БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 3-зв/356/2/24
Справа № 356/895/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2024 Березанський міський суд Київської області у складі судді Дудар Т.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Березанського міського суду Київської області Капшученко Ірини Олексіївни у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

22.01.2024 на адресу електронної пошти суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Березанського міського суду Київської області Капшученко Ірини Олексіївни у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП.

Заява про відвід судді обґрунтована тим, що в провадженні Березанського міського суду Київської області перебуває адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП. ОСОБА_1 вважає, що суддя Капшученко І.О. не може розглядати вищезазначений адміністративний матеріал, так як починаючи з 2015 року заявник перебуває з нею в дружніх та товариських відносинах: разом святкують дні народження, спілкуються сім`ями, зустрічаються за кавою тощо.

Вказану обставину ОСОБА_1 вважає такою, що може викликати в учасників провадження чи іншого стороннього спостерігача враження необ`єктивності та упередженості головуючого судді при розгляді справи, а відтак в майбутньому стати причиною сумнівів у справедливості та законності судового рішення та поставити під сумнів забезпечення реалізації права особи на справедливий судовий розгляд справи стосовно неї незалежним та безстороннім судом.

Враховуючи вищезазначене, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 заявила відвід судді Березанського міського суду Київської області Капшученко І.О. у справі № 356/895/23 про скоєння адміністративного правопорушення ОСОБА_1 ч. 2 ст. 212-3 КУпАП.

Заявник (особа, яка притягається до адміністративної відповідальності) ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про час та місце розгляду заяви про відвід судді, до суду не з`явилася.

30.01.2024 канцелярією Березанського міського суду Київської області за вх. № Еп-133 від 30.01.2024 зареєстровано заяву від імені заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Іванни Мосінзової (за електронним цифровим підписом ОСОБА_2 ), у якій вона просить відкласти розгляд її заяви про відвід судді Капшученко І.О. у справі № 356/895/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП у зв`язку із службовою необхідністю та неможливістю прибути у судове засідання на 14:30 31.01.2024. Просила справу без її участі не розглядати (а.с. 9).

Суддя Березанського міського суду Київської області Капшученко І.О. через канцелярію суду 30.01.2024 подала заяву, у якій зазначила, що не бажає давати пояснень у судовому засіданні відповідно до ч. 3 ст. 81 КПК України, просить розглянути заяву без її участі (а.с. 10).

Потерпілий ОСОБА_3 подав 31.01.2024 клопотання, у якому наголосив на дотриманні судом строків розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст.212-3 КУпАП та недопущення затягування строків такого розгляду (а.с. 11-12).

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3 вказав, що жодних підстав для відведення судді Капшученко І.О. від розгляду справи немає, більше того процедура відведення судді у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності взагалі відсутня, а тому заявлення у цій справі таких відводів (самовідводів) є нічим іншим як способом затягнути розгляд справи по суті.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності заявника ОСОБА_1 та судді Березанського міського суду Київської області Капшученко І.О., зважаючи на те, що відповідно до ст. 81 КПК України, яка застосовується за аналогією, їх неприбуття в судове засідання не перешкоджає розгляду питання про відвід судді.

Дослідивши матеріали заяви про відвід судді, ознайомившись з матеріалами справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2023 головуючим суддею у справі № 356/895/23 про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, визначено суддю Капшученко І.О.

29.11.2023 суддею Капшученко І.О. було заявлено самовідвід у вказаній вище справі з мотивів дружніх відносин з ОСОБА_1 , у задоволенні якого постановою Березанського міського суду Київської області від 14.12.2023 було відмовлено. Жодного ставлення до заявленого суддею самовідводу, в тому числі щодо дружніх чи товаристських стосунків між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 останньою висловлено не було.

22.01.2024 ОСОБА_1 заявила судді Капшученко І.О. відвід, обґрунтований тим, що вона вважає, що суддя Капшученко І.О. не може розглядати вищезазначений адміністративний матеріал, так як починаючи з 2015 року заявник перебуває з нею в дружніх та товариських відносинах.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 було щонайменше з 06.12.2023 відомо про те, що головуючим суддею у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, визначено суддю Капшученко І.О.

Однак, заяву про відвід судді Капшученко І.О. особою, яка притягається до адміністративної відповідальності було подано лише 22.01.2024, хоча копію постанови від 14.12.2023 про відмову у задоволенні заяви судді Капшученко І.О. про самовідвід було отримано Березанською міською радою для вручення ОСОБА_1 15.12.2023 (а.с. 69).

Згідно з ч. 2 ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судах визначається цим кодексом та іншими законами України.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить норм, які регулюють підстави, порядок та процедуру розгляду заяви про відвід судді.

Однак, у пункті 4 рішення № 34 Ради суддів України від 08.06.2017 роз`яснено, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративні правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Враховуючи вказане, практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою, з огляду на каральну мету стягнення у виді штрафу на посадових осіб від двадцяти п`яти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що передбачене санкцією ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008, заява N 7460/03, рішення у справі «Лучанінова проти України» від 09.06.2011, заява № 16347/02), вважаю доцільним та необхідним врегулювання питання про відвід судді за аналогією закону, а саме з урахуванням положень Кримінального процесуального кодексу України.

Так, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 1 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ (черговим) з`їздом суддів України 22.02.2013, суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.

Суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною (ст. 3 Кодексу суддівської етики).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Згідно зі ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Мікалефф проти Мальти» (Micallef v Malta, заява № 17056/06) висвітлив законодавчу прогалину та негативні наслідки відсутності правового врегулювання інституту відводу у національному законодавстві, констатувавши, що відсутність останнього ставить під сумнів існування одної з гарантій передбаченої ст. 6 Конвенції щодо незалежності і безсторонності суду під час відправлення правосуддя.

Інститут відводу має важливе значення для реалізації принципів судочинства, сприяє ефективному розгляду справи і забезпечує правильне її вирішення.

Правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться. Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 у справі «Білуха проти України», заява № 33949/02).

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді під час розгляду справи. Сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Так, у заяві про відвід судді Мосінзова І.О. посилається на пункт 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року, яким визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Так, стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-якого боку або з будь-яких причин. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з: (і) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості судді, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; (іі) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи.

Відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Як доказ до заяви про відвід судді долучено роздруківку фотокартки (а.с. 2).

Оцінюючи заяву ОСОБА_1 про відвід судді Капшученко І.О. суд бере до уваги те, що заявник не констатує, що вбачає в діях судді ОСОБА_4 порушення принципу неупередженості чи стандарту безсторонності, а веде мову про те, що перебування заявника із суддею в дружніх і товариських відносинах може викликати в учасників провадження чи іншого стороннього спостерігача враження необ`єктивності або упередженості головуючого судді.

Окрім цього, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3 вказував, що жодних причин відвести суддю Капшученку І.О. від розгляду цієї справи він не вбачає.

Відтак, суд дійшов висновку, що у заяві про відвід судді не наведено фактів прояву суддею Капшученко І.О. поведінки, яка б свідчила про її упередженість у цій справі.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про відвід судді Капшученко І.О. не містить належних, достатніх доказів, які б свідчили про порушення гарантій неупередженості судді з точки зору суб`єктивного та об`єктивного критерію, якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.

Таким чином, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про відвід судді Капшученко І.О.

Керуючись ст. 75, 80-82 КПК України, ст. 246, 283 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Березанського міського суду Київської області Капшученко Ірини Олексіївни у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП,- відмовити.

Постанова окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Т. В. Дудар