ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 947/22519/24

Провадження № 3/947/4594/24

22.10.2024 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Прохоров П.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції в Одеській області про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого: АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, протокол ААД №814862,

ВСТАНОВИВ:

07.07.2024 року о 08.00 годин в м. Одесі по вул. Дача Ковалевського, 39 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW 730і, з н/з НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог п.2.9.а «Правил дорожнього руху України». Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, на місці зупинки зі згоди водія із застосуванням технічного приладу «Drager Alkotest 7510». Результат огляду позитивний 0,40%, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції захисник - адвокат Федак М.Л. заперечував вину водія ОСОБА_1 зазначивши, що останній проходить службу у Збройних Силах України, а тому співробітники поліції неуповноважені були проводити огляд на стан сп`яніння та складати відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, а мали викликати на місце пригоди ВСП, які повині були проводити такий огляд. Також зазначив, що у ОСОБА_1 взагалі були відсутні ознаки на стан алкогольного сп`яніння, оскільки він поводив себе адекватно, його поведінка відповідала обставновці, вважає, що поліцейські автоматично назвали ознаки алкогольного спьяніння. Крім того, не зазначений носій інформації за фактом зупинки ОСОБА_1 , водій ОСОБА_1 не вісторонений від керування транспортним засобом. Захисник ОСОБА_2 посилаючись на статтею 8 пунктом 5 Конвенцію про дорожній рух, як на норму міжнародного права зазначив, що допустима норма що в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень алкоголю в крові, який у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 грама чистого алкоголю на літр крові.

Дослідивши матеріали справи і пояснення учасників провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.9 «а» Правил Дорожнього Руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій, серед іншого, зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначає Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), згідно якої огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 6 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно п.7 Інструкції установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Згідно п.9 Інструкції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Частиною третьої статті 266 КУпАП визначено, що у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, тощо на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разу незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи захисника, приходить до переконання, що в діях водія ОСОБА_1 встановлений склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, оскільки він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується зібраними в порядку ст.251 КУпАП доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, яким зафіксоване місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення, направленням на огляд водія, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відеозаписом.

Так, дослідженим в судовому засіданні відеозаписом з місця події зафіксовано факт керування траспортним засобом водієм ОСОБА_1 о 08.00 годин, який рухався в зустрічному напрямку до службового автомобілю патрульної поліції. Після зупинки транспортного засобу, в ході спілкування з поліцейськими, які виявили у водія ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння і запропонували пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер. ОСОБА_1 повідомляє поліцейським, що він алкогольні напої не вживав, погоджується пройти та проходить огляд на стан сп`яніння на місці зупинки. О 08.18 годин ОСОБА_1 висловлює незгоду з результатом проведенного огляду за допомогою приладу Alcotest Drager 7510 0,40%, у зв`язку з чим поліцейські пропонують водію пройти огляд в закладі охорони здоров`я, на що що, ОСОБА_1 погодився, але згодом 08.23 годин та о 08.25 годин відмовився від проходження медичного огляду у медичному закладі.

Доводи захисника ОСОБА_2 , які судом ретельно перевірені, не знайшли свого підтвердження та спростовані дослідженими у судовому засіданні доказами.

Зокрема, щодо доводів захисника про порушення поліцейськими порядку проведення огляду на стан сп`яніння, а саме без виклику на місце ВСП, які уповноважені проводити огляд військовослужбовців, суд зазначає.

Відповідно до відомостей, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення встановлено, що документом, яким встановлено особу водія ОСОБА_1 , є надане водієм посвідчення водія у застосунку «Дія», у графі «місце роботи» зазначено, що ОСОБА_1 не працює. Крім того, відповідно до протоколу ОСОБА_1 керував автомобілем BMW 730і, н/з НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , тобто керував не службовим, а власним транспортним засобом. Вищезазначені відомості, зазначені у протоколі, документально не підтверджують підстав для проведення огляду на стан сп`яніння посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), відповідно до ст. Стаття 266-1 КупАП, якою передбачений огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, при виконанні обов`язків військової служби або перебування на території військових частин.

Пунктом 7 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Суд не бере до уваги доводи захисника про відсутність у водія ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 інкримінується порушення вимог п. 2.9а керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено результатом проведеного огляду ОСОБА_1 , на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія, із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 7510, яким встановлений позитивний результат 0,40%, проміле алкоголю в крові, тобто вдвічі перевищує гранично допустиму норму, встановлену цифровим показником 0,2 проміле алкоголю в крові.

Посилання захисника на ст.8 п. 5 Венської Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968, яка ратифікована Українською СРСР 25.04.1974 року, як на підставу закриття провадження у справ за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, суд вважає хибними та безпідставними з наступних підстав.

Вищезазначеним положенням Конвенції передбачено, що в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень алкоголю в крові, а у відповідних випадках у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом.

Суд зазначає, що визначений положенням Конвенції максимальний рівень алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства, який не повинен перевищувати 0,50 грама чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг. на літр повітря, що видихається, не містить заборони та не передбачає обов`язковість визначення у національному законодавстві гранично допустимої норми, встановленої цифровим показником, у точній відповідності цифровому показнику, зазначеному Конвенції та не тягне за собою правових наслідків, які суперечать нормам діючого законодавство України про адміністративні правопорушення відповідно до ст.2 КУпАП.

Суд приймає до уваги доводи захисника про те, що водій ОСОБА_1 не відсторонений від керування транспортним засобом, проте зазначає, що примусове відсторонення від керування транспортним засобом є правом, а не обов`язком працівників поліції, натомість з яких причин вони не застосували цей засіб примусу відносно ОСОБА_1 не відомо та зазначена обставина не впливає на кваліфікацію його дій та не є предметом розгляду.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений із заповненням необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, тобто має в собі всі необхідні відомості для вирішення справи і прийняття відповідного процесуального рішення.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП, працівниками поліції дотримані вимоги ст.254-256 КУпАП та розділу Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 р.

Суд вважає безпідставними доводи захисника про визнання відеозапису недопустимим доказом, оскільки долучені до справи про адміністративне правопорушення DVD-R диск на якому міститься 2 відеозаписи: з відеореєстратора та бодікамери № 471813 та 471491, посилання на які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, які відповідають вимогам Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року № 1395.

Суд вважає, що зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських, які діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію» та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому суд приймає його як належний та допустимий доказ у справі.

Досліджені та перевірені судом обставини, поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. The United Kingdom), п. 161, SeriesA заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

За викладених обставин, проаналізувавши вищевказані документи, суд приходить до переконання, що вони є доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які підтверджують існування обставин, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, отримані у порядку, передбаченому законом, уповноваженою посадовою особою, відтак відповідають критеріям належності і допустимості. У своїй сукупності ці докази є достатніми. Доказів, які б спростовували наведені в протоколі обставини або породжували обґрунтовані сумніви у достовірності цих обставин, суду не надано.

В рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За таких обставин, суд приходить до висновку про застосування до ОСОБА_1 відповідно до санкції частини зазначеної статті у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП та п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з особи, що притягується до адміністративної відповідальності судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 251, 268, 279, 280, 283, 284, ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян всумі 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами стром на 1 рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 гривень 60 копійок.

Роз`яснити, що згідно ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або опротестування такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або протесту без задоволення.

У разі несплати штрафу в установлений законом строк постанова про адміністративне стягнення згідно із ст.308 КУпАП буде надіслана для примусового виконання до відділу Державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцем знаходження його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Прохоров П. А.