ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року м. Київ

Справа № 759/12392/24

Провадження № 33/824/4646/2024

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через захисника Різника Ігоря Анатолійовича, на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 05 вересня 2024 року

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП

ВСТАНОВИВ

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 811309 від 08.06.2024 ОСОБА_1 08.06.2024 о 08 год. 13 хв., керуючи автомобілем «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по Кільцевій дорозі навпроти вул. Зодчих, 30/6 в м. Києві, при перестроюванні не надав переваги в русі автомобілю «Nissan X-Trail» державний номерний знак НОМЕР_2 , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтись та скоїв з ним зіткнення, що спричинило пошкодження вказаних транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 10.3 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 811310 від 08.06.2024 ОСОБА_1 о 08 год. 13 хв., по Кільцевій дорозі навпроти вул. Зодчих, 30/6 в м. Києві, керував автомобілем «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки зі згоди водія за допомогою приладу «Драгер», результат тесту позитивний 1,26 % (проміле). Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 05 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративні стягнення за:

- ст. 124 КУпАП у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп.;

- ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 36 КУпАП накладено на ОСОБА_1 остаточне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто зі ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмір 605,60 грн.

Не погодившись з такою постановою, ОСОБА_1 13 вересня 2024 року подав через захисника - ОСОБА_2 апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складів адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в порушення вимог ст. 266 КУпАП працівники поліції не встановили чи погоджується ОСОБА_1 з результатами проведеного на місці тесту на стан сп`яніння та не запропонували йому проїхати до лікаря-нарколога. Також працівниками поліції не здійснили контрольний забір повітря перед проведення огляду за допомогою приладу «Драгер».

Вказує, що на відеозаписі, який долучений ОСОБА_3 , видно, як останній будучи у своїй полосі руху, різко, без застосування гальм змінив напрямок руху праворуч та здійснив зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_1 , при цьому полоса, на якій він їхав перед здійсненням такого маневру, залишилася пустою. Тобто підстав для такого різкого перелаштування з боку ОСОБА_3 не було.

У судовому засіданні ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав, викладених у ній, постанову Святошинського районного суду міста Києва від 05 вересня 2024 року скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складів адміністративного правопорушення, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Додатково пояснив, що мав намір звертати наліво, коли у його задню частину в`їхав автомобіль під керуванням ОСОБА_3 .

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність, обґрунтованість та вмотивованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції дослідивши матеріали справи, співставивши їх зі схемою ДТП, заслухавши пояснення ОСОБА_1 в судовому засіданні, до яких суд поставився критично, та які вважав такими, що спростовуються матеріалами справи в сукупності, та пояснення ОСОБА_4 , які вважав такими, що повністю узгоджуються зі схемою ДТП, та відеозаписом на якому зафіксовано момент перелаштування автомобіля «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який йшов на розворот в смугу руху, по якій рухався автомобіль «Nissan X-Trail» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , суддя дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається порушення пункту 10.3 Правил дорожнього руху та ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а також підтверджуються належними та допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до пункту 10.3. Правил дорожнього руху у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Заперечуючи проти наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, ОСОБА_1 указував на порушення ОСОБА_3 правил дорожнього руху. Разом із цим, ОСОБА_1 не вказує яким саме чином імовірне порушення ОСОБА_3 Правил дорожнього руху змусило його діяти таким чином, як це відображено в матеріалах справи.

Апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_1 про помилковість висновків суду першої інстанції, в частині визнання його винним за ст. 124 КУпАП, як безпідставні та необґрунтовані, оскільки із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Volkswagen Polo» НОМЕР_1 змінює смуги руху, а саме з третьої смуги дороги в сторону Жулян на другу смугу. При цьому ОСОБА_1 продовжив свій маневр та почав перелаштовуватися на першу крайню ліву смугу руху, по якій їхав автомобіль «Nissan X-Trail» НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . Наведене підтверджується як схемою місця ДТП, так і відеозаписом, на якому зокрема зафіксовано, що лівий покажчик повороту був увімкнений.

Пояснення ОСОБА_1 щодо мотивів його рухів автомобілем відрізнялися під час розгляду справи в судах. Так, у суді першої інстанції він пояснював, що мав намір здійснити розворот, перелаштувавшись вже в крайню ліву смугу. При цьому такі пояснення повністю спростовуються відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_1 не зайняв крайнє ліве положення перед розворотом.

Разом із цим, у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснював, що хотів повертати наліво, що також спростовується відеозаписом та становитиме порушення пункту 10.4. Правил дорожнього руху.

Таким чином, поза розумним сумнівом доводиться вина ОСОБА_1 в порушенні пункту 10.3. Правил дорожнього руху, що виявилося у тому, що він при перестроюванні не дав дорогу транспортному засобу під керуванням ОСОБА_3 , що рухався у попутному напрямку по тій смузі руху, на яку він мав намір перестроїтися, відповідальність за що передбачена статтею 124 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції встановлено, що під час оформлення дорожньо-транспортної пригоди працівниками поліції у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку - на місці зупинки, на що водій ОСОБА_1 погодився та його огляд було проведено за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820 ARНК-0521», результат, якого складає 1.26 проміле. З результатом проведеного огляду водій ОСОБА_1 погодився, про що свідчить його підпис у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 08.06.2024 та дані відеозапису з боді-камер поліцейських. Твердження сторони захисту про те, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, а саме: ОСОБА_1 не запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, суд першої інстанції відхилив, оскільки відповідно до переглянутого відеозапису з нагрудних камер поліцейських вбачається, що ОСОБА_1 не оспорював результати огляду на приладі «Драгер».

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а також підтверджуються належними та допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи.

Згідно з ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими (п. 1.3); особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9); водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.9. «а»).

Статтею 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Заперечуючи проти наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення .передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, останнім вказується, що поліцейські не встановили чи погоджується він з результатами проведеного на місці тесту на стан сп`яніння та не запропонували йому проїхати до лікаря-нарколога.

Апеляційний суд відхиляє такі доводи як надумані та безпідставні з огляду на те, що з відеозапису з нагрудних камер поліцейських вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує результату приладу «Драгер», що свідчить про його змістовну згоду. ОСОБА_1 від надання пояснень, у тому числі щодо незгоди із результатами огляду відмовився (09:45:50).

Наведене також підтверджується чеком приладу «Драгер» та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, у яких ОСОБА_1 проставив свій підпис, зокрема у графі «з результатами згоден». Суд наголошує, що факт незгоди має бути висловлений саме ОСОБА_1 після отримання результатів огляду. Законодавством не передбачено обов`язку поліцейських вербально з`ясовувати в особи його згоду із результатом огляду на стан сп`яніння. Ураховуючи викладене, а також, що ОСОБА_1 від надання пояснень, у тому числі щодо незгоди із результатами огляду відмовився (09:45:50), його доводи є формальними.

Доводи ОСОБА_1 про те, що в той день він не вживав алкоголь не спростовують результатів приладу «Драгер», ураховуючи також той факт, що сам ОСОБА_1 на відеозаписі говорить про те, що вчора він пив (09:31:30).

Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційного скарги про те, що працівниками поліції не здійснено контрольний забір повітря перед проведення огляду за допомогою приладу «Драгер», оскільки вони не відповідають матеріалам справи, а також спростовуються відеозаписом, на якому зафіксовано проведення необхідних дій поліцейськими, зокрема ОСОБА_1 запропоновано самостійно обрати трубку для проведення огляду за допомогою приладу «Драгер» (08:58:40).

Інші доводи апелянта є формальними та не впливають на правильність з`ясування обставин, що підлягають встановленню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зводяться до незгоди із постановою суду першої інстанції та спрямовані на уникнення юридичної відповідальності за вчинене.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним, оскільки він відповідає обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова Святошинського районного суду міста Києва від 05 вересня 2024 року залишається без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через захисника Різника Ігоря Анатолійовича, - залишити без задоволення.

Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 05 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя О. В. Желепа