Справа № 692/960/24
Провадження № 3/692/637/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року с-ще Драбів

Суддя Драбівського районного суду Черкаської області Левченко Л.О., розглянувши матеріали, які надійшли від ВПД №1 Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр-на України, непрацюючого, РНОКПП НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 401338 від 08.07.2024 року, ОСОБА_1 08.07.2024р. о 22:20 год. в с. Шрамківка, Зелена, 64, керував транспортним засобом AUDI80 номерний знак НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Від огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Судові засідання 23.08.2024р. та 24.09.2024р. було відкладено за клопотанням захисника.

У судовому засіданні 11.10.2024р. ОСОБА_1 пояснив, що за обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення транспортним засобом не керував. Разом з дочкою та зятем від`їхав від будинку, щоб зустріти свою дружину, за кермом був зять. Авто стояло неподалік від траси. В цей час приїхали працівники поліції та запропонували надати документи, на що ОСОБА_1 погодився. У подальшому поліцейські запропонували пройти огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння, на що той відмовився проходити такий огляд на місці, проте бажав пройти такий огляд у лікувальному закладі після того, як прибуде його дружина. У подальшому дружина прибула і про щось розмовляла з поліцейськими, але ОСОБА_1 цього не чув, потім просив працівників поліції доставити його на огляд до лікарні, але ті повідомили, що вже склали протокол про адміністративне правопорушення. Зазначив, що відносно нього також було винесено постанову за габарити, з цим порушенням він погодився, хоча штраф ще не сплатив. Вину у скоєнні правопорушення заперечував.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Брус С.М. пояснив, що ОСОБА_1 від проходження огляду не відмовлявся. Транспортний засіб ОСОБА_1 не було зупинено, він стояв нерухомо. Біля авто було 3 особи. Вважав непідтвердженими факт зупинки та керування транспортним засобом. Зазначив, що поліцейські не повинні були складати протокол за відмову від проходження огляду, оскільки ОСОБА_1 від такого огляду у лікарні не відмовлявся, бажав пройти такий огляд після прибуття дружини. Звернув увагу, що транспортний засіб та посвідчення водія у ОСОБА_1 не вилучались, від керування він не відсторонювався. Вказав, що на відео немає чіткої відмови. Клопотав про закриття справи за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши гр. ОСОБА_1 та його захисника, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності в результаті всебічного повного та об`єктивного їх дослідження, вивчивши матеріали суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.ст. 251, 252, 280 КУпАП наявність адміністративного правопорушення і винність у його вчинені особи та інші обставини, що мають істотне значення для правильності вирішення справи про адміністративні правопорушення, підлягають доказуванню передбаченими законом способами, оцінка відповідних доказів має ґрунтуватись на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності та законі. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, поряд з іншим, підлягає з`ясуванню, чи було вчинено адміністративне правопорушення і чи винна дана особа у його вчинені та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Нормами ч. 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом, що передбачено ст. 7 КУпАП.

У КУпАП визначено форму та передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що постановлюється в конкретній справі. У вищевказаних процесуальних документах, зокрема, необхідно викласти всі обставини вчинення правопорушення, встановлені на підставі сукупності досліджених доказів, і обґрунтувати наявність складу правопорушення та його кваліфікацію.

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується як із нормами чинного законодавства так і з практикою та позицією ЄСПЛ.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення події та наявності складу адміністративного правопорушення.

За змістом ст.ст. 251, 256 КУпАП вбачається, що обов`язок належного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення та збирання доказів покладений на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення і не може бути перекладено на суд.

Обставини, які мали місце і стали підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення, повинні бути достатніми для повного розуміння суті правопорушення.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 401338 від 08.07.2024, відповідно до якого ОСОБА_1 08.07.2024 о 22:20 год. в с. Шрамківка, Зелена, 64, керував транспортним засобом AUDI 80 номерний знак НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Від огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку. У протоколі відомості про свідків чи потерпілих не вказано, як і не зазначено про їх відсутність. В частині пояснень особи по суті порушення міститься запис про відмову особи від надання пояснень, документи у ОСОБА_1 не вилучались, тимчасовий дозвіл не видавася.

На підтвердження вини гр. ОСОБА_1 до матеріалів справи додані: вказаний протокол про адміністративне правопорушення, рапорт поліцейського ОСОБА_2 , відеодокази на оптичному диску, довідку ВПД №1 Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області № 3594/66/01 від 12.08.2024р. та супровідний лист.

Згідно рапорту поліцейського ОСОБА_2 , 08.07.2024 близько 22:00год. за порушення ПДР було зупинено автомобіль марки AUDI 80, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 не працювала підсвітка номерного знаку. Під час спілкування з водієм було виявлено явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що останній відмовився. Відносно водія було складено адміністративну постанову за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно даних наданих відеодоказів на оптичному диску (4 відеофайли), вбачається, що 08.07.2024 о 22:27год. працівниками поліції здійснено переслідування та зупинку автомобіля. При спілкуванні з особою чоловічої статі віком близько 45-50 років, що стояв біля автомобіля з працюючим двигуном та ввімкненими фарами поліцейські вказали, що причиною зупинки є непрацюючий розсіювач автомобіля та запропонували йому надати документи. Чоловік вказав, що даний розсіювач у нього не працював ніколи та сівши на місце водія дістав документи, з яких поліцейським було встановлено особу чоловіка ОСОБА_1 , 1975р.н. У цей час на передньому пасажирському сидінні перебула особа чоловічої статі віком близько 20-25 років. Поліцейським було перевірено ОСОБА_1 по реєстрах за допомогою планшета та о 22:30 год. запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер, на що той погодився, потім виявив бажання пройти огляд у лікарні, але після того, як забере свою дружину, яка повертається додому з Києва. Дане твердження підтвердили присутні в автомобілі ОСОБА_1 інші особи, які вказали, що самостійно поїхати не можуть, бо не мають посвідчення водія. Поліцейські роз`яснили присутнім необхідність пройти огляд на визначення стану сп`яніння, що займе певний час. Після цього вбачається тривале спілкування поліцейських з іншими присутніми особами та ОСОБА_1 , під час якого ОСОБА_1 поліцейські неодноразово робили пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння, на що той зазначав, що пройти огляд не відмовляється, однак хоче спочатку забрати свою дружину. Щодо обставин вживання алкогольних напоїв вказав, що вдень пив пиво. О 23:10 поліцейський вказує на тривалий час спілкування з водієм та його непроходження огляду на стан сп`яніння і зазначає, що він розцінює такі дії як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння на що ОСОБА_1 вкотре зазначає, що від проходження огляду не відмовляється. Поліцейськими зазначено, що такі дії водія розцінюються як відмова, та що відносно особи будуть складені адміністративні матеріали, а автомобіль - вилучений на штраф майданчик, роз`яснено ОСОБА_1 його процесуальні права та складено відповідні матеріали. Повідомлено, що за непрацюючу підсвітку номерного знаку відносно нього буде складено постанову про адміністративне правопорушення, накладено стягнення у виді штрафу, який необхідно оплатити у банківській установі, на що ОСОБА_1 з правопорушенням погодився та погодився, що був зупинений (запис 23:25 год.), перебування у стані сп`яніння заперечував. У подальшому поліцейськими розпочато процедуру складення адміністративних матеріалів, під час якої прибула дружина ОСОБА_1 . У подальшому було винесено постанову про адміністративне правопорушення та складено протокол про адміністративне правопорушення.

Згідно довідки № 35941/66/01 від 12.08.2024р. ОСОБА_1 протягом року до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП не притягувався.

Інших доказів не надано.

Відповідно до п. 2 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч. 2,5 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно п. 2 Розділу ІІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Згідно п. 5 Р. ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18 грудня 2018 року, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Дослідивши надані працівниками поліції оптичні диски з доданими матеріалами суд вважає, що твердження сторони захисту ОСОБА_1 , що той транспортним засобом за обставин справи не керував, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та прямо суперечать наданим відеоматеріалам.

У той же час суд зазначає, що з наданих відеозаписів вбачається відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер у зв`язку з недовірою до його результатів та чітке погодження пройти такий огляд у лікувальному закладі, хоча і після того, як прибуде його дружина з м. Києва, яка, за словами ОСОБА_1 , перебувала під обстрілами. Враховуючи ведення бойових дій на території України та постійні обстріли її міст, у тому числі столиці, суд вважає, що за таких обставин ОСОБА_1 міг турбуватись за свою дружину, яка до того ж, могла забрати автомобіль додому. При цьому ОСОБА_1 жодного разу від проходження огляду на стан сп`яніння у лікувальному закладі не відмовлявся та заперечував перебування у стані сп`яніння та наявність таких ознак сп`яніння як запах алкоголю з порожнини рота. Таким чином, твердження поліцейського ОСОБА_2 про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, викладене у його рапорті, суперечить наданим відеодоказам.

Суд зауважує, що перевірку на наявність ознак сп`яніння ОСОБА_1 працівники поліції не проводили, хоча присутня на місці події особа жіночої статі неодноразово робила зауваження, що алкоголь вживала вона та має відповідний запах. Що ж до ознаки, про яку вказує на відео поліцейський - почервоніння очей, то у суду викликають сумніви щодо її наявності, оскільки огляд ОСОБА_1 не проводився, належного освітлення на місці події не було і така ознака не була покладена в основу обвинувачення.

Так само у суду викликають сумніви твердження працівника поліції щодо висновку про відмову ОСОБА_1 на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння у зв`язку з затягуванням часу, адже жодним нормативним документом такі межі не визначено, а щодо тривалості спілкування поліцейських та водія слід зазначити, що ОСОБА_1 з таким твердженням на місці події не погоджувався процедура складення протоколу про адміністративне правопорушення була розпочата до прибуття дружини ОСОБА_1 і після її прибуття пропозиція пройти огляд водію не робилась.

Нормами ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується як із нормами чинного законодавства так і з практикою та позицією ЄСПЛ.

Ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, SeriesA заява № 25).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2016 року у справі «Карелін проти Росії», за умови наявності певної неточності чи суперечностей, суд не вправі брати на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд зазначає, що з наданих матеріалів не вбачається відмови водія від проходження огляду на місці, що покладена в основу обвинувачення, натомість чітко вбачається його згода пройти огляд на стан сп`яніння у лікувальному закладі. Таким чином зібрані матеріали не дають можливості встановити вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні від 26.06.2008 року у справі "Ващенко проти України "Європейський суд вказав, що: «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)»;

В рішенні від 25.07.2000, у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.»

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За нормою ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини. Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). У відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не підтверджується наявними у справі доказами , а також про відсутність в діях ОСОБА_1 складу даного правопорушення з наведених вище підстав, тому суддя вважає, що провадження в даній справі необхідно закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 130, ст. 247, ст.ст. 283, 284, 285 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП провадженням закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана скарга до Черкаського апеляційного суду через Драбівський районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Л.О. Левченко

Повний текст постанови складено 14 жовтня 2024 року.