Справа № 489/3931/24 Головуючий у першій інстанції Губницький Д.Г.
Провадження № 33/812/458/24 Доповідач апеляційного суду Лівінський І.В.
Категорія: ч.5 ст.126 КУпАП
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання Носіковим І.М.,

за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та захисника Качана Р.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою

захисника ОСОБА_2

на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 серпня 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років,

в с т а н о в и в :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 415088 від 06 травня 2024 року, 06 травня 2024 року об 21 годині 30 хвилин в м. Миколаїв по вул. Космонавтів, 57/59 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21053, державний номерний знак НОМЕР_1 не маючи права керувати таким транспортним засобом, а саме не отримав посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги пункту 2.1 а Правил дорожнього руху України (далі ПДР) та статтю 16 Закону України «Про дорожній рух», правопорушення вчинено повторно протягом року. 15 березня 2024 року постановою ЕНА 1661387 ОСОБА_1 був притягнутий за частиною 2 статті 126 КУпАП. За що відповідальність передбачена частиною 5 статті 126 КУпАП.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 адвокат Качан Р.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження закрити, у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає, що постанова винесена з неповним з`ясуванням усіх обставин справи, що призвело до передчасних висновків суду першої інстанції.

Апелянт вважає, що працівниками поліції не доведено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП.

Апелянт зазначає, що долучена до матеріалів справи роздруківка, на якій написано «постанова про накладення адмінстягнення ЕНА 1661387 від 15 березня 2024 року», за якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 КУпАП є неналежним доказом. Оскільки документ ніким не підписаний, доказів його надання чи надсилання правопорушнику не надано. Штраф за постановою ОСОБА_1 не сплачувався.

Довідка про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 складена працівником УПП в Миколаївській області не може бути єдиним і беззаперечним доказом притягнення до відповідальності особи, оскільки складена зацікавленою особою і не підтверджена іншими доказами.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не перевірив пояснення ОСОБА_1 щодо наявності в нього посвідчення водія. Довідка про відсутність в нього вказаного посвідчення не є достовірним доказом, оскільки відомості про наявність в нього посвідчення зберігаються в архіві Сервісного центру МВС в Миколаївській області і там можуть бути отримані дані про видачу посвідчення водія.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до вимог пункту 2.1.а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з частиною 9 статті 15 Закону України "Про дорожній рух" право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Пунктом 2 Загальних положень постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року "Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами" регламентовано, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України "Про дорожній рух").

Відповідальність за частиною 5 статті 126 КУпАП наступає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 415088, 06 травня 2024 року о 21 годині 30 хвилин в м. Миколаєві по вул. Космонавтів, 57/59 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21053, державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керувати таким транспортним засобом, а саме не отримав посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги пункту 2.1 а ПДР та статтю 16 Закону України «Про дорожній рух». Правопорушення вчинено повторно протягом року. 15 березня 2024 року постановою ЕНА 1661387 ОСОБА_1 був притягнутий за частиною 2 статті 126 КУпАП. За що відповідальність передбачена частиною 5 статті 126 КУпАП.

Протокол підписаний ОСОБА_1 , жодних зауважень до змісту протоколу він не зазначив.

Відповідно до довідки Управління патрульної поліції в Миколаївській області, згідно наявних облікових даних АІС МВС ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не отримував (не має) посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

Зі змісту постанови серії ЕНА № 1661387 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі вбачається, що 15 березня 2024 року в м. Миколаїв по вул. Космонавтів, 81А, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Laguna, державний номерний знак НОМЕР_2 , не маючи право керування таким транспортним засобом, а саме не отримував водійське посвідчення відповідної категорії на право керування таким транспортним засобом, зафіксовано на камеру 474683, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 126 КУпАП.

Наявність постанови серії ЕНА № 1661387 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності свідчить про те, що останній вчинив 15 березня 2024 року адміністративне правопорушення та притягався до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 КУпАП та в подальшому, 06 травня 2024 року повторно протягом року вчинив порушення, передбачене частиною 2 статті 126 КУпАП, за що відповідальність передбачена частиною 5 статті 126 КУпАП.

Також вказані обставини підтверджуються відеозаписом нагрудної камери працівників поліції з місця події, який долучений до протоколу. Із відеозапису вбачається, що автомобіль ВАЗ 21053 був зупинений працівниками поліції, на вимогу працівників поліції водій надав паспорт громадянина України, який йому належать. Під час перевірки документів та встановлення особи водія було з`ясовано, що транспортним засобом керував ОСОБА_1 , який не мав посвідчення водія відповідної категорії. Було з`ясовано, що ОСОБА_1 повторно протягом поточного року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 126 КУпАП. Поліцейськими було роз`яснено, що відносно нього буде складений протокол про адміністративне правопорушення за частиною 5 статті 126 КУпАП. ОСОБА_1 були роз`яснені його права та складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною 5 статті 126 КУпАП. Останній був ознайомлений зі змістом протоколу та отримав його копію. Заперечень при цьому ніяких не висловлював.

Отже, зміст протоколу про адміністративне правопорушення в цілому узгоджується з даними, які містяться у відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, здійсненому працівником поліції під час вчинення ОСОБА_1 зазначеного правопорушення та іншими доказами по справі.

Вказаний протокол складений за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395 (далі Інструкція № 1395).

Достовірність викладених у протоколі відомостей також підтверджено іншими доказами.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення про справі щодо ОСОБА_1 .

Таким чином, сукупність досліджених в матеріалах справи доказів, а саме, протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 415088 від 06 травня 2024 року, постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 1661387 від 15 березня 2024 року, відеозапису з нагрудної камери поліцейського, довідок Управління патрульної поліції в Миколаївській області про наявність у ОСОБА_1 посвідчення водія та про наявність постави ЕНА № 1661387 від 15 березня 2024 року, свідчить про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 мав посвідчення водія, яке перебуває у статусі «знищено», а тому права керування він набув законно і не його не позбавлявся, а суд не перевірив його пояснення, оскільки відомості про наявність в нього посвідчення зберігаються в архіві сервісного центру МВС в Миколаївській області є необґрунтованими та не підтверджуються відповідними доказами.

Відповідно до пункту 2 Загальних положень постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року "Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами" посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.

Посвідченням водія, виданим вперше, є документ, що підтверджує право його власника на керування транспортним засобом, оформлений та виданий засобами Єдиного державного реєстру єдиної інформаційної системи МВС і виготовлений на бланку та/або в електронній формі, після проходження особою, яка раніше не мала посвідчення водія, медичного огляду в порядку, встановленому МОЗ, а також підготовки відповідно до планів і програм та після складення теоретичного і практичного іспитів в уповноважених підрозділах територіальних органів з надання сервісних послуг МВС.

Згідно з пунктом 23 вказаного Положення, інформація про видане посвідчення водія вноситься працівником територіального сервісного центру МВС до Єдиного державного реєстру МВС.

Згідно з розділом І Загальні положення «Положення про автоматизовану інформаційну систему оперативного призначення єдиної інформаційної системи МВС», затвердженого наказом МВС України 20 жовтня 2017 року № 870, інформаційна система оперативного призначення єдиної інформаційної системи МВС (АІС ОП МВС) є сукупністю програмно-технічних та технічних засобів електронних комунікацій і призначена для накопичення й обробки відомостей, що утворюються в процесі оперативно-розшукової діяльності та діяльності з проведення кримінального аналізу Національної поліції України.

АІС ОП утворена для наповнення та підтримки в актуальному стані бази даних єдиної інформаційної системи МВС та є її складовою частиною.

Інформація, що обробляється в АІС ОП, уніфікується відповідно до єдиних форматів, визначених для інформаційних ресурсів єдиної інформаційної системи МВС (пункт 1 розділ ІІІ).

Користувачами АІС ОП є посадові особи Національної поліції України, яким в установленому порядку надано право наповнювати, підтримувати в актуальному стані та використовувати інформаційні ресурси АІС ОП (пункт 6 розділ IV).

Враховуючи викладене, інформація, яка сформована в довідках, наявних в матеріалах справи, щодо наявних облікових даних на ім`я ОСОБА_1 , відповідає зазначеним вище положенням, складена уповноваженою на те особою з урахуванням чинного законодавства щодо єдиної інформаційної системи МВС, а тому доводи апелянта про те, що ці довідки не можуть бути достовірними доказами по справі спростовуються вищезазначеним.

Також з урахуванням викладеного, безпідставними є твердження апелянта про те, що відомості про наявність в ОСОБА_1 посвідчення водія зберігаються в архіві Сервісного центру МВС і там можуть бути отримані дані про видачу йому посвідчення.

Як зазначалось вище, інформація про видане посвідчення водія вноситься працівником територіального сервісного центру МВС до Єдиного державного реєстру МВС.

А тому відомості щодо отримання ОСОБА_1 посвідчення водія, які є в матеріалах справи, апеляційний суд вважає достатніми в розумінні положень чинних нормативно-правових актів.

До того ж, під час розгляду справи в апеляційному суді ОСОБА_1 надав довідку з Територіального сервісного центру МВС № 4841 про те, що відповідно до наявної інформації в Єдиному державному реєстрі МВС, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , видане 11 лютого 2003 року було знищене у зв`язку із закінченням терміну зберігання відповідно до розділу XIV Наказу МВС № 515 від 07 грудня 2009 року «Про порядок прийняття іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія», акт знищення посвідчення водія від 31 травня 2023 року № 31/1117-14-1-2023. Станом на 09 жовтня 2024 року в Єдиному державному реєстрі МВС будь-яка інформація щодо отримання нового посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 відсутня.

Отже, враховуючи, що посвідчення водія ОСОБА_1 було знищене ще в 2023 році, останній не мав права керування транспортними засобами з цього часу.

Безпідставними є також посилання апелянта на те, що постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 1661387 є неналежним доказом.

Відповідно до Інструкції № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частинами першою, другою і четвертою статті 126 КУпАП поліцейськими підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах (пункт 4 розділу І вказаної Інструкції).

Інформація, що вноситься користувачами інформаційно-комунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України" вноситься до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху (пункт 7 розділу І вказаної Інструкції).

Реєстр адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху (далі - Реєстр), який є функціональною підсистемою Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ, забезпечує збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних про адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, у тому числі зафіксовані у режимі фотозйомки (відеозапису), що використовуються для формування звітності, а також надання відомостей з нього (пункт 1 «Положення про Реєстр адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху», затвердженого наказом МВС України 10 травня 2019 року № 359).

А тому наявна в матеріалах справи копія постанови про накладення адміністративного стягнення є належним доказом по справі.

Матеріали справи не містять та ОСОБА_1 не надано доказів про оскарження винесеної відносно нього постанови ЕНА №1661387 від 15 березня 2024 року про притягнення до відповідальності за частиною 2 статті 126 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ від 25 березня 2021 року по справі "Сміляніч проти Хорватії", суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху (п.76).

При цьому, належить звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 допустив порушення пункту 2.1 а ПДР та вчинив правопорушення, передбачене частиною 5 статті 126 КУпАП.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації чи їх неналежності, захисником не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду. Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП, є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності за скоєне правопорушення та спростовується матеріалами справи.

Тому оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, та не підлягає скасуванню, про що просить апелянт.

Керуючись статтями 283, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 серпня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду І.В. Лівінський