Номер провадження: 33/813/2405/24
Номер справи місцевого суду: 946/9861/23
Головуючий у першій інстанції Смокіна Г.І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чередник К.А.,

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Бубнова Дмитра Юрійовича на постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 10.12.2023 серії ААД № 469849, 10.12.2023 о 14:20 год. на а/д М-15 217 км+800 м «Одеса-Рені на Бухарест», водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «DAF XF 95 480» д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «Alcotest Drager 6810» № 0515, результат 2,16 проміле, чим порушено вимоги п. 2.9а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 10.12.2023 серії ААД № 469850 , 10.12.2023 о 14:20 год. на а/д М-15 217 км+800 м «Одеса-Рені на Бухарест», водій транспортного засобу «DAF XF 95 480» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 перед початком руху не переконався, що це буде безпечним, та скоїв наїзд на транспортний засіб «MAN» д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований попереду на узбіччі, внаслідок чого транспорті засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки, чим порушено п. 10.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Постановою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 липня 2024 року у об`єднаній справі про адміністративне правопорушення №946/9861/23 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір у сумі 605,60 грн.

Провадження у справі в частині притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрити у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, захисник ОСОБА_1 адвокат Бубнов Дмитро Юрійович подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 липня 2024 року в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та в цій частині закрити провадження у справі на підставі відсутністі в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення не зазначено прізвище, ім`я та по батькові особи яка притягається до адміністративної відповідальності, не зазначено транспортного засобу, яким керував водій, а також не зазначено суть адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП. Також, після складання протоколу серії ААД № 469849, його підписання ОСОБА_1 і надання йому копії, були внесені додаткові записи у вищевказаний протокол. Пояснення ОСОБА_1 які містяться в матеріалах справи, про те що він здійснив рух 10.12.2023 року і після чого сталося ДТП, хоча на відеозаписі вбачається, що поліцейський пояснює ОСОБА_1 , що він приїхав учора, тобто 09.12.2023 року, і після цього не рухався і чекав, з чим ОСОБА_1 і погодився, тобто таким чином вбачається що ОСОБА_1 не керував і про що ОСОБА_1 зазначив власноруч у протоколі за ст. 124 КУпАП. Окрім цього, відеозапис є неналежним та недопустимим доказом, оскільки не було дотримано вимог Інструкції №1026 від 18.12.2018 року, а саме обставини зафіксовані на відеозаписі суперечать даним зазначеним у протоколі та часу проходження «Драгер», так як відбуваються після складання даного протоколу. Також матеріали справи не містять доказів які підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, порушено процедуру складання акту огляду, направлення на огляд до медичного закладу.

З апеляційної скарги вбачається, що постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 липня 2024 року оскаржується лише в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому апеляційний суд переглядає постанову суду першої інстанції тільки в цій частині.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи на 04.10.2024 року на 10-30 год., ОСОБА_1 та його захисник Бубнов Д.Ю. в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися.

01.10.2024 року на адресу суду надійшло клопотання від захисника ОСОБА_1 - адвоката Бубнова Д.Ю. про розгляд справи без їх участі.

Згідно ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Також, ч. 2 ст. 268 КУпАП не передбачено обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких підстав, а також враховуючи, що апелянт реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, а наявних у праві матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, апеляційний суд не вбачає поважних причин для відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Приписи ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно з`ясувати, чи дійсно особа знаходилася в стані сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовуючи до нього адміністративне стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, з чим погоджується і апеляційний суд.

Слід зазначити, що відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. При цьому, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі. Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення, повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі.

За приписами ст. 251 КУпАП, тягар доказування доведеності вини особи у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення покладається на уповноважену службову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, тобто у даному конкретному випадку, на поліцейського.

Апеляційний суд виходить із того, що судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості тощо.

Для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом повторно досліджено докази, що зібранні по справі працівниками поліції.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 10.12.2023 серії ААД № 469849, 10.12.2023 о 14:20 год. на а/д М-15 217 км+800 м «Одеса-Рені на Бухарест», водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «DAF XF 95 480» д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «Alcotest Drager 6810» № 0515, результат 2,16 проміле, чим порушено вимоги п. 2.9а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Протокол підписаний особисто ОСОБА_1

Згідно роздруківки (чеку) тесту з газоаналізатора Драгер 6810, з якого встановлено, що огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 поліцейськими проведений 12.10.2023 року о 15-14 год. з використанням спеціального технічного засобу, а саме газоаналізатора Драгер 6810. Тест № 1015 показав, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, результат огляду: 2.16 ‰. ОСОБА_1 підписав даний чек.

Як вбачається з акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння поліцейськими проведений за допомогою газоаналізатора Драгер 6810, прилад № ARBL-0515, у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння. Результат огляду на стан сп`яніння склав 2.16 ‰. ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив, що з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння згоден.

Згідно направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного працівником поліції 10.12.2023 року о 16-00 год. відносно ОСОБА_1 встановлено, що в результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, результат тесту 2.16 ‰.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 від 10.12.2023, з 09.12.2023 він стояв на узбіччі з вечора. 10.12.2023 отримав пропуск до м. Ізмаїл на вигризку зерна. Вчора та сьогодні вжив спиртні напої. Він завів автомобіль та перед початком руху не переконався, що це буде безпечним та скоїв наїзд на припаркований автомобіль, який стояв попереду, в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Пояснення містять підпис ОСОБА_1 , справжність якого останнім не спростована.

Згідно рапорту Начальникові Ізмаїльський районний відділ поліції ГУНП в Одеській області полковникову поліції Герасименку В.О., 12.12.2023 року о 14.07 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 10.12.2023 року о 13:59 год. за адресою Ізмаїльський р-н., с. Саф`яни, вул.. АЗС «Паралель» траса Одеса-Рені 15 км до м. Ізмаїл сталося ДТП без травмованих, за участі автомобіля МАН д.н.з. НОМЕР_2 і ДАФ д.н.з. НОМЕР_3 , заявник ОСОБА_2 .

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 10.12.2023 серії ААД № 469850 , 10.12.2023 о 14:20 год. на а/д М-15 217 км+800 м «Одеса-Рені на Бухарест», водій транспортного засобу «DAF XF 95 480» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 перед початком руху не переконався, що це буде безпечним, та скоїв наїзд на транспортний засіб «MAN» д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований попереду на узбіччі, внаслідок чого транспорті засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки, чим порушено п. 10.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

До протоколу про адміністративне правопорушення 10.12.2023 серії ААД № 469849 додано відеозаписи з портативних відеореєстраторів поліцейських, дослідженням яких встановлено, що такі відеозаписи стосуються подій, що мали місце 10.12.2023 року за участі ОСОБА_1 . Даним відеозаписом зафіксовано спілкування поліцейських з ОСОБА_1 якому вказано про наявність в нього ознаків алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі,на що ОСОБА_1 погодився пройти такий огляд на місці зупинки за допомогою пристрою «Драгер». Результат огляду склав - 2.16 ‰. ОСОБА_1 погодився з таким результатом. На іншому відеозаписі зафіксовано процес складання протоколів про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та ст. 124 КУпАП, ознайомлення останнього з цими протоколами, повідомлення про дату та час розгляду справи, відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. ОСОБА_1 підписав вищевказані протоколи.

При розгляді справи апеляційний суд виходить з наступного.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність, зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно п. 2.9а Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З положень ст. 266 КУпАП вбачається, що особи, які керують, зокрема транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан сп`яніння. Огляд особи, яка керувала, зокрема транспортним засобом, на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди особи, яка керувала, зокрема транспортним засобом, на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд осіб на стан сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд особи на стан сп`яніння проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. У разі відсторонення особи від керування, зокрема транспортним засобом, можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.

Аналогічні положення, але з більш детальним врегулюванням дій поліцейського під час огляду водія на стан сп`яніння, містяться в Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103 (далі - Порядок № 1103) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом МВС України та Міністерством охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі - Інструкція № 1452/735).

Зокрема, положення п. 2, 3, 5 Порядку № 1103 встановлюють, що огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності.

Положенням п. 2, 3 розділу І Інструкції № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

За приписами п. 3 - 5 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.

Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Згідно п. 7 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Частина 2 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього Закону віднесено застосування засобів відеозапису.

Підпунктом 1 п. 2 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі - Інструкція № 1026) передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази, як кожний окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що зібрані в справі докази відображають обставини, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, узгоджуються між собою і не викликають суперечностей у їх відповідності фактичним обставинам справи, тобто є належними, допустимими і достатніми для підстав вважати, що 10.12.2023 року ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги щодо недопустимості протоколу про адміністративне правопорушення, як джерела доказу з підстав що в фабулі правопорушення не зазначено прізвище, ім`я та по батькові особи яка притягається до адміністративної відповідальності, не зазначено транспортного засобу, яким керував водій, а також не зазначено суть адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки формулювання суті скоєного адміністративного правопорушення, викладеного у змісті протоколу про адміністративне правопорушення не суперечить диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП та не свідчить про порушення поліцейським вимог законодавства під час оформлення цього документа. Протокол про адміністративне правопорушення, який міститься в матеріалах справи містить всі необхідні реквізити для фіксації правопорушення та особи правопорушника.

З цього ж приводу відхиляються і інші доводи апеляційної скарги, щодо того, що після складання протоколу серії ААД № 469849 та його підписання ОСОБА_1 , надання йому копії, були внесені додаткові записи у вищевказаний протокол, оскільки складання протоколу, оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення, а даний допис не викривляє і не спотворює фактичні обставин справи, які відображені іншими доказами та не впливають на суть правопорушення в цілому.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 вказав у протоколі про адміністративне правопорушення від 10.12.2023 серії ААД № 469850, за ст. 124 КУпАП в графі пояснення особи «не керував» та слова поліцейського на відеозаписі, що ОСОБА_1 приїхав учора, тобто 09.12.2023 року, і після цього не рухався і чекав, не створює доказової бази факту відсутності керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, так як інші докази в сукупності, які містяться в матеріалах справи, такі як: письмові пояснення ОСОБА_1 від 10.12.2023, в яких він вказав що рухався та вживав учора спиртні напої, належність яких як доказу не спростована, тест огляд на стан сп`яніння, з результатом - 2.16 ‰, пояснення іншої сторони ДТП ОСОБА_2 , схема ДТП, яку ОСОБА_1 особисто підписав, відеозапису який долучено до матеріалів справи, дають підстави вважати в правильності інкримінованому ОСОБА_3 правопорушенні.

До того ж у постанові від 17.07.2024 року провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито з підстав спливу строків накладення адміністративного стягнення згідно ст. 38, 247 п.7 КУпАП, що не є реабілітуючою обставиною.

Закриття провадження з нереабілітуючою підставою за ст. 124 КУпАП (скоєння ДТП), ОСОБА_1 не оскаржив і доказів, що постанова суду першої інстанції в цій частині скасована і провадження у справі за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито через відсутність події або складу ДТП у зв`язку з відсутністю руху транспортного засобу, водієм якого є саме ОСОБА_1 не надано.

Щодо тверджень про визнання відеозапису неналежним та недопустимим доказом, оскільки не було дотримано вимог Інструкції №1026 від 18.12.2018 року, апеляційний суд зазначає.

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП), а тому доводи апеляційної скарги про недопустимість як доказу відеозапису події через його не безперервність і розбіжності у часі зі змістом складеного протоколу не можуть бути прийнятими апеляційним судом до уваги, оскільки такі вимоги до наданого поліцейським відеозапису не ґрунтуються на приписах КУпАП. При цьому згідно відеозапису є очевидним, що цей запис здійснювався поліцейськими, які формували справу про адміністративне правопорушення, за безпосередньою участю водія ОСОБА_1 а зафіксовані на цьому відеозаписі обставини мали місце 10.12.2023 року.

Той факт, що між відеозаписом та протоколом про адміністративне правопорушення містяться певні розбіжності, не спотворює ніяким чином фактичні обставини справи і ту подію, що відбулась 10.12.2023 о 14:20 год. на а/д М-15 217 км+800 м «Одеса-Рені на Бухарест», за участі водія ОСОБА_1 , а наявність лише цього факту не є істотним порушенням вимог законодавства України про адміністративні правопорушення, оскільки у даному випадку права, свободи та законні інтереси ОСОБА_1 не були порушені. При цьому апеляційний суд ураховує, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, крім іншого, є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП), а завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Послідовність викладення в диспозиціях правових норм наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів адміністративного судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, охорона прав і свобод громадян, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків. При цьому невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

Відеозапис є об`єктивним доказом у справі і не залежить від суб`єктивного сприйняття будь-якою особою та засвідчує, що у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм проведення огляду водія на стан сп`яніння з відповідним результатом проходження огляду - 2.16 ‰. При цьому проведене дослідження зазначених вище доказів дозволяє зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цієї справи, а за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові судді обставин саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та пройшов огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, так як будь-який обґрунтований сумнів спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, внаслідок чого доводи апеляційної скарги з цих підстав є необґрунтованими.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що в матеріалах справи не містяться доказів які підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, апеляцій суд вважає їх безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджено дану обставину, так і самим ОСОБА_1 в письмових поясненнях від 10.12.2023 року, та на відеозаписі. Дана позиція виникла на стадії судового розгляду, що суперечить доктрині правової визначеності.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, що зроблені в постанові суду першої інстанції, оскільки зведені лише до незгоди з висновками суду першої інстанції без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, наявних в матеріалах справи.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, та процесуальна поведінка апелянта, пов`язана з наданням ним пояснень, які не підтверджені належними і достатніми доказами не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюються апеляційним судом, як спосіб самозахисту від відповідальності за вчинене правопорушення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_4 у вчиненому правопорушенні за ст. 130 ч. 1 КУпАП, а тому висновок суду першої інстанції про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законним та обґрунтованим, тому немає підстав для скасування або зміни постанови суду.

При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.

Так, з постанови суду вбачається, що при визначенні розміру штрафу та строку позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, судом першої інстанції були враховані характер скоєного правопорушення, особа правопорушника, в зв`язку з чим судом першої інстанції було визначене адміністративне стягнення у виді розміру штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, як єдиного адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов до висновку, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Бубнова Дмитра Юрійовича - залишити без задоволення.

Постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 липня 2024 року - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.М. Таварткіладзе