КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/4504/2024
Суддя І інстанції - Скуба А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року суддя Київського апеляційного суду

Немировська О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві за участю ОСОБА_1 та її захисника - адвоката Стеценка Олексія Леонідовича апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 05 липня 2024 року про визнання ОСОБА_1 , яка народилася: ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 , винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

постановою судді Дарницького районного суду міста Києва від 05 липня 2024 року ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн з конфіскацією тварини, стягнуто судовий збір на користь держави.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 25 травня 2024 року близько 14:00 год виходила з будинку за адресою: АДРЕСА_1, з собакою породи «Цвергпінчер» без намордника, внаслідок чого собака вкусила неповнолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ноги, заподіявши шкоди здоров`ю останньої. Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 154 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді місцевого суду про визнання її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, та закрити провадження за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постанова суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки рішення було ухвалене без повного з`ясування всіх обставин справи.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду, посилаючись на те, що копію оскаржуваної постанови вона отримала 10 липня 2024 року. 19 липня 2024 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на електронну адресу Дарницького районного суду міста Києва. Однак, дана апеляційна скарга не відповідала вимогам законодавства, оскільки не була підписана кваліфікованим електронним підписом. У зв`язку з цим, постановою Київського апеляційного суду від 25 липня 2024 року, апеляційну скаргу було повернуто скаржнику.

Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Причини пропуску строку оскарження судового рішення є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Оскільки апелянтом було пропущено строк на апеляційне оскарження постанови з поважних причин, він підлягає поновленню.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника - адвоката Стеценка О.Л., вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до чч. 4-6 ст. 294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду. Апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не пізніше ніж за три дня до початку судового розгляду. Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або у суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як видно з матеріалів справи, відносно ОСОБА_1 17 червня 2024 року було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 154 КУпАП. Відповідно до протоколу серії ВАВ № 580534, 25 травня 2024 року близько 14:00 виходила з будинку за адресою: АДРЕСА_1, з собакою породи «Цвергпінчер» без намордника, внаслідок чого собака вкусила неповнолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ноги, заподіявши шкоди здоров`ю останньої.

Постанова суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам, оскільки суд не дав належної оцінки наявним у справі доказам, не оцінив їх відповідність вимогам законодавства та всупереч наведеним вимогам КУпАП прийняв необґрунтоване рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Відповідно ст. 278 КУпАП, під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя повинен перевірити чи правильно складений протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що працівником поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення та суддею місцевого суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення вказаних вимог не дотримано.

Як вбачається з даних протоколу про адміністративне правопорушення, серії ВАВ № 580534 від 17 червня 2023 року, складеного стосовно ОСОБА_1 , остання 25 травня 2024 року близько 14:00 виходила з будинку за адресою: АДРЕСА_1, з собакою породи «Цвергпінчер» без намордника, внаслідок чого собака вкусила неповнолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ноги, заподіявши шкоди здоров`ю останньої, чим порушила правила утримання собаки та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 154 КУпАП.

Однак в даному протоколі зазначено, що потерпілих немає та правопорушенням матеріальної шкоди заподіяно не було, що не відповідає диспозиції ч. 3 ст. 154 КУпАП.

Так, виходячи зі змісту ч. 3 ст. 154 КУпАП об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у триманні собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без поводків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну, а так само повторне протягом року вчинення порушення з числа передбачених ч. 1 цієї статті.

Отже ч. 3 ст. 154 КУпАП є бланкетною нормою, яка відсилає до відповідних нормативно-правових актів, що стосуються правил утримання собак та котів, які затверджуються відповідним рішенням органу місцевого самоврядування.

Крім цього, відповідно до вказаної норми закону та встановленими суддею, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, обставинами, дії ОСОБА_1 , передбачені ч. 1 ст. 154 КУпАП, що спричинили шкоди здоров`ю людини, в результаті укусу собаки ОСОБА_2 , полягали в тому, що остання виходила з будинку з собакою породи «Цвергпінчер» без намордника.

Разом з тим, відповідно до змісту ч. 1 ст. 154 КУпАП, вказаною нормою передбачена адміністративна відповідальність за вигулювання без повідків та намордників не всіх без винятку собак, а лише собак, які внесені до Переліку небезпечних порід собак, оскільки як прямо зазначено в диспозиції вказаної норми (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак).

Як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , з посиланням на Перелік небезпечних порід собак, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1164, порода такої собаки як «Цвергпінчер» не віднесена до вказаного Переліку, а тому дії, пов`язані з їх вигулюванням без повідку чи наморднику, самі по собі, не утворюють складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 154 КУпАП.

З огляду на це, дії ОСОБА_1 не могли бути кваліфіковані за ч. 3 ст. 154 КУпАП, незважаючи на встановлені та наведені в оскаржуваній постанові наслідки, оскільки умовою для такої кваліфікації, є вчинення будь-яких дій, відповідальність за які, передбачена ч. 1 цієї статті.

Проте, в оскаржуваній постанові не наведені, а в матеріалах справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 відсутні будь-які докази на підтвердження вчинення нею дій, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 154 КУпАП.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що постанова судді Дарницького районного суду міста Києва від 05 липня 2024 року є незаконною, оскільки вона прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що є достатніми підставами для її скасування та прийняття нової постанови.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinу. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися виключно від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично самим судом.

Також, при зверненні з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 наголошувала на тому, що оскаржуваною постановою притягнуто до відповідальності неналежну особу.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Частинами 1-2 ст. 154 КУпАП відповідальність передбачено винятково для власника тварини.

Як вбачається з рапорту інспектора СЮП ВП Дарницького УП ГУНП у м. Києві лейтенанта поліції Мілевської-Феоклістової О.В., який наявний в матеріалах справи, ОСОБА_1 є господаркою (власницею) собаки.

При цьому, працівниками поліції при направлені матеріалів справи до Дарницького районного суду міста Києва було долучено копію міжнародного ветеринарного паспорту № НОМЕР_1 (виданого Державною ветеринарною та фітосанітарною службою України) власником зазначеної в оскаржуваній постанові собаки є ОСОБА_3 . В протоколі не зазначено і до протоколу не додано доказів на підтвердження належності собаки особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції безпідставно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 154 КУпАП не доводиться сукупністю наявних у справі доказів, які не є переконливими, достатньо вагомими і узгодженими між собою.

При вирішенні апеляційної скарги відповідно до приписів ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Так згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п. 43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Згідно з ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин апеляційний суд прийшов до висновку, що суддя першої інстанції не звернув увагу на зміст протоколу про адміністративне правопорушення та відповідність суті адміністративного правопорушення, вказаного у протоколі, положенням диспозиції ст. 154 КУпАП , дав неналежну оцінку наявним у справі доказам, не звернув увагу на наявні порушення, що призвело до помилкового висновку щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 154 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, в зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно неї за ч. 3 ст. 154 КУпАП підлягає закриттю за відсутності в її діях складу даного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 245, 247, 280, 294 КУпАП, суддя

постановив:

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Дарницького районного суду міста Києва від 05 липня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 05 липня 2024 року про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Немировська О.В.