ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/5843/24 Провадження 3/636/3298/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2024 місто Чугуїв

Суддя Чугуївського міського суду Харківської області Золотоверха О.О., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від ВП №1 Чугуївського РУП ГУНП у Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючий, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИЛА:

08.07.2024 о 14:15 год. в смт. Білий Колодязь, Чугуївського району, Харківської області по вул. Заводська, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем ЗАЗ 110217 д.н.з. НОМЕР_1 , обладнаним пасками безпеки, був не пристебнутий ременем безпеки, а також не мав права керування даним транспортним засобом, чим порушив вимоги п.2.1а ПДР України. Правопорушення вчинене повторно протягом року ( ОСОБА_1 притягувався за ч.2 ст.126 КУпАП 29.06.2024 постановою серії ББА №109701).

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про місце та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом направлення судової повістки у вигляді смс-сповіщення.

Суддя, дослідивши адміністративний матеріал, з урахуванням положень ч.2 ст.268 КУпАП, згідно якої присутність особи, що притягається до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.5 ст. 126 КУпАП не є обов`язковою, дійшла наступних висновків.

Будучи обізнаним, що відносно нього складено протокол за вчинення адміністративного правопорушення, розгляд якого буде відбуватися у відповідному суді, продовж майже трьох місяців ОСОБА_1 на судові засідання не з`явився, будь-яких клопотань не заявив.

На думку суду, така поведінка ОСОБА_1 свідчить про зловживання ним наданими правами та нехтування обов`язками. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України» зазначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.277 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи. Частиною 2 статті 38 КУпАП встановлено, що якщо справи про адміністративне правопорушення, відповідно до цього кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення. Згідно ч.2 ст. 38 КУпАП,яЯкщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи, дії особи, що притягується до адміністративної відповідальності, свідчать саме про намагання уникнути відповідальності через відтермінування часу розгляду справи судом по суті за межі встановленого законом строку накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, суд розглядає справу у відсутності ОСОБА_1 на підставі наявних матеріалів справи.

Вина ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 786918 від 08.07.2024, копією постанови серії ББА №109701 від 29.06.2024 та адмін практикою від 08.07.2024 (згідно яких ОСОБА_1 притягався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП), поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , наданими під час складання протоколу, та іншими доказами.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.1а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме: повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною четвертою цієї статті - керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та призначити йому покарання в межах санкції ч.5 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Щодо призначення додаткового стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами. Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340, передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства (п. 20). Виходячи із системного аналізу зазначених норм, суд вважає, що правова природа додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини статей 286, 286-1 КК, і полягає у забороні керувати транспортними засобами. Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого покарання, передбаченій ч. 2 ст. 50 КК. У контексті розглядуваного питання особливої уваги набуває досягнення мети покарання щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом. Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями. При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення. Каральна мета такого додаткового покарання досягається як безпосередньою забороною керувати транспортними засобами (позбавлення суб`єктивного права), так і покладенням на особу у зв`язку з цим уповноваженим органом з питань пробації певних обов`язків, а також роз`яснення особі наслідків невиконання покладених обов`язків та ухилення від відбування додаткового покарання. Підхід щодо неможливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.

Крім того суд зазначає, що згідно протоколу серії ААД №786918 та копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу транспортний засіб ЗАЗ 110217 д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_4 , тому суд не вбачає за доцільне застосовувати додаткове стягнення у вигляді оплатного вилучення транспортного засобу.

Керуючись ст.ст.33-35 КУпАП, суд при накладенні стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, відомості про особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що обтяжують та пом`якшують відповідальність.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст. ст. 33-36, 40-1, 126 ч.3, 251-252, 279, 280, 283-285, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИЛА:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 коп. (отримувач коштів: ГУК Харківська обл./Харківська обл./21081300, код отримувача: 37874947, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), р/р: UA0020001, код класифікації доходів бюджету: 21081300, призначення платежу: «штраф у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху») з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), р/ р: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її проголошення. Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: О.О. Золотоверха