ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Головчак М.М. розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП ____________, мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого, за ч. 4 ст. 51 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №158562 від 03.09.2024, 12.05.2024, близько 11:20 год., в м. Рівне, вул. Генерала Безручка, 2/20, ОСОБА_1 в магазині «Spirit & Food» енергетичного напою «Рево Енерджі», чим завдав матеріальної шкоди на суму 47 грн., вчинив тричі протягом року .

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 4 ст. 51 КУпАП.

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, що стверджується особистим підписом в протоколі про адміністративне правопорушення, а також шляхом надіслання судової повісткою за місцем проживання, у судове засідання не з`явився. Згідно клопотання, що міститься в матеріалах справи, просив розглянути справу за його відсутності.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтями 251, 280 КУпАП визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Згідно згаданого протоколі про адміністративне правопорушення, дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 4 ст. 51 КУпАП, диспозиція якої передбачає відповідальність, за дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені особою, яка три і більше разів протягом року піддавалася адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна.

18.07.2024 прийнятий ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», відповідно до якого у статтю 51 КУпАП були внесені зміни (було декриміналізовано крадіжки на суму меншу за 3028 гривень) та доповнено її частиною третьою та четвертою.

Даний закон набрав чинності 09.08.2024.

Тобто, на момент вчинення вищевказаного правопорушення діяла редакція статті 51 КУпАП №1449-VI від 04.06.2009, яка не містила частини 4.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Таким чином, дії ОСОБА_1 містять ознаки вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 51 КУпАП.

Однак КУпАП не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому суд вважає, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11.10.2011 N 10-рп/2011 зазначив, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям "правопорушення".

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказав, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ справи про адміністративні правопорушення належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.97, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що дії ОСОБА_1 слід перекваліфікувати з ч. 4 ст. 51 КУпАП на ч. 2 ст. 51 КУпАП (в редакції статті, яка діяла на момент вчинення адміністративного правопорушення №1449-VI від 04.06.2009).

Перекваліфікація дій не порушує права ОСОБА_1 та не погіршує його становище.

Диспозиція ч. 2 ст. 51 КУпАП (в редакції №1449-VI від 04.06.2009) передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 КУпАП (в редакції № 1449-VI від 04.06.2009) відповідальність настає за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 неодноразово, протягом року піддавався адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 51 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 51 КУпАП підтверджується, зокрема згаданим протоколом про адміністративне правопорушення, який у відповідності до ст. 251 КУпАП є доказом у справі про адміністративне правопорушення, та іншими матеріалами справи.

Згідно згаданого протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вчинив інкриміноване адміністративне правопорушення 12.05.2024.

Справа надійшла до суду 11.09.2024.

У відповідності до положення ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді) (ч.1). Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Згідно п.7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно, строк накладення адміністративного стягнення на даний час закінчився, оскільки як зазначалось вище, допущене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення мало місце 12.05.2024, справа надійшла до суду 11.09.2024, а тому провадження у справі відносно останнього підлягає закриттю у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 38, 247, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 за ч.2 ст. 51 КУпАП закрити, на підставі п.7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Головчак М.М.