ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/698/24 Доповідач - Галіян Л.Є.
Категорія - ч.1 ст.173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Галіян Л.Є.

з участю потерпілої ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Тернополя справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 серпня 2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією постановою визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі в розмірі 170 (сто сімдесят) гривень.

Стягнуто із ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Згідно постанови суду, 16 серпня 2024 року близько 15:20 год., громадянин ОСОБА_2 , перебуваючи в дворі будинку за адресою АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_1 , домашнє насильство, а саме умисні дії фізичного характеру, а саме наніс два удари ногою по її ногах, чим порушив вимоги п.п. 3, 18 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження, а оскаржувану постанову суду скасувати.

Вказані вимоги мотивує тим, що протокол було складено щодо ОСОБА_2 без його участі, не здійснювалось відеофіксації порушення і такі докази на вимогу ОСОБА_2 не були надані, а також не залучено свідків події.

Також ОСОБА_2 не було роз`яснено його право на правову допомогу.

Зазначає, що жодних дій відносно своєї дружини ОСОБА_1 він не здійснював, а все це її наклеп через наявність спору щодо визначення місця проживання їхньої спільної дитини, яку вона не може забезпечувати.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши потерпілу, котра заперечила проти задоволення апеляційної скарги, прихожу до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та його захисник були повідомлені належним чином про розгляд справи апеляційним судом 07 жовтня 2023 року о 09:15 год., однак в судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку із наявністю поважних причин неявки до суду не подавали, а отже розгляд справи без їх участі не суперечить вимогам ч.6 ст.294 КУпАП.

Матеріалами справи підтверджуються доводи захисника щодо поважності причин пропуску ним строку апеляційного оскарження, а тому колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин і його слід поновити.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується доказами, які належно оцінені судом першої інстанції та детально викладені у постанові.

Обґрунтовуючи такий свій висновок про наявність в діях ОСОБА_2 складу інкримінованого йому адмінправопорушення, суд вірно поклав в основу оскаржуваної постанови наявні в матеріалах справи докази, зокрема дані протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №279824 від 16.08.2024 року, рапорті працівника поліції від 16.08.2024р., протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 16.08.2024 р., письмових поясненнях ОСОБА_2 від 16.08.2024 р., письмових поясненнях ОСОБА_1 від 16.08.2024 р.

При цьому твердження захисника про невідповідність протоколу щодо викладу обставин події є неспроможними з огляду на наступне.

Частиною першою статті 173-2 КпАП України передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до пунктів 3, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року (далі Закон) домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Таким чином Законом встановлено, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Отже, домашнє насильство є правопорушенням із матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є настання відповідних суспільно-небезпечних наслідків у виді шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого або реальної можливості заподіяння такої шкоди, тобто такої, що об`єктивно могла настати, але не настала через незалежні від волі кривдника обставини.

Отже, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №279824 від 16.08.2024 р., 16 серпня 2024 року близько 15:20 год., громадянин ОСОБА_2 , перебуваючи в дворі булинку за адресою АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_1 , домашнє насильство, а саме умисні дії фізичного характеру, а саме наніс два удари ногою по її ногах, чим порушив вимоги п.п.1,17 ч.1 ст.1 ЗУ Про запобігання та протидію домашньому насильству, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

При цьому потерпіла у своїй заяві та письмових поясненнях від 16.08.2024 року, а також в суді апеляційної інстанції зазначила, що її чоловік вчинив щодо неї домашнє насильство фізичного характеру, а саме наніс два удари в ділянку ніг. Пояснила, що між ними триває конфлікт та судові спори з приводу місця проживання їх спільної дестимісячного віку дитини, оскільки її чоловік, з метою ухилення від мобілізації, намагається забрати у неї малолітнього сина та набути статусу батька - одинака, через що вона відчуває постійний страх за дитину. У день події ОСОБА_2 під приводом побачення із дитиною під час їх спільної прогулянки намагався забрати у неї силою сина. Коли вона вже забрала від нього дитину, то за це він наніс їй два удари ногою по її ногам. Зазначила, що свої погрози забрати дитину ОСОБА_2 разом зі своїм батьком виконав та 26.08.2024 року силою із застосуванням образ та фізичної сили забрали у неї дитину та вивезли за місцем проживання останнього в напрямку м.Львова, з приводу чого вона викликала поліцію.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Що стосується доводів апелянта, про те, що працівниками поліції було здійснено розгляд та винесено постанову щодо ОСОБА_2 із грубим порушенням, без його участі і йому не було роз`яснено його право на правову допомогу, то такі є безпідставними.

Так, розгляд справи з винесенням постанови на підставі доказів, про що у апеляційній сказі вказує апелянт, поліцейськими не здійснювався, а лише щодо інкримінованого правопорушення ОСОБА_2 , працівниками поліції було складено протокол за вчинення ним адмінправопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Як вбачається із змісту протоколу ОСОБА_2 було ознайомлено із його правами та із змістом протоколу, що він особисто засвідчив своїм підписом у відповідних графах протоколу.

Водночас, відсутність відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції не має вирішального значення для розгляду судом даної справи, оскільки працівники поліції на місці події не були присутні та відеокамерами не фіксували саму подію правопорушення.

У відповідності до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наявні у справі докази в їх сукупності, які узгоджуються між собою та доповнюють одні одних, належним чином доводять обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин.

Що стосується призначеного стягнення ОСОБА_2 , то воно судом першої інстанції визначено вірно з дотриманням вимог ст.ст. 33-35 КупАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, його віку, вчинення правопорушення вперше, враховано відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність за вчинене правопорушення та визначено стягнення в межах санкції ч.1 ст.173-2 КУпАП у виді штрафу.

Будь-яких порушень судом першої інстанції під час розгляду справи, які б стали підставою для скасування по суті правильного судового рішення, під час перевірки його в апеляційному порядку не встановлено.

За викладених вище обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляція такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 33-36, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити захиснику особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 серпня 2024 року відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.173-2 КУпАП без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя