Справа 229/6816/24
Номер провадження 3/229/2754/2024
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2024 року м. Дружківка

Суддя Дружківського міського суду Донецької області Панова Т.Л., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з ВП №1 Краматорського РУП ГУНП України в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Дружківка, Донецької області, громадянина України, не працює, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

згідно з протоколом серії ВАД № 599269 від 27.09.2024 , ОСОБА_1 , 27.09.2024 о 14год 30хв за місцем свого мешкання, по АДРЕСА_1 , вчинив щодо своєї матері ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру. Висловлювався в бік матері нецензурною лайкою та погрожував їй фізичною розсправою, внаслідок чого могла бути завдана її психологічному здоров"ю шкода, чим вчинив правопорушення, передбачене у ч.1 ст. 173-2КУпАП.

В судовому засідані ОСОБА_1 пояснив, що 27.09.2024 конфлікт між ним та матір"ю виник не з його вини. В теперішній час вони помирилися. Він вибачився перед мамою. Просить його суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що конфлікт виник через неї. Вона пред"явила сину претензії, що він не працює, не вчиться. Між ними виникла сварка. В теперішній час конфлікт вичерпаний. Вони помирилися. Син вибачився. Просить його суворо не карати.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що справа підлягає закриттю зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Також, завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та відеозапису.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу, повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Обставини, які мали місце і стали підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення, повинні бути достатніми для повного розуміння суті правопорушення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Суддя, розглядаючи справу, повинен, дослідивши докази у справі, переконатися шляхом співставлення фактично досліджених по справі обставин та доказів зі змістом обставин, що ставляться конкретній особі у вину згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та з диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і прийти до висновку чи містять її дії, які суддя вважає доведеними, ознаки саме такого правопорушення.

На підтвердження вини ОСОБА_1 додані: заява та пояснення ОСОБА_2 від 27.09.2024, пояснення ОСОБА_1 від 27.09.2024, форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, копія термінового заборонного припису стосовно кривдника ОСОБА_1 від 27.09.2024.

Надаючи оцінку доказам, суд вважає, що по суті вчиненого правопорушення вони є належними доказами, проте як кожен окремо, так і в сукупності є явно недостатніми, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Частина 1 статті 173-2КУпАП передбачаєвчинення домашньогонасильства,насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного,психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що неспричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі,о дягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само не виконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до п. 14 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, самі по собі, зокрема, образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання (образи) спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Протокол Серії ВАД №599269 від 27.09.2024 року, складений щодо ОСОБА_1 не містить відомостей про наслідки, настання яких є обов`язковою умовою складу адміністративного правопорушення, передбаченого у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме вживання нецензурної лексики, не утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

З наявних у матеріалах справи пояснень учасників справи від 27.09.2024, вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вдома відбувся словесний конфлікт.

Факт фізичного впливу та погроз щодо матері ОСОБА_1 заперечував як в поясненнях від 27.09.2024 так і в судовому засіданні.

Доказів, що з боку ОСОБА_1 на адресу матері були погрози фізичної розправи або фізичний вплив, не надано.

В судовому засіданні сторони визнали, що це був словесний конфлікт, який між ними вже врегульований.

У матеріалах справи відсутні достатні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 27 вересня 2024 року вчинив щодо ОСОБА_2 дії, що підпадають під визначення «психологічне насильство».

Беручи до уваги досліджені судом докази, суд не вбачає події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого у ч.1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження даних обставин суду не надано.

Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому суд враховує те, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зважаючи на викладене та враховуючи позицію Європейського суду з прав людини щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі "Карелін проти Російської Федерації", суд приходить до висновку, що протокол не може бути самостійним і достатнім доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Відтак, зважаючи на обставини справи, а також враховуючи, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обставини домашнього насильства, описані у протоколі про адміністративне правопорушення, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження щодо ОСОБА_1 і закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 173-2,221,245,247-249,284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя-

П О С Т А Н О В И В:

провадження по адміністративній справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена на підставі ст.294 КУпАП до Дніпровського апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Т.Л.Панова