ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/376/24 Справа № 711/3128/24 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у І інстанції Комплєктова Т. О. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участю захисника Дона В.О. та правопорушника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника Дона В.О. на постанову Придніпровського райсуду м. Черкаси від 6.06.2024 р., якою ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Виша-

рі Миргородського р-ну Полтавської

обл., громадянина України, який має

середнюосвіту, одружений, військово-

службовця ВЧ3061, стрілець, прожи-

ває АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 17 000, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в розмірі 605,6 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 14.03.2024 р. о 8:55 год. по вул. Гетьмана Сагайдачного, буд. 217 у м. Черкаси ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-21043, р/номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку, зі згоди водія, проводився в КЗ «ЧОНД», висновок лікаря № 190 алкогольне сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а) ПДР України та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Дон В.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у зв`язку з відсутністю складу адмінправопорушення у діях ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що вина ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення не доведена, протокол складено з порушенням процесуального права та є недійсним. Матеріали не містять відомостей про керування ОСОБА_1 автомобілем, а тому відсутня об`єктивна сторона правопорушення. Поліцейськими порушено вимоги нормативно правового акту щодо безперервності фіксації. В матеріалах міститься диск для лазерних систем зчитування, на якому 5 файлів, три з яких містять запис з камери DSJ6, яка не зазначена в протоколі про адмінправопорушення. Ще на диску два записи виконані невідомим пристроєм за невідомих обставин, який також не зазначений в протоколі про адмінправопорушення. Матеріали не містять фіксації складення адмінпротоколу, не міститься відеозапису обставин зупинки транспортного засобу, виявлення ознак сп`яніння, проведення огляду з використанням спеціальних технічних засобів, незгоди водія, направлення його до медичного закладу для огляду.

В оскаржуваній постанові зазначено наступне «до справи приєднано запис із нагрудних камер поліцейських, який є доказом в розумінні ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» та ст. 251 КУпАП, з якого встановлено, що за порушення ПДР України був зупинений автомобіль «ВАЗ 21043» р/номер НОМЕР_1 , водієм якого виявився ОСОБА_1 , під час спілкування у нього виявили ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці ДТП за допомогою приладу «Drager», на що ОСОБА_1 погодився, з результатом тесту не згідний, тому йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.», однак в матеріалах справи відсутні жодні докази ДТП, огляду на місці зупинки, ані будь-яких доказів, на підставі яких можливо було зробити такий висновок.

В матеріалах не міститься направлення водія на огляд до медзакладу з вказівкою, які саме ознаки сп`яніння виявлені у водія.

В акті огляду від 14.03.2024 р. у ОСОБА_1 виявлено алкогольне сп`яніння, разом з тим такий висновок зроблено на підставі лабораторних тестів, виконаних 14.03.2024 р., а сам акт огляду датований 30.03.2024 р.

Висновок № 190 датований 14.03.2024 р., хоча тест був лише 15.03.2024 р., а акт огляду 30.03.2024 р., ці обставини ставлять під сумнів процедуру огляду на стан сп`яніння.

Крім того в п. 18 акту огляду зазначено про використання техзасіб Алконт 01сУ-U згідно якого час обстеження 9:44 результат 0,2‰, о 10:05 результат 0,3‰, а на відео повторне обстеження проведено менше чим через 2 хв. 09:48:30 перше, а друге 09:50:00, тобто лікарем до акту внесено недостовірну інформацію .

Підстав для проведення огляду в матеріалах немає, не міститься інформації про відсторонення водія від керування, а тому огляд на стан сп`яніння та сам протокол є незаконним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника Дона В.О. та ОСОБА_1 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адмінправопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 254-256 КУпАП.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адмінправопорушення є : своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому суд повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адмінправопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеню підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.

Суд, який розглядав справу, ці вимоги закону виконав в повному обсязі.

Суд першої інстанції правильно встановив, що 14.03.2024 р. о 8:55 год. по вул. Гетьмана Сагайдачного, буд. 217 у м. Черкаси ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-21043, р/номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився в КНП «ЧОНД», висновок лікаря № 190 алкогольне сп`яніння, чим ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а) ПДР України та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд першої інстанції дослідив матеріали справи, які надійшли від поліції та дійшов до висновку, що під час складання протоколу та проведення відеозапису скоєного ОСОБА_1 правопорушення, не було допущено порушень вимог нормативних актів. З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

З наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудних відеокамер, який був доданий до протоколу про адмінправопорушення працівниками поліції, апеляційний суд встановив, що за порушення ПДР України працівниками поліції був зупинений автомобіль ВАЗ-21043, р/ номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

Під час спілкування у нього виявили ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Drager», на що ОСОБА_1 погодився. Результат тесту був позитивний, він не погодився з ним, тому було проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі. Документи про огляд на місці зупинки не долучалися, тому що проводився огляд в медичному закладі.

Згідно висновку від 14.03.2024 р. № 190 ( а. пр. 4) у ОСОБА_1 встановлено діагноз алкогольне сп`яніння.

Суд першої інстанції з метою перевірки обставин справи витребував та дослідив акт медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння № 190 відносно ОСОБА_1 , заключний діагноз алкогольне сп`яніння. Дата складання лікарем ОСОБА_2 - 30.03.2024. ( а. пр. 11 об.)

Апеляційний суд вважає, що в діях водія ОСОБА_1 встановлено та доведено належними доказами порушення п. 2.9 а) ПДР України, за що передбачена адмінвідповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На переконання апеляційного суду вказані документи складені у відповідності до діючих нормативно-правових актів, які регулюють такі правові відносини та які є предметом судового розгляду.

Категоричне невизнання ОСОБА_1 своєї вини суд апеляційної інстанції розцінює як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного правопорушення, оскільки обставини, які викладені в апеляційній скарзі, не спростовують факту керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та не звільнять його від відповідальності за скоєне.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи скарги про те, що в діях працівника поліції є порушення порядку та інструкцій направлення водіїв транспортних засобів на огляд з метою виявлення стану сп`яніння, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20.05.2010 р.).

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову у зв`язку з порушеннями норм матеріального і процесуального права є необґрунтованими та спростовуються дослідженими та наведеними в постанові суду першої інстанції доказами.

З матеріалів справи вбачається, що працівники поліції після зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та встановлення у нього ознак алкогольного сп`яніння запропонували останньому варіанти огляду: на місці зупинки за допомогою спеціального приладу «Drager Alcotest 6810» або у лікарні, останній погодився на огляд як на місці зупинки за допомогою спеціального приладу, так і у лікарні результат огляду позитивний та склав 0,3 ‰, а результати дослідження біологічного середовища - в сечі етиловий спирт 0,54 ‰; заключний діагноз алкогольне сп`яніння.

Апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції порушення вимог ст. 254 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги є непереконливими.

Також, апеляційний суд вважає, що доводи апеляції про наявність в матеріалах справи неповного відеозапису та про невідповідність номерів відеокамер не є такими, що впливають на встановлення вини правопорушника, тому що обов`язок безперервного запису покладається на поліцейських відповідними нормативними актами тільки під час вчинення процесуальних дій. Закон не вимагає від уповноважених осіб долучення до матеріалів справи повного відеозапису, вони мають право на власний розсуд визначати необхідний обсяг доказів достатній для розгляду справи в суді.

Апеляційний суд звертає увагу, що правопорушник ОСОБА_1 наполягав, що він не перебуває в стані алкогольного сп`яніння, стосовно нього було використані всі методи та способи перевірки особи на стан сп`яніння, передбачені діючим законодавством та нормативно-правовими актами. Йому була надана можливість та він повністю реалізував право на захист шляхом проведення 4 перевірок. Проте жоден з цих методів не дав негативного результату про наявність у нього в організмі етилового спирту, що безумовно свідчить про його перебування в стані алкогольного сп`яніння, який був встановлений фахівцем лікарем-наркологом.

Доводи апеляційної скарги про те, що акт та висновок медичного огляду, протокол про адмінправопорушення складені у різний час апеляційний суд вважає такими, що не впливають на доведеність вини ОСОБА_1 , тому що в медичному закладі у нього було взято біологічне середовище для лабораторного дослідження, яке проводилося в іншому закладі та іншими фахівцями. Після отримання його результатів лікар склала остаточний висновок та направила його до органу Національної поліції, який і склав протокол про адмінправопорушення. Всі ці дії вимагали певного часу для вчинення цих дій та на переконання апеляційного суду були виконані різними посадовими особами в розумні строки.

Інші доводи апеляційної скарги мають ознаки надмірного формалізму і не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, зводячись до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а отже й не є підставами для скасування вірного по суті судового рішення

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду з приводу того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена сукупністю доказів, які є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами провадження.

Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.

Будь-які докази відсутності вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні і правопорушником або його захисником суду апеляційної інстанції не надані.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Придніпровського райсуду м. Черкаси від 6.06.2024 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.В.