Дата документу Справа № 336/5452/24
запорізький апеляційний суд
Провадження №33/807/734/24Головуючий у 1-й інстанції Звєздова Н.С.
Єдиний унікальний №336/5452/24Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.
Категорія ч.1 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2024 року м.Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С., за участі ОСОБА_1 і його захисника Фофанова Я.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Фофанова Ярослава Леонідовича на постанову судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31 липня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрований у АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП,

ВСТАНОВИВ

Згідно з постановою суду, 21.05.2024 о 12 год. 30 хв. по вул.Центральній, 5 у с.Таврійському Запорізького району Запорізької області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ-Daewoo Т13110 д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом. Дане правопорушення ОСОБА_1 вчинив повторно після того, як протягом року 10.05.2024 року постановою уповноваженої особи УПП в Запорізькій області серії ЕНА №2114016 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.1 «а» Правил дорожнього руху України.

Крім того, 21.05.2024 о 12 год. 30 хв. по вул.Центральній, 5 у с.Таврійському Запорізького району Запорізької області водій ОСОБА_1 , керуючи вищевказаним транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 визнано винним за ч.5 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 40 800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

В апеляційній скарзі захисник Фофанов Я.Л. просив скасувати постанову суду першої інстанції та провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу передбачених ч.5 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП адміністративних правопорушень.

Водночас, посилаючись на закінчення на момент апеляційного перегляду оскаржуваної постанови суду строків накладення адміністративного стягнення, захисник просить окремо закрити провадження у справі за ч.5 ст.126 КУпАП на підставі п.7 ст.247 КУпАП.

Свої вимоги мотивував тим, що судом було розглянуто справу про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом не підтверджено, останній перебував біля автомобіля, але не керував ним. Транспортний засіб рух не здійснював, двигун було вимкнено. Окрім ОСОБА_1 в автомобілі знаходився ще один чоловік, який не був допитаний судом у якості свідка.

Відеофіксація здійснювалась з порушенням Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС від 18.12.2018 року №1026. Наявні в матеріалах справи відеозаписів є фрагментарними.

Апелянт зазначає, що надані докази не підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень.

На відеозаписові зафіксовано, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження медичного огляду на стан сп`яніння та погодився їхати до медичного закладу, після чого він висловив відмову у зв`язку з необхідністю виїзду на бойові позиції.

Заслухавши ОСОБА_1 і його захисника Фофанова Я.Л., які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; перевіривши матеріали справи, наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з наданих матеріалів ОСОБА_1 дійсно не був присутній в судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції.

Між тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що в подальшому через захисника ОСОБА_1 було реалізовано його право на апеляційне оскарження судового рішення.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не був обмежений у передбачених ст.268 КУпАП правах, в тому числі і в правах бути присутнім під час апеляційного розгляду його скарги, заявляти клопотання та подавати докази.

Проте ОСОБА_1 , будучи присутнім під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, жодних нових доказів, які були невідомі суду першої інстанції та могли б істотно вплинути на суть прийнятого рішення, апеляційному суду не надавав. Клопотань про дослідження нових доказів не заявляв. Тому передбачені ст.268 КУпАП права особи, на переконання апеляційного суду, не порушено.

Крім того, чинним законодавством не передбачено необхідності обов`язкового скасування постанови суду першої інстанції у зв`язку з розглядом справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу передбачених ч.1 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП адміністративних правопорушень відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованими.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконано вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП, повно та всебічно розглянуто обставини справи, дотримано вимоги щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

Незважаючи на позицію захисника про відсутність в діях Мосіна ОСОБА_1 складу передбачених ч.1 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП адміністративних правопорушень відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується відомостями, які зазначені у

- протоколах про адміністративні правопорушення серії ААД №594182 та ААД №594181 від 21.05.2024 року за ч.1 ст.130 та ч.5 ст.126 КУпАП відповідно за порушення водієм ОСОБА_1 вимог п.п.2.5 та 2.1 «а» ПДР. Підписи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у протоколах наявні;

- письмових поясненнях водія ОСОБА_1 від 21.05.2024 року;

- направленні водія транспортного засобу ОСОБА_1 на огляд до закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану сп`яніння від 21.05.2024 року, у якому зазначено виявлені у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння та відомості про відмову водія від проходження такого огляду;

- постанові уповноваженої особи УПП в Запорізькій області про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2114016 від 10.05.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 керував транспортним засобом без посвідчення водія, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом;

- довідці щодо повторності вчиненого правопорушення за ст.126 КУпАП та відсутності у вказаної особи посвідчення водія;

- долученому до матеріалів справи відеозаписові, зі змісту якого об`єктивно вбачається факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не отримавши права керування ним; та відмова водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відповідно до встановленого законом порядку.

У зв`язку наведеним, всупереч протилежним доводам апеляційної скарги захисника, у апеляційного суду відсутні підстави сумніватися в тому, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини дійсно мали місце і що саме водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ-Daewoo Т13110 д.н.з. НОМЕР_1 21.05.2024 року за викладених у протоколах про адміністративні правопорушення обставин.

Вказані висновки суду також підтверджуються із урахуванням змісту наданих того ж дня письмових пояснень ОСОБА_1 , згідно яких останній власноруч зазначає, що саме він керував вищевказаним транспортним засобом (Т.2, а.п.3).

Більш того, відносно ОСОБА_1 уповноваженою особою Запорізького РУП ГУНП в Запорізькі області було складено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №2201164 від 21.05.2024 року за ч.5 ст.121 КУпАП за порушення правил користування ременем безпеки, яким водій ОСОБА_1 не був пристебнутий під час керування транспортним засобом, обладнаним таким засобом пасивної безпеки (Т.2, а.п.7).

Дослідивши та проаналізувавши зафіксовані на вказаних відеозаписах події у співвідношенні із сукупністю інших наявних в матеріалах справи доказів, апеляційний суд погоджується із твердженнями районного суду щодо встановлення факту керування транспортним засобом саме водієм ОСОБА_1 .

Обставини адміністративних правопорушень зафіксовано за допомогою засобів відеозапису в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність складу та події передбачених ч.1 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП адміністративних правопорушень та винності ОСОБА_1 у їх вчиненні.

Доводи апелянта про те, що наявний відеозапис не є безперервним, жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки ніким у встановленому законом порядку не спростовано зафіксовані на відеозаписові події.

Вказані відеозаписи узгоджуються з іншими доказами у справі, є належним та допустимим у розумінні ст.251 КУпАП.

Об`єктивна сторона поставлених у провину ОСОБА_1 адміністративних правопорушень проявляється у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння; а також у повторному протягом року керуванні транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

ОСОБА_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук) відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. До того ж, останній повторно протягом року керував транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння визначені ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС/МОЗ №1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому "Інструкція").

За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Відповідно до п.2 Розділу I Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаки наркотичного сп`яніння, які стали підставою для вимоги про проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №594182від 21.05.2024 року та у доданих до нього документах.

Суд апеляційної інстанції зважає на те, що вимога працівника поліції про необхідність проходження водієм огляду на стан наркотичного сп`яніння була чіткою і зрозумілою для сприйняття, а відмова ОСОБА_1 була такою, яка не ставила під сумнів факт відмови.

Апеляційний суд зауважує, що відповідно до п.2.5 ПДР проведення огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського є обов`язком водія, при цьому жоден із нормативних документів не дає водієві та його захисникові права оспорювати таку вимогу поліцейського.

Відмовляючись від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 тим самим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення.

При цьому, зазначені в апеляційній скарзі захисника мотиви відмови від проходження огляду на стан сп`яніння не мають значення для висновків про наявність в діях водія складу передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Таким чином, у контексті наведених обставин не можна визнати переконливими й виправданими, а отже й достатніми, доводи апеляційної скарги про скасування судового рішення на зазначених у ній підставах.

Разом з тим, апеляційний суд не вбачає передбачених п.7 ст.247 КУпАП підстав для закриття провадження в частині накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.5 ст.126 КУпАП у даній справі про адміністративне правопорушення, як того вимагав захисник в апеляційній скарзі.

Обґрунтування вказаної вимоги з посиланням на те, що на станом дату подання апеляційної скарги закінчився передбачений ст.38 КУпАП строк накладення адміністративного стягнення є безпідставними та відхиляються апеляційним судом, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що адміністративне правопорушення було вчинено 21.05.2024 року, а адміністративне стягнення на ОСОБА_1 було накладено судом першої інстанції 31.07.2024 року, тобто в межах передбаченого ст.38 КУпАП строку.

Апеляційним судом за результатами розгляду справи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 за ч.5 ст.126 КУпАП не накладалося, постанова в цій частині не змінювалась і не скасовувалась. Відтак, вимоги захисника про закриття провадження у справі за ч.5 ст.126 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення задоволенню не підлягають.

Перевіряючи заявлені під час судового засідання апеляційного суду аргументи захисника про неможливість застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом як до особи, яка такого права не мала, апеляційний суд зазначає наступне.

Диспозицією ч.5 ст.126 КУпАП передбачено склад вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що полягає у повторному протягом року вчиненні передбачених частинами другою - четвертою цієї статті порушень.

За вчинення передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП адміністративного правопорушення передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Санкція ч.5 ст.126 КУпАП є безальтернативною та передбачає обов`язкове накладення на правопорушника адміністративного стягнення як у виді штрафу у визначеному розмірі, так і у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

У законі не вживається поняття наявність посвідчення водія чи його відсутність, мова йде саме про право керування транспортними засобами.

Положеннями ст.30 КУпАП прямо регламентовано порядок застосування судами стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобами щодо осіб, які не мають посвідчення водія на право керування транспортними засобами або до таких, які вже позбавлені такого права. Прямо передбачено випадки, коли таке стягнення не застосовується. Також закріплено правила складання вказаного виду адміністративного стягнення у разі вчинення нового адміністративного правопорушення особою, щодо якої застосовано позбавлення права керування транспортним засобом, до закінчення строку дії такого стягнення.

Крім того, апеляційний суд зважає на те, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст.8 Конституції України).

Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності адміністративного правопорушення і стягнення цілям законодавця і засобам, що обираються для їх досягнення.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності стягнення вчиненому адміністративному правопорушенню. Категорія справедливості передбачає, що стягнення за адміністративне правопорушення повинно бути домірним. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість.

Принцип рівності всіх громадян перед законом конституційна гарантія правового статусу особи, що поширюється, зокрема, на призначення стягнення. Притягнення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, до адміністративної відповідальності означає не лише рівність усіх осіб перед законом, а й передбачає встановлення в законі єдиних засад застосування такої відповідальності.

Завданням КУпАП є правове забезпечення охорони прав і свобод громадянина, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, встановленого правопорядку зміцнення законності, запобіганням правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Для здійснення цього завдання КУпАП визначає, які суспільно небезпечні діяння є адміністративними правопорушеннями та які адміністративні стягнення застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Згідно зі ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що безпосередньо у ст.30 КУпАП не встановлено обмежень щодо накладення стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, коли воно прямо передбачено у санкції статті (санкції частини статті) КУпАП щодо осіб, які на момент вчинення адміністративного правопорушення не мали права керувати транспортними засобами.

Відповідно до вимог ст.33 КУпАП особі, яка вчинила адміністративне правопорушення, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України.

Суб`єктом передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП адміністративного правопорушення є фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку (загальний) і керує транспортним засобом, незалежно від того, чи має вона на це право. Додаткових вимог до суб`єкта, а саме наявність у нього права на керування транспортними засобами ч.5 ст.126 КУпАП не містить.

Отже, ні норми Загальної частини КУпАП, ні ст.126 КУпАП не містять жодних застережень чи умов застосування додаткового стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, у тому числі, зумовлених відсутністю у винного посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

Відповідно до положень ст.15 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-XII право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Відповідно до п.20 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року № 340, передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм, апеляційний суд вважає, що правова природа додаткового стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом, зокрема і згідно санкції відповідної частини ст.126 КУпАП, і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати передбаченій ст.23 КУпАП загальній меті будь-якого стягнення. У контексті розглядуваного питання особливої актуальності набуває досягнення мети стягнення щодо запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.

Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

Каральна мета такого додаткового стягнення досягається як безпосередньою забороною керувати транспортними засобами (позбавлення суб`єктивного права), так і покладенням на особу обов`язків за ухилення від відбування додаткового стягнення.

Підхід щодо неможливості накладення додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на особу, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету стягнення, а відтак, враховуючи зазначене, особі, яку визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною частиною ст.126 КУпАП, суд вправі накладати додаткове стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення адміністративного правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Відтак, у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без урахування всіх фактичних обставин справи. Досліджені судом докази є допустимими і достатніми для визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні передбачених ч.1 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП адміністративних правопорушень.

Накладене судом першої інстанції адміністративне стягнення за вчинені ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху за своїм видом та розміром узгоджується з вимогами ст.33, 36 КУпАП, а також відповідає передбаченій ст.23 КУпАП меті стягнення - вихованню особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть безумовне скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31 липня 2024 року в цій справі щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.С. Гончар