ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року місто Київ

Справа № 759/8893/24

Провадження № 33/824/4848/2024

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через захисника Облетова Артема Ігоровича, на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, який здобув вищу освіту, розлучений, пенсіонер, є особою з інвалідністю 3 групи, працює на посаді директора в ТОВ «АВЕСТА Україна», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП

ВСТАНОВИВ

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 853561 від 17.04.2024, ОСОБА_1 17.04.2024 о 20 год. 38 хв. керував транспортним засобом «TOYOTA LAND CRUISER PRADO», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , та рухався по пр. Академіка Палладіна, 13/2 в м. Києві, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку, проводився із застосуванням приладу «Драгер» «Alcotest 6820» ARHK - 0572 на місці зупинки. Результат 0,79 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП..

Святошинський районний суд постановою від 17 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнав винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосував до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, стягнув на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

Не погодившись з такою постановою, ОСОБА_1 через захисника Облетова А.І. 26 вересня 2024 року подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в матеріалах справи відсутній зафіксований факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у вказані в протоколі дату та час.

Указує на порушення працівниками поліції процедури проведення огляду на стан сп`яніння та упередженість працівників поліції. Зокрема після незгоди ОСОБА_1 із результатами огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Даргер», працівниками поліції не було запропоновано пройти огляд у лікаря-нарколога.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Облетов А.І. доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у ній, оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та вмотивованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно з ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими (п. 1.3); особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9); водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.9. «а»).

Статтею 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що по справі зібрано достатньо доказів, які у сукупності не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості та які підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції встановив, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 853561 від 17.04.2024, який складений стосовно ОСОБА_1 , та додатки до нього загалом складені у відповідності до вимог КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС від 07.11.2015 №1395, а отже відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом зроблено висновок, що ОСОБА_1 погодився з результатами огляду на стан сп`яніння, про що свідчить його підпис у Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а також його згода з результатами огляду зафіксована на відеозаписі з нагрудних камер працівників поліції (час 21:04), який міститься диску, відсутність в матеріалах справи направлення на огляд до закладу охорони здоров`я є правомірним.

Надаючи оцінку доводам ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, то суддя суду першої інстанції дійшла до висновку, що вони є безпідставними, враховуючи те, що У судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_1 17.04.2024 о 20 год. 38 хв. керував транспортним засобом «TOYOTA LAND CRUISER PRADO», д.н.з. НОМЕР_1 , та рухався по пр. Академіка Палладіна, 13/2 в м. Києві, в стані алкогольного сп`яніння. Указане підтверджується відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, який міститься на диску DVD-R. Так, на відеозаписі зафіксовано, що о 20 год. 54 хв. ОСОБА_1 підійшов до автомобіля, біля якого перебували працівники поліції, які повідомили йому про порушення ПДР України, зокрема, про порушення вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена». ОСОБА_1 пояснив працівникам поліції, що він під`їхав 2 хв. тому, припаркувався та швиденько забіг до магазину «Рошен». Також повідомив, що автомобіль належить сину. У подальшому, пояснив, що вживав алкогольні напої та пропонував працівникам поліції вирішити питання на місці (час 20:57-20:58). На запитання працівників поліції про місце проведення огляду на стан сп`яніння - на місці за допомогою приладу «Драгер» чи у лікаря-нарколога у медичному закладі, ОСОБА_1 зазначив, що проходити огляд на стан сп`яніння буде на місці (час 20:56). Також після проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 запитав працівників поліції чи може він сісти за кермо автомобіля та перепаркувати його, що свідчить про те, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем та приїхав на пр. Академіка Палладіна,13/2. При цьому, версія, озвучена ОСОБА_1 у судовому засіданні про те, що транспортним засобом керував його син, жодного разу не була озвучена працівникам поліції.

За таких обставин, суддя суду першої інстанції таку версію ОСОБА_1 розцінила як спосіб останнього уникнути адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а також підтверджуються належними та допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Апелюючи до незаконності постанови суду першої інстанції скаржником вказується, що суд першої інстанції було проігноровано доводи сторони захисту щодо відсутності факту керування транспортним засобом у стані сп`яніння.

Апеляційний суд відхиляє такі доводи як надумані та безпідставні, оскільки зі змісту постанови суду першої інстанції вбачається надання оцінки вказаним доводам сторони захисту та їх відхилення із обґрунтуванням мотивів їх неприйняття.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції в частині відхилення доводів сторони захисту щодо відсутності факту керування ОСОБА_1 з тих мотивів, що зазначені в постанові Святошинського районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року, та не вбачає необхідності повторно відповідати на ті самі доводи.

Окрім цього, апеляційну суд звертає увагу, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1936090 від 17.04.2024, скаржником не оскаржена в адміністративному порядку, що також свідчить про фактичне визнання факту керування транспортним засобом як це вказано у цій постанові (а. с. 4).

Доводи апеляційної скарги щодо порушення поліцейськими процедури проведення огляду на стан сп`яніння апеляційний суд відхиляє як повторювані та безпідставні, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 був згоден із з результатами огляду на стан сп`яніння, про що свідчить його підпис на акті огляду на стан алкогольного сп`яніння (а. с. 3) та матеріали відеозапису з нагрудних камер працівників поліції (час 21:04). Окрім цього, апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 також підписав чек приладу «Драгер» (а. с. 2) та в протоколі про адміністративне правопорушення (а. с. 1) без жодних зауважень щодо результатів огляду на стан сп`яніння, що свідчить про його згоду із таким результатом.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено порядок проходження огляду не спростовують факту того, що зібрані докази в своїй сукупності свідчать про те. Що поза розумним сумнівом ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 , будучи водієм зобов`язаний знати всі свої обов`язки, пов`язані з керування транспортним засобом, в тому числі і норми які регулюють проходження огляду на стан сп`яніння.

Інші доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, розумних сумнів щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не викликають, порушень щодо порядку отримання доказів, що містяться в матеріалах справи не наводять, що в сукупності свідчить про формальність доводів апеляційної скарги, спрямованих на уникнення адміністративної відповідальності при змістовній згоді із результатами провадження у справі.

Апеляційний суд наголошує, що відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За таких обставин, змістовне визнання апелянтом факту керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що також підтверджується головним чином відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння та чеком з приладу «Драгер», вже утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому твердження апелянта не спростовують та не заперечують такої кваліфікації його дій.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним, оскільки він відповідає обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова Святошинського районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через захисника Облетова Артема Ігоровича, - залишити без задоволення.

Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя О. В. Желепа