Справа № 509/4435/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2024 року смт. Овідіополь

Суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Панасенко Євгеній Миколайович, розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП)

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 103473 від 23.07.2024 року, "гр. ОСОБА_1 23.07.2024 о 12 год. 00 хв. смт. Авангард, дорога Н33 Одеса Б. Дністровський Монаши 5 км 23.07.2024 року 12:00 год. Одеська область смт. Авангард дорога Н33 Одеса Б. Дністровський Монаши 5 км 300 метрів водій гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 керував а/м марки Chery Tiggo 7 Pro д/з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, почервоніння обличчя. Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки т/з за допомогою алкотестера Драгер та проїхати до лікарні для проходження тесту на алкоголь відмовився на БК 4, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП".

Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В матеріалах справи міститься клопотання захисника Рвачова Олексія Олександровича, що діє на підставі договору про надання правової допомоги, про закриття провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

В обґрунтування клопотання захисником зазначено, що згідно ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103 (надалі по тексту - Порядок 1103), у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Відповідно до п. 5 Розділу ІІ «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року № 1026 (надалі по тексту - Інструкція № 1026), включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до його завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).

За змістом підпунктів 1) та 2) п. 1 Розділу VII Інструкції № 1026 поліцейським забороняються самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу, а також примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб.

Так, зазначені норми направлені на забезпечення об`єктивного і неупередженого виявлення та фіксування правопорушень у тому числі і з метою подальшого використання зафіксованої інформації у якості доказів у суді.

Зазначене вбачається із положень п. 2. Розділу І Інструкції № 1026, відповідно до якого застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється, в тому числі, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Однак не зважаючи на вищевикладене, в матеріалах справи відсутній відеозапис з портативних відео реєстраторів на якому було б зафіксовано факт нібито відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Таким чином, вказані вище обставини, на думку захисника, свідчать про недотримання встановленого законом порядку огляду, а саме порушення ч. 2 ст. 266 КУпАП, п. 5 Розділу ІІ Інструкція 1026, що в силу приписів ч. 5 ст. 266 КУпАП прямо вказує на відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки за відсутності відеозапису з портативного відео реєстратора не можливо встановити всіх обставин та складу адміністративного правопорушення, а також оцінити дії поліцейських під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Окрім того, також вказано, що в матеріалах справи відсутні будь-які пояснення свідків та відсутня інформація щодо їх залучення, що також додатково вказує на порушення працівниками поліції вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП та свідчить на відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Крім того, захисник також зазначає, що статтею 63 Конституції України (далі - КУ) передбачено, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

Відповідно до ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду Постановою від 24.01.2024 року у справі № 175/1906/22, серед іншого, визначив - вирішуючи питання щодо обов`язку поліцейського повідомити про право відмовитися від надання інформації, колегія суддів зазначає, що у правовідносинах, які виникають у сфері публічно-правового регулювання, наявність будь-якого права в особи безальтернативно кореспондує з обов`язком представника влади роз`яснити це право і надати реальну можливість скористатися ним, навіть у тих випадках, коли такий обов`язок прямо не передбачений у законі.

Положеннями ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25).

Європейський суд з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», вирішуючи питання щодо використання доказів, отриманих з порушенням права на мовчання та права не свідчити проти себе, наголосив, що вони становлять загальновизнані міжнародні стандарти, які лежать в основі поняття справедливого судового розгляду за ст. 6 Конвенції. Встановлення таких стандартів пояснюється inter alia необхідністю захисту особи, яка переслідується за кримінальним законом, від неналежного тиску з боку органів влади, щоб завдяки цьому уникнути помилок правосуддя та сприяти реалізації цілей ст. 6. Право не свідчити проти себе передбачає, зокрема, що сторона обвинувачення в кримінальній справі, намагаючись довести свою версію щодо обвинуваченого, не може використовувати докази, здобуті за допомогою методів примусу чи утиску всупереч волі обвинуваченого (пункт 258, також див. рішення у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства» (Saunders v. the United Kingdom), п. 68).

У своїй практиці Суд визначив щонайменше три типи ситуацій, які викликають занепокоєння щодо неналежного примусу всупереч ст. 6. Перший - коли підозрюваний зобов`язаний давати свідчення під загрозою санкцій і/або надає свідчення внаслідок цього («Сондерс проти Сполученого Королівства» (Saunders v. the United Kingdom), «Бруско проти Франції» (Brusco v. France)) або на нього накладені санкції за відмову надавати свідчення («Хіні і МакГіннесс проти Ірландії» (Heaney and McGuinness v. Ireland); «Вех проти Австрії» (Weh v. Austria)). Другий тип - коли фізичний або психологічний тиск, часто у формі ставлення, яке порушує ст. 3 Конвенції, застосовується для отримання реальних доказів або заяв («Ялох проти Німеччини» (Jalloh v. Germany); «Гефген проти Німеччини» (Gafgen v. Germany)). Третій - коли органи влади використовують хитрість для того, щоб отримати інформацію, яку вони не змогли отримати під час допиту («Аллан проти Сполученого Королівства» (Allan v. the United Kingdom)).

При цьому, зазначено, що Європейським судом з прав людини у чисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти російської федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП дає підстави стверджувати те, що ці правопорушення відповідають критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Крім того, згідно п. 4 ч. 2 ст. 87 КПК, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права.

Згідно ч. 2 ст. 89 КПК України, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 15.05.2019 у справі № 537/2088/17, сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі - ЗУ "Про Національну поліцію") визначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:

1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;

2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;

3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;

4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;

5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

Інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці.

Так, захисник вказує, що зі слів ОСОБА_1 працівники поліції розпочали з ним спілкування не попередивши його, що у відповідності до ст. 40 ЗУ "Про Національну поліцію" ними здійснюється повна відеофіксація їхньої з ним розмови.

Крім того, адвокат Рвачов О. О. зазначає, що в матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_1 , які були відібрані у нього поліцейським Саламахою О. В. , однак ті обставини, які повідомив працівникам поліції його підзахисний у вищевказаному поясненні є недопустимим доказом у даній справі, оскільки ОСОБА_1 до початку відібрання цих пояснень не було роз`яснено його право не свідчити проти себе та членів його сім`ї, що є грубим порушенням чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступного висновку.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, протоколом про вилучення речей та документів та іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно вимог ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність за вказане правопорушення наступає за керування транспортним засобом особою, яка перебуває в алкогольному сп`янінні.

На підтвердження факту скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП ОСОБА_1 суду надано: протокол про адміністративне правопорушення; направлення на огляд до медичного закладу, письмові пояснення ОСОБА_1 , Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та довідка б/д та б/н про відсутність повторності вчинення адміністративних правопорушень.

Сам протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінністатті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви.

У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Порядок проходження огляду на визначення стану сп`яніння, визначено чинним законодавством України, а саме -ст. 266 КУпАП, а також відомчими та міжвідомчими нормативними актами, прийнятими у встановленому порядку, зокрема Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за N 1413/27858 та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженогопостановою КМ України N 1103 від 17.12.2008.

Зокрема, ст. 266 КУпАП передбачено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Суд зазначає, що 12.09.2024 року на офіційну електронну адресу суду від захисника Рвачова О.О. надійшло клопотання про витребування доказів, яким адвокат просив суд:

Витребувати у Сектору поліцейської діяльності № 1 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області всі наявні роздруківки із результатами огляду із внутрішньої пам`яті алкотестера, який використовувався 23.07.2024 року екіпажем, до якого входив інспектор Секторору поліцейської діяльності №1 Одеського районного управління поліції №2 (Авангард) Головного управління Національної поліції в Одеській області Луценко Микола Миколайович за період 23.07.2024 року з 11:45 год. по 12:45 год., та надіслати їхні копії на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_2;

Витребувати у Сектору поліцейської діяльності № 1 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області інформацію про серію та номер алкотестеру та принтера, який використовувався 23.07.2024 року екіпажем, до якого входив інспектор Секторору поліцейської діяльності №1 Одеського районного управління поліції №2 (Авангард) Головного управління Національної поліції в Одеській області Луценко Микола Миколайович та надіслати її на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_2

Вищевказане клопотання мотивоване тим, що згідно пояснень ОСОБА_1 до моменту складання протоколу серії ЕПР 1 № 103473 від 23.07.2024 року він пройшов огляд за допомогою газоаналізатора Драгер, результат якого виявився від 0,02 до 0,22 проміле (в межах норми), після чого, інспектор пояснив, що даний результат перевищує норму, через що ОСОБА_1 краще на відео відмовитись від проходження огляду.

Захисник повідомляє, що 29.07.2024 року на адресу Сектору поліцейської діяльності №1 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області було скеровано адвокатський запит № 130/26/07 від 26.07.2024 року про надання інформації, документів та копій відеозаписів з нагрудних камер поліцейських.

Крім того, 22.08.2024 року повторно було скеровано аналогічний запит на офіційну електрону адресу Сектору поліцейської діяльності №1 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області.

30.08.2024 року на електронну адресу Сектору поліцейської діяльності № 1 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області та на електронну адресу Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області було надіслано адвокатські запити (копії додаються) про надання інформації, документів та копій відеозаписів з нагрудних камер поліцейських.

04.09.2024 року на ім`я Керівника Сектору поліцейської діяльності № 1 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області було надіслано адвокатський запит про надання інформації, документів та копій відеозаписів з нагрудних камер поліцейських.

Однак, запитуваних документів захисником отримано так і не було.

Судом в задоволенні даного клопотання було відмовлено з мотивів необґрунтованості.

В подальшому під час дослідження матеріалів справи, судом було встановлено, що наявний у справі відеозапис не відкривається з технічних причин.

Ст. 266 КУпАП передбачено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, суд приходить до висновку, що в матеріалах, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення відсутні допустимі докази, як події, так і складу правопорушення передбаченого ч.1ст.130КУпАП.

На підставі викладеного, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю в його діях, як події, так і складу правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись вимогами ч. 1 ст. 130, п. 1 ст. 247, ч. 2 ст. 251, п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП - закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення у відповідності до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Є. М. Панасенко