Справа № 142/316/24
Провадження № 33/801/819/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гринишина А. А.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Литвина С. С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Піщанського районного суду Вінницької області від 24 липня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Піщанського районного суду Вінницької області від 24 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 13 600 грн, а також стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

У постанові суду зазначено, що 28 квітня 2024 року, о 13 годині 00 хвилини, прикордонним нарядом «Група реагування» виявлено групу осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які мали намір перетнути державний кордон України на напрямку н.п. Студена (Україна) - н.п. Ротар (Республіка Молдова) в районі проміжного прикордонного знаку № 0242 на відстані 14 600 метрів від лінії державного кордону, перехрестя доріг Рудниця-Попелюхи-Піщанка, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України». Таким чином ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Крім того, 30 квітня 2024 року, о 15 годині 03 хвилини, на напрямку н.п. Студена (Україна) - н.п. Ротар (Республіка Молдова) в районі проміжного прикордонного знаку № 0239 на відстані 250 метрів від лінії державного кордону, ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2 , мав намір у пішому порядку поза встановленими пунктами пропуску вчинити спробу незаконного перетину державного кордону України, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України». Таким чином ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 КУпАП доведена належними та допустимими доказами.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 19 вересня 2024 року подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції та винесення її за неповного дослідження обставин справи, просив постанову скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , чим порушив його право на захист.

Окрім того ОСОБА_1 має докази його незаконного затримання, його морального приниження та катувань. До суду першої інстанції ОСОБА_1 направляв клопотання про допит у судовому засіданні свідків, а саме затриманого разом із ним ОСОБА_3 , громадянина ОСОБА_4 та осіб, які складали протокол, а також про проведення судового засідання у режимі відеоконференції. Однак вказані клопотання були залишені поза увагою суду.

Також ОСОБА_1 у апеляційній скарзі ставить питання про поновлення строку на подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції. Поважність пропущення строку обґрунтована тим, що у судовому засіданні він участі не брав, копію постанови не отримував.

В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Оскаржувана постанова винесена 24 липня 2024 року.

Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 у судовому засіданні участі не брав, доказів отримання ним оскаржуваної постанови матеріали справи не містять.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що з метою недопущення позбавлення ОСОБА_1 права на доступ до правосуддя та на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, строк на подання апеляційної скарги можливо поновити.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із такого.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Із матеріалів справи встановлено такі обставини.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 28 квітня 2024 року ПдРУ № 253091, 28 квітня 2024 року о 13 годині 00 хвилини, прикордонним нарядом «Група реагування» виявлено групу осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які мали намір перетнути державний кордон України на напрямку н.п. Студена (Україна) - н.п. Ротар (Республіка Молдова) в районі проміжного прикордонного знаку № 0242 на відстані 14 600 метрів від лінії державного кордону, перехрестя доріг Рудниця-Попелюхи-Піщанка, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04 листопада 1991 року.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 30 квітня 2024 року ПдРУ № 253116, 30 квітня 2024 року о 15 годині 03 хвилини на напрямку н.п. Студена (Україна) - н.п. Ротар (Республіка Молдова) в районі проміжного прикордонного знаку № 0239 на відстані 250 метрів від лінії державного кордону, ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2 , мав намір у пішому порядку поза встановленими пунктами пропуску вчинити спробу незаконного перетину державного кордону України, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04 листопада 1991 року.

Із рапорту інспектора прикордонної служби 2 категорії - техніка (фахівець зв`язку) 4 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) штаб сержанта ОСОБА_5 від 28 квітня 2024 року слідує, що 28 квітня 2024 року за інформацією прикордонного оперативно-розшукового підрозділу про рух невідомих осіб в бік кордону з невизнаною ПМР, було прийнято рішення про виставлення прикордонного наряду «Контрольний Пост» на напрямку руху невідомих осіб. О 13 год. 00 хв. від прикордонного наряду «Контрольний Пост» надійшла доповідь про те, що в районі проміжного прикордонного знаку №0242, на напрямку н.п Студена (Україна) - н.п Ротар (РМ), (14600м від лінії державного кордону) було виявлено 2 громадян України: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в діях яких наявні ознаки адміністративного правопорушення ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Даних громадян було запрошено до відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) для складання адміністративно + процесуальних документів за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Із рапорту інспектора прикордонної служби 2 категорії - водій 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) старшого сержанта ОСОБА_8 , слідує, що 28 квітня 2024 року військовослужбовцем прикордонного оперативно-розшукового підрозділу з місцем дислокації н.п ОСОБА_9 отримано інформацію про те, що на автомобілі марки «Опель», державний номер НОМЕР_1 рухаються невстановлені особи у напрямку державного кордону України. З метою перевірки інформації, на напрямку руху невстановлених осіб організовано службу прикордонного наряду «Контрольний Пост» у складі старшого сержанта ОСОБА_8 НОМЕР_2 1. О 13 год. 00 хв. виявлено 2 громадян України ( ОСОБА_6 , ОСОБА_7 мешканці міста Київ та міста Бровари, Київської області), які слідували на автомобілі у напрямку н.п. Студена (Україна) та в районі проміжного прикордонного знаку №0242 мали вчинити спробу незаконного перетину державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску. За результатами перевірки встановлено, що дані особи під впливом різних особистих причин, вирішили у незаконний спосіб перетнути державний кордон України. Підстав для законного виїзду через пункти пропуску не має. Враховуючи дані обставини, вирішили залишити місце постійного проживання у м. Київ та м. Бровари та прибули у прикордоння Вінницької області в межах Тульчинського району щоб незаконним способом перетнути державний кордон на напрямку н.п Студена (Україна) - н.п Ротар (РМ), тобто в районі проміжного прикордонного знаку №0242. Враховуючи факт наявності в діях осіб складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 204-1 КУпАП, в порядку п.34 ст.20 ЗУ «Про ДПСУ» громадян запрошено до відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) для складання адміністративно - процесуальних документів.

Із рапорту інспектора прикордонної служби 2 категорії - техніка (фахівець зв`язку) 4 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) штаб сержанта ОСОБА_5 від 30 квітня 2024 року слідує, що 30 квітня 2024 року за інформацією прикордонного оперативно-розшукового підрозділу про рух невідомих осіб в бік кордону з невизнаною ПМР, було прийнято рішення про виставлення прикордонного наряду «Група реагування» на напрямку руху невідомих осіб. О 15 год. 03 хв., від прикордонного наряду «Група реагування» надійшла доповідь про те, що в районі проміжного прикордонного знаку №0239, на напрямку н.п Студена (Україна) - н.п Ротар (РМ), (250м від лінії державного кордону) було виявлено 2 громадян України: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в діях яких наявні ознаки адміністративного правопорушення ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Даних громадян було запрошено до відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) для складання адміністративно - процесуальних документів за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Із рапорту заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) капітана ОСОБА_10 від 30 квітня 2024 року слідує, що 30 квітня 2024 року військовослужбовцем прикордонного оперативно-розшукового підрозділу з місцем дислокації н.п ОСОБА_9 отримано інформацію про те, що невстановлені особи околицею н.п Студена у пішому порядку рухаються у напрямку державного кордону України. З метою перевірки інформації, на напрямку руху невстановлених осіб організовано службу прикордонного наряду «Група Реагування» у складі капітана Олега Кокизи + 2. О 15 год. 03 хв. виявлено 2 громадян України ( ОСОБА_6 , ОСОБА_7 мешканці міста Київ та міста Бровари, Київської області), які слідували в пішому порядку у напрямку н.п. Студена (Україна) та в районі проміжного прикордонного знаку №0239 мали вчинити спробу незаконного перетину державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску. За результатами перевірки встановлено, що дані особи під впливом різних особистих причин, вирішили у незаконний спосіб перетнути державний кордон України. Підстав для законного виїзду через пункти пропуску не має. Враховуючи дані обставини, вирішили залишити місце постійного проживання у м. Київ та м. Бровари та прибули у прикордоння Вінницької області в межах Тульчинського району щоб незаконним способом перетнути державний кордон на напрямку н.п Студена (Україна) - н.п Ротар (РМ), тобто в районі проміжного прикордонного знаку №0239. Враховуючи факт наявності в діях осіб складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 204-1 КУпАП, в порядку п.34 ст.20 ЗУ «Про ДПСУ» громадян запрошено до відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) для складання адміністративно - процесуальних документів.

Копією довідки щодо виникнення обстановки на ділянці впс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » НОМЕР_3 прикордонного загону від 28 квітня 2024 року, довідковою схемою та фото таблицею, підтверджуються обставини зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Копією довідки щодо виникнення обстановки на ділянці віпс «Студена» впс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » НОМЕР_3 прикордонного загону 30 квітня 2024 року, довідковою схемою та фото таблицею, підтверджуються обставини зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Положеннями ч. 2 ст. 204-1 КУпАП визначено, що ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятисот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб, з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Так, ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Крім того, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» визначено що, пункт пропуску через державний кордон України це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан (воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведення наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Враховуючи наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази у сукупності, колегія суддів вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП - спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску групою осіб.

Наявні у матеріалах справи докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності та об`єктивно підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Протоколи, складені відносно ОСОБА_1 за порушення вимог ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, повністю узгоджуються із дослідженими матеріалами справи та не свідчать про допущені порушення при їх складанні.

При цьому судом враховується також те, що ОСОБА_1 дії працівників прикордонної служби щодо складання відносно нього протоколів про адміністративні правопорушення не оскаржував, доказів неправомірної поведінки останніх та доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколах про адміністративні правопорушення та додатках до нього, суду не скеровував.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції права ОСОБА_1 на захист, оскілки суд двічі здійснював виклики ОСОБА_1 до суду засобам поштового зв`язку на адресу, зазначену у протоколах про адміністративні правопорушення. Першу повістку про виклик до суду отримала дружина ОСОБА_11 , про що свідчить відповідна відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а. с. 31). Друга повістка про виклик до суду повернулася без вручення із відміткою «За закінченням терміну зберігання» (а. с. 33).

Твердження ОСОБА_1 про залишення поза увагою місцевим судом поданих ним клопотань про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, а також про виклик свідків, є необґрунтованими, оскільки матеріали справи таких клопотань не містять. Окрім того таких клопотань ОСОБА_1 не долучив до апеляційної скарги, про що свідчить акт Піщанського районного суду Вінницької області від 20 вересня 2024 року (а. с. 57).

Ураховуючи викладене, апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ними, та факту вчинення ОСОБА_1 передбачених ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративних правопорушень не спростовують.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, є надуманими та безпідставними.

Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені.

Водночас апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Як видно зі змісту мотивувальної частини оскаржуваної постанови, суд дійшов висновку, що « ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП і вважає необхідним та достатнім для виправлення останнього буде застосування до нього адміністративного стягнення відповідно до вимог санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень».

Проте у резолютивній частині постанови суд остаточно застосував до ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу у розмірі 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 13 600 грн.

Апеляційний суд зауважує, що ясність судового рішення полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенні його змісту. Вимога логічності, зокрема, передбачає, що текст рішення має відображати причинно-наслідкові зв`язки у межах речення чи всього документу. Зокрема, мотивувальна частина рішення має відповідати його резолютивній частині. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання.

Рішення судів усіх інстанцій, незалежно від виду провадження, повинно обов`язково містити вступну, описову, мотивувальну і резолютивну частини з додержанням зазначеної послідовності. У мотивувальній частині зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався, тоді як резолютивна частина рішення є завершальною і відображає результат вирішення справи.

Згідно із ч. 8-9 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову. У разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції у частині накладення адміністративного стягнення підлягає зміні, оскільки її резолютивна частина не відповідає змісту мотивувальної.

При цьому визначений судом першої інстанції у мотивувальній частині постанови розмір адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян відповідає санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та загальним принципам накладення адміністративного стягнення, передбаченим ст. 33, 36 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на подання апеляційної скарги на постанову Піщанського районного суду Вінницької області від 24 липня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Резолютивну частину постанови Піщанського районного суду Вінницької області від 24 липня 2024 року у частині накладення адміністративного стягнення змінити, виклавши її зміст в цій частині у такій редакції:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та застосувати до нього стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

У решті постанову Піщанського районного суду Вінницької області від 24 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Оніщук