ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 951/627/24Головуючий у 1-й інстанції Лавренюк О.М.
Провадження № 33/817/737/24 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2024 р. м.Тернопіль

Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.,

з участю захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Колодія А.С.

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Колодія А.С. на постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (тридцять чотири тисячі) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як визнав суд, 25.08.2024 року о 00 год. 38 хв в селищі Козова по вул. І. Богуна, ОСОБА_1 керував транспортним засобом "ЗАЗ LANOS", державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився в найближчому медичному закладі КНП «Козівська ЦРЛ» Козівської селищної ради, що підтверджується висновком №14 від 25.08.2024, згідно якого результат становив 1,12 проміле алкоголю. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена частиною першою статті 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Колодій А.С. вважає, оскаржувану постанову незаконною, оскільки така постановлена за відсутності належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведений у медичному закладі з порушенням вимог Інструкції №1452/735, з огляду на що висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 слід вважати недійсним, оскільки:

- лікар закладу охорони здоров`я склав висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння щодо ОСОБА_1 , фактично не провівши медичний огляд останнього, а саме не здійснювалось замірів артеріального тиску, пульсу, реакції зіниць на світло, не пропонував зайняти позу Ромберга, не опитував ОСОБА_1 про стан його здоров`я;

- в акті медичного огляду ОСОБА_1 не зазначено відомостей про повторне обстеження ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу, яке проводиться через 20 хвилин після первинного, адже таке обстеження не проводилось взагалі;

- в акті медичного огляду ОСОБА_1 також не зазначено час обстеження, номер спеціального технічного засобу, дату останньої повірки.

Підсумовуючи вищевикладене, апелянт вважає, що суд першої інстанції взагалі не надав належної правової оцінки діям лікаря закладу охорони здоров`я, які повністю зафіксовані відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції та матеріалами справи в цілому, та з огляду на приписи п.22 вищевказаної Інструкції, такий висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння, складений з порушенням вимог цієї Інструкції, вважається недійсним, а тому він є недопустимим та недостовірним доказом вини ОСОБА_1 .

Вказує, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, які зазначені працівниками поліції, що підтверджується відеоматеріалами. Стверджує, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу була зумовлена тим, що він не погоджувався із припущенням працівників поліції щодо наявних у нього ознак алкогольного сп`яніння.

Звертає увагу суду, що відомості які містяться в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направленні на огляд водія транспортного засобу, копії свідоцтва про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки, копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, довідці про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія, ніяким чином не доводять його вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім цього, вказує, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, захисник вважає, що жодних належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП немає, а сам по собі протокол про адміністративне правопоуршення не можу бути беззаперечним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Просить скасувати постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2024 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Заслухавши захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності адвоката Колодія А.С., який підтримав подану апеляційну скаргу та, навівши аналогічні викладеним у ній мотиви, просить її задовольнити; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Цих вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не дотримався.

Аналіз доказів, якими суд першої інстанції обґрунтував доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, свідчить про недотримання судом першої інстанції положень ст.ст.251, 252 КУпАП, які регламентують загальний порядок оцінки доказів органом, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Поклавши ці докази в основу свого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, місцевий суд не врахував, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Як слідує з постанови суду першої інстанції, яку оскаржує апелянт, рішення суду про доведеність вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння фактично базується на висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведеного у КНП "Козівська центральна районна лікарня Козівської селищної ради". (а. с.27)

Такий висновок складено лікарем на підставі медичного огляду ОСОБА_1 , які зафіксовані в акті медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 14 від 25.08.2024 року. (а. с.26)

Відповідно до п.18 вказаного акту 25.08.20204 року о 01 год. 24 хв. проведено обстеження ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу "Алкофор 307", результат якого становив 1, 12%.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до п. 16 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі - Інструкція № 1452/735) висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) видається на підставі акта медичного огляду.

Проте, висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння складений о 01 год. 15 хв. 25.08.2024 року, а акт медичного № 14 - о 01 год. 24 хв.

Таким чином, висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складено раніше, ніж проведено медичний огляд особи з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, що суперечить приписам Інструкції № 1452/735.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що Інструкцією № 1452/735 передбачено відповідний порядок проведення медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, який повинен бути відображений в акті медичного огляду (п.6 Інструкції № 1452/735).

Проте, в акті медичного огляду ОСОБА_1 не зазначено відомостей про повторне через 20 хвилин його обстеження, як це передбачено в п.18 вказаного акту, зокрема: час обстеження, назву спеціального технічного засобу, дату останньої повірки та результат обстеження.

Відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, які були предметом дослідження суду, підтверджується, що таке повторне обстеження ОСОБА_1 взагалі не проводилося.

Таким чином, аналіз вищевказаних доказів, які були предметом дослідження суду першої та апеляційної інстанції, дає підставу стверджувати, що висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння складений з порушенням вимог Інструкції № 1452/735.

Відповідно до п.22 Інструкції № 1452/735 висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Аналогічні положення щодо допустимості як доказу результатів проведеного огляду на стан сп`яніння передбаченні статтею 266 КУпАП.

Так, згідно ч.3 ст.266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

За змістом ч.5 ст.266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його Козівським районним судом притягнуто до адміністративної відповідальності.

Оскільки наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, є безумовною підставою для скасування судового рішення, суд не дає оцінку іншим доводам, наведеним в апеляційній скарзі.

За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, який розглядався судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Колодія А.С. - задовольнити.

Постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - скасувати та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя