД № 1 Білоуса О.З., який повідомив, що 01.02.2024 під час добового несення служби з разом ОСОБА_4 близько 23.50 год. було зупинено автомобіль марки «Fiat Ducato», на підставі п. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» під час патрулювання міста Новий Розділ, за наявності інформації, що водій керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Зокрема, здійснюючи патрулювання на вулиці Уляни Кравченко у м. Новий Розділ об 23.50 год, побачили автомобіль «Fiat Ducato » за кермом якого перебував ОСОБА_1 , ввімкнули проблискові маячки, проте ОСОБА_1 заїхав на подвір`я, далі вийшов з подвір`я, повідомив про наявність собаки на подвір`ї, зачинив ворота і вийшов на вулицю. Надалі назвали водієві причину зупинку транспортного засобу, під час спілкування виявили у водія ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння, проте водій відмовився.

При розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було.

Суддя відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. Докази, які лягли в основу судового рішення, були досліджені суддею в ході судового розгляду й отримали належну оцінку.

Згідно з п.2, п.3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

При цьому відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Наведеними вище доказами підтверджується, що ОСОБА_1 відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що і стало підставою для складання поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Щодо доводів апелянта про відсутність у нього ознак алкогольного сп`яніння, суд зазначає наступне. Згідно з п.2, п.3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Виходячи з цього, до повноважень поліцейського належить визначати, чи наявні в особи ознаки алкогольного сп`яніння, і за наявності таких він в праві пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги про те, що долучений до матеріалів справи відеозапис не є безперервним не може бути підставою для скасування постанови, оскільки на такому зафіксовано в повному обсязі обставини, що підлягають з`ясуванню та дають можливість встановити в діях ОСОБА_1 наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Твердження ОСОБА_1 , що працівники поліції безпідставно його зупинили та не вказали причини зупинки як підставу для скасування постанови, апеляційний суд до уваги не бере.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Як вбачається з рапорта старшого інспектора СРПП ВПД №1 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області від 02.02.2024 ОСОБА_3 , а також з наданих ним пояснень у суді першої інстанції, що причиною зупинки стало повідомлення, що ОСОБА_1 перебуває за кермом автомобіля у нетверезому стані.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що у будь-якому випадку, причина зупинки транспортного засобу працівниками поліції не впливає на обставини, які складають об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не може свідчити про безпідставність складання протоколу про адміністративне правопорушення за вказаною статтею.

Окрім того, неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій перебував з ознаками сп`яніння, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог п. 2.5 ПДР.

Також апелянт вказує, що оскільки неможливо встановити, що стало причиною зупинки транспортного засобу, таке в результаті тягне за собою незаконність всіх подальших дій.

Однак, даний аргумент не має жодного правового підґрунтя, так як апелянт застосовує положення доктрини «плодів отруйного дерева» не в аналогічних правовідносинах. За сталою практикою Верховного суду та ЄСПЛ, доктрина «плодів отруйного дерева» застосовуються судами лише під час дослідження та оцінки доказів.

Якщо низка доказів є похідними від доказу, здобутого з істотними порушеннями вимог процесуального закону, то такі докази не можна вважати допустимими. В даній ситуації зупинка транспортного засобу не є доказом, а є, насамперед, обов`язком ОСОБА_1 як водія транспортного засобу.

Також, варто врахувати той факт, що доктрина «плодів отруйного дерева» не є імперативним та беззаперечним аргументом. Варто зазначити, що якщо відповідний доказ із неминучістю був би отриманий незалежно від порушення прав людини, такий доказ може бути визнаний допустимим (доктрина "неминучого виявлення" є одним із виключень з доктрини "плодів отруйного дерева"). Такого висновку дійшов Верховний суд в справі № 737/641/17 в постанові від 26.09.2022.

Твердження в апеляційній скарзі про відсутність запису про свідків у протоколі про адміністративне правопорушення апеляційний суд вважає безпідставним.

Відповідно до ч. 2 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи працівником поліції застосовувались технічні засоби відеозапису, інформація з якого на цифровому носії (СD диску) долучена до матеріалів справи, а відтак присутність свідків не вимагається.

Доводи апеляційної скарги не містять достатніх підстав для скасування рішення суду першої інстанції. Апеляційний суд погоджується з висновком судді місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Наявний у справі протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а також вимогам, передбаченим Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкцією з поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, містить усі необхідні реквізити та є належним і допустимим доказом.

На думку апеляційного суду, викладені у постанові судді висновки відповідають фактичним обставинам справи.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік накладене на ОСОБА_1 відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП та є безальтернативним.

Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.

Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 08 квітня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя Альберт БЕЛЕНА