КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 33/824/4513/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

в складі судді Кирилюк Г. М.,

при секретарі Халепчук Д. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Сіренка Максима Юрійовича на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 20 серпня 2024 року у складі судді Диби О. В., в справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

встановив:

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 20 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбачено ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605, 50 грн.

29.08.2024 захисник ОСОБА_1 - адвокат Сіренко М. Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Оболонського районного суду м. Києва від 20 серпня 2024 року, справу закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, судом першої інстанції допущено спрощений підхід до розгляду зазначеної справи, не надано правової оцінки тим доказам, які надано поліцейським та доводам сторони захисту, внаслідок чого було винесено незаконне рішення.

Вважає, що провадження у справі підлягає закриттю, оскільки ОСОБА_1 після проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки висловив свою незгоду з результатами огляду, але відмовився їхати на огляд до медичного закладу, чим порушив п. 2. 5 ПДР України. При цьому протокол про адміністративне правопорушення складено за п. 2. 9 А ПДР України.

Чинне законодавство не дає поліцейському права складати протокол про адміністративне правопорушення у випадку незгоди водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу без направлення його до медичного закладу, проведення огляду в якому і буде мати наслідки притягнення водія до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Сіренко М. Ю. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №866688 від 17 травня 2024 року, водій ОСОБА_1 17 травня 2024 року о 22 год. 22 хв. в м. Києві по проспекту С. Бандери керував транспортним засобом Opel Vectra, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку на місці зупинки проводився із застосуванням приладу Drager Alcotest 6820, тест позитивний 1,80 ‰. Від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2. 9 А Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, тестом приладу "Драгер", відеозаписом з нагрудної камери працівника патрульної поліції.

Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 252 КУпАП України оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд, у відповідності з вимогами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підтвердження доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення п. 2.9 А ПДР України до протоколу про адміністративне правопорушення, від підпису якого ОСОБА_1 відмовився, було долучено:

- роздруківку з приладу Drager Alcotest 6920, результат тесту 1,80 ‰;

- Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, складений інспектором в.2 р.2 б.2 п.1 УПП у м. Києві ДПП ст. лейтенантом поліції ОСОБА_2 , за змістом якого огляд проведено за допомогою приладу Drager Alcotest 6820, результат огляду на стан сп`яніння : 1,80 ‰. В графі :"З результатами згоден» зазначено, що ОСОБА_1 від підпису відмовився.

- відео 470670, 472545, на якому зафіксовано незгоду ОСОБА_1 з результатами огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Інших доказів матеріали справи не містять.

Разом з тим, відсутність підпису ОСОБА_1 в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння свідчить про те, що останній не погоджувався з результатом огляду на стан сп`яніння, проведеного працівником поліції на місці зупинки транспортного засобу.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що перебування особи в стані алкогольного сп`яніння встановлено працівником поліції на місці зупинки транспортного засобу, а не за наслідками огляду в медичному закладі.

ОСОБА_1 до медичного закладу не доставлявся.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає слушними доводи апеляційної скарги в тій частині, що огляд особи на стан алкогольного сп`яніння було проведено з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, оскільки у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, з результатами проведеного огляду такий огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Наявні в матеріалах справи докази не містять жодних доказів того, що ОСОБА_1 погодився з результатами проведеного огляду, а також доказів того, що у разі незгоди за результатами проведеного огляду такий огляд було проведено в закладі охорони здоров`я.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази дотримання вимог ст. 266 КУпАП при проведенні огляду особи на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 20.09.2016р. у справі "Карелін проти Росії").

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2. 9 А ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскільки при складенні протоколу було порушено процедуру проведення огляду на стан сп`яніння.

Протокол про адміністративне правопорушення за порушення ОСОБА_1 вимог п. 2. 5 ПДР України складено не було.

Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме ст. 9, 33, 245, 252 КпАП України, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Приймаючи до уваги, що об`єктивних і достовірних доказів того, що ОСОБА_1 погодився з результатами проведеного на місті огляду на стан сп`яніння, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачення останнього у вчинення інкримінованого правопорушення ґрунтується виключно на припущеннях.

Отже, суд першої інстанції не з`ясував повно та всебічно всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не дослідив належним чином всі докази та не оцінив їх в сукупності, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за стандартом «поза розумним сумнівом» (рішенні ЄСПЛ «Коробов проти України» від 21.07.2011).

З урахуванням наведеного, доводи апелянта про відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям у цій частині провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, Київський апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Сіренка Максима Юрійовича задовольнити.

Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 20 серпня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кирилюк Г. М.