Номер провадження: 33/813/1845/24
Номер справи місцевого суду: 523/6409/24
Головуючий у першій інстанції Лупенко А.В. Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря Зєйналової А.Ф.к., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 28 травня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

встановив:

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 травня 2024 року на ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, із стягненням судового збору у розмірі 605,60 грн.

З вказаної постанови вбачається, що 07.04.2024 року об 11 год. 59 хв., водій ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Нікітіна,76, керував автомобілем марки «ГАЗ», державний номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу зі згоди водія за допомогою газоаналізатора Драгер, результат якого показав 0,31 проміле, із чим водій огодився, чим порушив п.2.9 (а) Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 травня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

1)судом першої інстанції порушено порядок розгляду справи про адміністративні правопорушення, докази у справі не досліджувалися, клопотання по справі не вирішувалися;

2)згідно резолютивної частини постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 28.05.2024 року суд не визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП;

3)судом першої інстанції не було взято до уваги, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення були порушені вимоги законодавства України, які ОСОБА_1 вказав у своїх поясненнях;

4)в матеріалах справи відсутні достовірні докази про правові підстави зупинки транспортного засобу, які передбачені ст. 35 Закону України «Про національну поліцію»;

5)відсутні докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом;

6)згідно протоколу про адміністративне правопорушення, присутніх та свідків при оформленні матеріалів не було, згідно відеозапису більше 6 чоловік;

7)в матеріалах справи відсутня інформація щодо реєстрації в журналі єдиного обліку відділу поліції скоєного адміністративного правопорушення, що є порушенням розділу ІІ п. 6 Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події затвердженого Наказом МВС України №100 від 28.02.2019 року;

8)в протоколі відсутні дані про засіб фіксації, відсутній повний відеозапис події;

9)відсутні сертифікат та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки

10)відсутній акт тимчасового затримання транспортного засобу.

Посилаючись на такі доводи, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою провадження у справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Одеський апеляційний суд належним чином сповіщав ОСОБА_1 про розгляд справи на 25 вересня 2024 року на 11:00 год.

Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП України, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, не входять до переліку справ, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції мотивував наявністю доказів на підтвердження даних обставин.

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №905375 від 07 квітня 2024 року з якого вбачається, що 07 квітня 2024 року о 11:59 год. в м. Одеса по вул. Нікітіна, 76, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ГАЗ», державний номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки зі згоди водія, за допомогою приладу «Драгер» тест якого показав 0,31 ‰, чим порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП;

-довідку про отримання (неотримання) особою посвідчення водія, з якої вбачається, що відповідно до звірки з базою ІКС ІПНП «Адмінпрактика», станом на 07.04.2024 року водійське посвідчення НОМЕР_2 було отримано ОСОБА_1 12.08.2009 року;

-довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення з якої вбачається, що відповідно до звірки із базою ІКС ІПНП «Адмінпрактика», станом на 07.04.2024 року, ОСОБА_1 протягом року не піддавався адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП;

-роздруківка драгер чеку № 936 від 07.04.2024 року огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно яких вбачається, що у ОСОБА_1 під час проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння було виявлено 0,31‰;

-акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів з якого вбачається, що огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 проводився із застосуванням газоаналізатору Драгер 7510, результат якого 0,31‰, що було зафіксовано на портативні нагрудні відеореєстратори;

-направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів що знижують увагу та швидкість реакції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 07.04.2024 року було запропоновано проїхати до медичного закладу КНП «ООМЦПЗ» ООР, однак останній відмовився від проходження медичного огляду;

-відеозапис, який було приєднано до матеріалів справи та з якого вбачається, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ГАЗ», державний номер НОМЕР_1 в м. Одеса, вул. Нікітіна,76. Даний транспортний засіб був зупинений працівниками поліції. Працівник поліції підійшов до транспортного засобу представився, та запитав водія чому у нього така побита машина. Водій відповів, що це робочий транспортний засіб. Потім працівник поліції послався на ст. 32 ЗУ «Про національну поліцію» та попросив ОСОБА_1 надати свої документи, а також документи технічного огляду транспортного засобу. ОСОБА_1 почав питати працівників поліції на підставі чого вони його зупинили. Працівник поліції повідомив, що у відповідності до п. 2 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію», оскільки на його транспортному засобі є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу. Потім працівник поліції спитав ОСОБА_1 чи вживав він алкогольні напої. ОСОБА_1 відповів, що не вживав. Тоді працівник поліції запропонував пройти огляд на місці зупинки за допомогою приладу Драгер оскільки у нього виникла підозра, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 погодився, і спитав, що працівники поліції чекають. Працівник поліції сказав що зараз приїде інший екіпаж та привезе Драгер із собою. Потім між ОСОБА_1 та працівниками поліції почалася сварка. Потім приїхав інший екіпаж поліції. ОСОБА_1 надали Драгер, пояснили як треба проходити процедуру освідування на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 пройшов огляд. Результат показав 0,31 ‰. Працівники поліції спитали останнього, чи згоден він із результатом огляду. ОСОБА_1 сказав, що він не згоден. Працівник поліції сказав, що бачите ром-кола показала своє, ви все побачили. Потім запропонували проїхати до медичного закладу. ОСОБА_1 сказав, що в нього не закривається автомобіль і лишити його так на дорозі він не може. Сказав, що треба проїхати три дома, і там біля його дома лишити автомобіль. Працівник поліції, сказав, що він не може дозволити це зробити ОСОБА_1 бо останній перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Тоді ОСОБА_1 почав говорити щоб це зробили працівники поліції. Однак працівник поліції запропонував, щоб жінка ОСОБА_1 , яка весь час перебувавала з ним постежила за транспортним засобом. Однак жінка ОСОБА_1 у категоричній формі відмовилася. Потім працівник поліції сказав, що буде розцінювати таку поведінку ОСОБА_1 , як відмову від проходження огляду у медичному закладі. На що ОСОБА_1 потім погодився та сказав, що не заперечує проти того, що він не поїде до медичного закладу. ОСОБА_1 було повідомлено про те, що його відсторонено від керування транспортним засобом.

Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження такого огляду.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.130 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа знаходилася в стані сп`яніння або у неї були явні ознаки алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння закріплено у статті 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі Інструкції), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 в редакції постанови від 28.10.2015 року (далі-Порядок).

Відповідно до вимог статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться в присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом першим Порядку, він визначає процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі-огляд), і проведення такого огляду.

Пунктом другим Порядку визначено, що огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі- стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначено, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість (пункти три, чотири Інструкції).

Відповідно до приписів Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом.

Посилання ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі на те, що відсутні докази того, що він керував транспортним засобом, спростовані дослідженими відеозаписами, з яких вбачається, що 07.04.2024 року працівники поліції їхали слідом за транспортним засобом марки «ГАЗ», державний номер НОМЕР_1 , після того, як даний транспортний засіб повернув на вул. Нікітіна, його було зупинено. Після того, як до даного транспортерного засобу підійшов працівник поліції з нього вийшов ОСОБА_1 .

Також, спростовуються наданими відеозаписами посилання ОСОБА_1 на те, що в матеріалах справи відсутні достовірні докази про правові підстави зупинки транспортного засобу, які передбачені ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», оскільки на транспортному засобі «ГАЗ», державний номер НОМЕР_1 маються очевидні ознаки, що свідчать про його технічну несправність: іржа, побиття лакокрасочного покриву, тощо.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що в матеріалах справи відсутні сертифікат та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, є безпідставними та спростовуються наданими відеозаписами з яких вбачається що він не вимагав у поліцейського сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку приладу Драгер.

Крім того, ОСОБА_1 поставив свій підпис у роздруківці драгер чеку № 936 від 07.04.2024 року та протоколі про адміністративне правопорушення без будь-яких зауважень, а отже був згоден із їх результатами.

Безпідставними також є посилання на те, що відсутній акт тимчасового затримання транспортного засобу, оскільки транспортний засіб затримано не було, було лише відсторонено водія від керування ним, а також попереджено, що якщо він сяде і поїде далі, то на нього уде знов складено новий протокол..

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те в матеріалах справи відсутня інформація щодо реєстрації в журналі єдиного обліку відділу поліції скоєного адміністративного правопорушення, що є порушенням розділу ІІ п. 6 Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події затвердженого Наказом МВС України №100 від 28.02.2019 року, а також на те, що в протоколі відсутні дані про засіб фіксації не несе в собі правового підґрунтя і ґрунтується лише на особистих переконаннях. Так, з матеріалів справи вбачається, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №905375 від 07 квітня 2024 року в графі, до протоколу додаються зазначено відеозаписи ПВР 473680, 474930, направлення, акт огляду, чек Драгеру.

Щодо посилань апеляційної скарги на те що відеофіксацію працівник поліції повинен був здійснювати від самого початку контакту з особою до закінчення складання адміністративних матеріалів про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції зауважує на такому.

Дослідивши наявний в матеріалах справи відеозапис у сукупності з іншими матеріалами адміністративної справи, апеляційний суд приходить до висновку, що даний відеозапис є належним, допустимим і достатніми, оскільки відображає вчинене адміністративне правопорушення у день, час та у місці, що зазначене в протоколі про адміністративне правопорушення, узгоджується з наданими поліцейськими іншими доказами та не суперечать ним, а доповнюють матеріали справи. Тобто, у апеляційного суду відсутні сумніви у недостовірності даних відеозаписів.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що Законом України від 16.02.2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», внесено зміни, зокрема до ст. 266 КУпАП, що набрали чинності 17.03.2021 року. При цьому апеляційний суд звертає увагу, що після цих змін до КУпАП з 17.03.2021 року свідки проходження огляду водієм на стан сп`яніння залучаються лише у випадку неможливості застосування технічних засобів відеозапису.

Отже, посилання ОСОБА_1 на те, що працівниками поліції було порушено вимоги п. 6, 10 Інструкції та ч. 2 ст. 266 КУпАП, оскільки під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння не були залучені свідки, не заслуговують на увагу з огляду на те, що працівниками поліції велася постійна відеозйомка.

Тобто, працівники поліції мають право проводити огляд на стан сп`яніння без участі свідків, за умови відеофіксації.

Відеозапис віднесений ч. 1 ст. 251 КУпАП до джерел доказів. Отже, поліцейські, здійснюючи відеофіксацію правопорушення з відеореєстратора, дані про який внесені у протокол про адміністративне правопорушення, діяли відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» та положень КУпАП.

Також з дослідженого відеозапису не вбачається будь-яких порушень працівниками поліції «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Водночас, відповідно до п. 1.4.5 «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів)», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03 лютого 2016 року, однією із декількох цілей використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції є забезпечення об`єктивного розгляду справ уповноваженими органами шляхом створення додаткових належних доказів.

Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність відеозапису адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не надано. Не встановлено таких і під час апеляційного розгляду справи.

Між тим, апеляційний суд доходить до переконання, що з відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 07.04.2024 року було зупинено працівниками поліції. Працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про те, що його було зупинено з підстав того, що у його транспортний засіб знаходиться у незадовільному технічному стані. При перевірці документів було з`ясовано, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння, тому, було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку. ОСОБА_1 погодився, пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер, результат якого показав 0,31 ‰, поїхати до медичного закладу ОСОБА_1 відмовився.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Об`єктивно оцінивши докази у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначені вище докази повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що згідно резолютивної частини постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 28.05.2024 року суд не визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є слушними.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП. Однак, допустився помилки у резолютивній частині постанови не вказавши про те, що визнає ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З таких підстав апеляційний суд дійшов висновку, що довід апеляційної скарги ОСОБА_1 про те що в резолютивній частини постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 28.05.2024 року суд не визнав його винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованими, а тому резолютивна частина даної постанови підлягає доповненню.

Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 28 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП змінити.

Доповнити резолютивну частину вищезазначеної постанови абзацом наступного змісту:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнати винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова