П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.10.2024 Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Руслан Озадовський розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Білоцерківського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції України в Київській області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

У С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 101335 від 02.09.2024 вбачається, що 25.08.2024 приблизно о 16 год. 00 хв. ОСОБА_1 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 вчинив насильство психологічного характеру відносно рідного брата ОСОБА_2 , а саме вчинив сварку виражався в його адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичної розправою.

Дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 пояснив, що насильства в сім`ї психологічного характеру відносно свого брата ОСОБА_3 він не вчиняв, а між ними виник конфлікт, крім того, зазначив, що його брат ОСОБА_3 проживає за іншою адресою.

Суддя, розглянувши протокол та додані до нього документи, заслухавши в суді пояснення особи, яка притягається до відповідальності приходить до наступного висновку.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 251 КпАП України доказами про справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких в передбаченому законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його скоєнні та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна чи необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає, в тому числі, і права і свободи громадян.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 вчинив відносно свого рідного брата насильство в сім`ї, чим вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

На підтвердження вини ОСОБА_1 , крім протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП відносно останнього, надано заяву ОСОБА_3 , пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , форму оцінки ризиків.

За змістом ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, дії особи можуть бути кваліфіковані за цією статтею у випадку вчинення насильства в сім`ї, тобто умисного вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений.

Психологічне насильство в сім`ї - насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю.

Відповідно до Закону України "Про попередження насильства у сім`ї", насильством у сім`ї є будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Разом з тим, згідно зі ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`єю є особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлених в судовому засіданні обставин, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 доводяться один одному рідними братами, проте доказів того, що вони спільно проживають, ведуть спільне господарства, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, тобто є сім`єю, суду не надано.

Крім того, з матеріалів справи про адмінправопорушення вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживають за різними адресами.

Аналізуючи надані суду докази, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи не було доведено факту вчинення ОСОБА_1 насильства в сім`ї, тобто умисного вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, які могли б завдати або завдали шкоди ОСОБА_3 як члену сім`ї.

За таких обставин суд вважає, що вчинення ОСОБА_1 будь-яких дій, передбачених ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_3 суперечать змісту вказаної правової норми.

Отже, під час судового розгляду справи не знайшло свого підтвердження належними та достовірними доказами те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП стосовно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, а саме у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір стягується у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення. Враховуючи, що провадження у даній справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення, відповідно, судовий збір стягненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 173-2 ч. 2, 247, 280, 283- 284 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрити.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

СуддяРуслан ОЗАДОВСЬКИЙ