КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№33/824/4916/2024
ПОСТАНОВА

10 жовтня 2024 року суддя Київського апеляційного суду Рейнарт І.М., вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 6 вересня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає у АДРЕСА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

постановою судді Оболонського районного суд міста Києва від 6 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 850 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 605грн 60коп.

Не погоджуючись з постановою судді, ОСОБА_1 27 вересня 2024 року подав до Оболонського районного суду міста Києва апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копію постанови він отримав 25 вересня 2024 року, що підтверджується відповідною розпискою в матеріалах справи.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, розглянувши наявне в апеляційній скарзі клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді, вважаю, що клопотання задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

За загальним правилом, пропущений процесуальний строк підлягає поновленню, якщо причини його пропущення є поважними.

З матеріалів справи та змісту оскаржуваної постанови судді вбачається, що судовий розгляд 6 вересня 2024 року відбувався у відсутність ОСОБА_1 , оскільки подав до суду 6 вересня 2024 року заяву, в якій вину визнав та просив суд розглядати справу за його відсутності.

Отже, ОСОБА_1 був обізнаний про місце, дату і час судового розгляду, на власний розсуд прийняв рішення не брати участь у судовому засіданні.

Крім того, в матеріалах справи наявні платіжні інструкції від 13 вересня 2024 року про сплату ОСОБА_1 штрафу у розмірі 850грн та судового збору у розмірі 605грн 60 коп., що свідчить про обізнаність ОСОБА_1 про судове рішення та дату його ухвалення.

Доводи ОСОБА_1 , наведені в обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, не відповідають положенням ст. 294 КУпАП, які не передбачають, що строк на апеляційне оскарження постанови судді обраховується з моменту вручення копії постанови особі.

Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Суди зобов`язанні вказувати підстави, на які вони посилаються як на підставу поновлення строку.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд його справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення.

Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено й в статті 129 Конституції України.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватися, зокрема для дотримання правил судової процедури, і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 р. у справі «Пономарьов проти України»).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьєв проти України).

Аналізуючи доводи, наведені у клопотанні ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Оболонського районного суду міста Києва від 6 вересня 2024 року, вважаю, що вони не є обґрунтованими, так як ОСОБА_1 був обізнаний з результатами судового розгляду, а відтак мав можливість подати апеляційну скаргу у строки, визначені Законом, будь-яких обставин, які б перешкоджали йому подати апеляційну скаргу у строки, встановлені Законом, у клопотанні не наведено.

Виходячи з вищевикладеного, клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Оболонського районного суд міста Києва від 6 вересня 2024 року задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга підлягає поверненню ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

постановив:

відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Оболонського районного суду міста Києві від 6 вересня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Оболонського районного суду міста Києві від 6 вересня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, передбаченої ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повернути ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Рейнарт