Номер провадження: 33/813/2146/24
Головуючий у першій інстанції Черевко С. П.
Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Копіци О.В., за участю секретаря судового засідання Стоянової Л.І., за участі захисника Суворова О.В., представника Одеської митниці Держмитслужби України Кептене Д.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника Суворова О.В. на постанову Малиновського райсуду м. Одеси від 12.03.2024 відносно:

ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Черкаси, громадянки України, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції ОСОБА_2 визнана винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України та на неї накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів правопорушення, що становить 10024 грн, з конфіскацією цих товарів, а також стягнуто судовий збір в дохід держави у сумі 605 грн. 60 коп.

Відповідно до постанови суду, 13.07.2023 о 18:55 год. в зону митного контролю пункту пропуску «Старокозаче-Тудора» митного поста «Білгород-Дністровський», Одеської митниці у напрямку руху «виїзд» з України до респ. Молдови по смузі руху «зелений коридор» заїхав легковий автомобіль HONDA M-NV р/н НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 , країна реєстрації Україна, під керуванням гр. України ОСОБА_1 , яка обрала «зелений коридор» та надала контрольний талон для проходження митного контролю по «зеленому коридору», чим своїми діями заявила про те, що переміщувані нею через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо переміщення через митний кордон України. В ході проведення огляду транспортного засобу та особистих речей у ОСОБА_1 виявлено тютюнові вироби (сигарети та стіки) різних найменувань в кількості 177 пачок (3540 шт.), що були розміщені серед особистих речей: завернуті в верхній одяг, в сумках та пакетах, завернуті в поліетиленові пакети, що утруднювало виявлення цих товарів.

Таким чином, на думку митного органу, гр. ОСОБА_1 були вчинені дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю товарів, шляхом подання митному органу, як підстави для переміщення товарів, документів, що містять неправдиві відомості щодо вартості цих товарів, чим скоєно порушення митних правил, передбачене ч. 1 ст. 483 МК України.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник Суворов О.В. вказує на те, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та такою, що постановлена без урахування всіх обставин справ з огляду на такі обставини:

- суд 1-ої інстанції під час розгляду справи не взяв до уваги заперечення сторони захисту про відсутність складу інкримінованого правопорушення у діях ОСОБА_1 , якою митному органу не подавались будь-які документи із неправдивими відомостями, також в транспортному засобі були відсутні будь-які тайники, що свідчить про відсутність в її діях умислу на приховання вказаних товарів, зокрема, з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів;

- протокол про порушення митних правил складено з порушенням вимог ч. 2 ст. 494 МК України, оскільки у ньому не зазначено необхідні для розгляду справи відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, зокрема, не зазначено її по батькові, що свідчить про те, що особу ОСОБА_1 не було встановлено; також в протоколі не зазначено, яку заборону вона порушила при перетині кордону та не відображена така заборона щодо переміщення 177 пачок тютюнових виробів та їх дійсна вартість;

- до матеріалів справи не додано жодних висновків експерта щодо визначення ринкової вартості вилученого майна;

- при складенні протоколу службова особа не роз`яснила ОСОБА_1 право на компроміс, що передбачено приписами ст. 521 МК України;

- судом 1-ої інстанції не надано жодної правової оцінки клопотанню сторони захисту про закриття провадження у справі з підстав закінчення строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, в той час коли у справі відсутній процесуальний документ суду про зупинення провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 467 МК України, а сам протокол складено 13.07.2023, тобто після спливу часу притягнення ОСОБА_1 до відповідальності;

- судом також не враховані положення ст. 22 КУпАП, а також наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 від відповідальності, оскільки вона має на утриманні неповнолітнього сина та батьків, які є інвалідами 2-ої групи.

За таких обставин, захисник Суворов О.В. просить скасувати постанову суду від 12.03.2024 та закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України на підставі п.п. 1, 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу правопорушення та за закінченням строків накладення стягнення.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник Суворов О.В. підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, натомість представник митниці Кептене Д.А. заперечував проти її задоволення.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 486 Митного кодексу України (далі - МК України), завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Положення ст. 487 МК України передбачають, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ч. 1 ст. 466 МК України адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показами свідків, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ч. 1 ст. 483 МК України визначає склад адміністративного правопорушення, що полягає у переміщенні або діях, спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Склад правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

При цьому, вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлена можливість використання судами при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує на те, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Переміщення предметів із приховуванням від митного контролю - це їх переміщення через митний кордон із використанням тайників або інших засобів, що утруднюють їх виявлення (тобто «фізичне» приховування), що викликає необхідність затратити зусилля для приховування (зокрема щось розібрати, розкрутити, розширити), застосувати інструменти чи механізми (викрутки чи якісь інструменти), затратити людську працю.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України за кваліфікуючими ознаками - переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України із приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів доведена та підтверджується дослідженими судом апеляційної інстанції наступними доказами:

-протоколом про порушення митних правил №1205/50000/23 від 13.07.2023;

-поясненнями ОСОБА_1 ;

-фото таблицями до протоколу про адміністративне правопорушення;

Що стосується посилання захисника з приводу відсутності у протоколі про адміністративне правопорушення по-батькові ОСОБА_1 , апеляційний суд приймає їх до уваги, однак зауважує, що зазначена обставина не спростовує наявність в її діях порушень митних правил, оскільки у її поясненнях та у свідоцтві про реєстрації т/з вказані її повні анкетні дані, які дають змогу ідентифікувати її особу.

Надаючи оцінку аргументам захисту з приводу того, що в транспортному засобі були відсутні будь-які тайники, що свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 умислу на приховання вказаних товарів, апеляційний суд зауважує, що згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 03.06.2005 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил», використанням інших засобів чи способів, що утруднюють виявлення предметів, можуть визнаватися, зокрема, приховування останніх у валізах, одязі, взутті, головному вбранні, речах особистого користування, на тілі або в організмі людини чи тварини, а також надання одним предметам вигляду інших (зміна їхніх зовнішніх ознак - форми та стану, упаковки, ярликів, етикеток тощо).

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи захисника з приводу того, що до матеріалів справи не додано висновків експерта щодо визначення ринкової вартості вилученого майна, при цьому зауважує на тому, що відповідно до п.1) ч.2 ст. 376 МК України громадяни, які досягли 18-річного віку, можуть ввозити алкогольні напої та тютюнові вироби на митну територію України в ручній поклажі або супроводжуваному багажі без сплати митних платежів та без письмового декларування у таких кількостях із розрахунку на одну особу - 200 сигарет або 50 сигар чи 250 грамів тютюну, або ці вироби в наборі загальною вагою, що не перевищує 250 грамів.

Відтак визначення вартості майна у даному випадку не має вирішального значення для встановлення об`єктивної сторони правопорушення.

Що стосується аргументів захисника з приводу того, що при складенні протоколу службова особа не роз`яснила ОСОБА_1 право на компроміс, що передбачено приписами ст. 521 МК України апеляційний суд зауважує, що відповідно до ч. 5 ст. 522 МК України особа, яка вчинила порушення митних правил, звертається до керівника митного органу із заявою довільної форми з проханням про припинення справи про це порушення митних правил шляхом компромісу. Матеріали, які надані апеляційному суду не містять відомостей з приводу того, що ОСОБА_1 зверталася до митного органу із відповідною заявою.

Апеляційний суд критично оцінює доводи захисника з приводу того, що судом 1-ої інстанції не надано жодної правової оцінки клопотанню сторони захисту про закриття провадження у справі з підстав закінчення строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, в той час коли у справі відсутній процесуальний документ суду про зупинення провадження у справі, оскільки приписами ст. 467 МК України передбачено, що строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом. Зупинення строку накладення стягнення у такому випадку презюмується та не потребує ухвалення жодних рішень. При цьому, апеляційний суд додатково зауважує, що матеріали справи надійшли до Малиновського райсуду м. Одеси в межах строків, передбачених ст. 467 МК України.

Що стосується посилань захисника з приводу того, що судом не враховані положення ст. 22 КУпАП та наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 від відповідальності, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Статтею 23 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справу, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Положення зазначеної статті відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність обраного заходу впливу меті відповідальності. Також даний принцип передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчиненого, так і можливість пом`якшення і навіть відмови держави від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом.

Малозначне правопорушення - це такі дії, які не спричинили або не могли спричинити істотної шкоди суспільним та державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, що охороняються законом.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» № 8 від 03.06.2005 суддя вправі вирішувати питання про можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП. При цьому, необхідно врахувати не лише вартість, а й кількість предметів правопорушення, а також мету, мотив і спосіб його вчинення.

Відтак, враховуючи кількість ввезених тютюнових виробів, ту обставину, що ОСОБА_1 самостійно обрала митний режим «зелений коридор», однак порушила встановлені зазначеним режимом правила, апеляційний суд не вбачає підстав для її звільнення від відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд констатує, що суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що судом була допущена описка в частині зазначення по-батькові ОСОБА_1 , оскільки судом було зазначено « ОСОБА_2 », тоді як відповідно до матеріалів справи правильними є ініціали - ОСОБА_1 , у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає зміні в цій частині.

У відповідності до п. 4) ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне додатково звернути увагу на наступні обставини.

Як вбачається із матеріалів, які надійшли до апеляційного суду, оскаржена постанова винесена 12.03.2024, апеляційна скарга надійшла до Малиновського райсуду м. Одеси 22.03.2024 (а.п.74).

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову. Місцевий суд протягом трьох днів надсилає апеляційну скаргу разом із справою у відповідний апеляційний суд.

Разом з тим, всупереч приписів зазначених норм, матеріали справи були скеровані до апеляційного суду відповідно до супровідного листа 13.08.2024, тобто через 5 місяців після надходження апеляційної скарги.

При цьому, ст. 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено.

Відтак, апеляційний суд констатує, що у зазначеному провадженні вбачаються порушення імперативних строків скерування справи до суду апеляційної інстанції, об`єктивних перешкод направлення зазначеного провадження у термін, визначений ст. 294 МК України матеріали справи не містять, що мало наслідком порушення розумних строків розгляду провадження, у зв`язку з чим вважає за необхідне довести зазначений факт до відома голови Малиновського райсуду м. Одеси задля недопущення аналогічних порушень.

Керуючись ст.ст. 7, 280, 293, 294 КУпАП, ст.ст. 459, 467,486 МК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Суворова О.В., в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 12.03.2024, про накладення стягнення на ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України - змінити.

По тексту постанови змінити анкетні дані особи, яка притягується до адміністративної відповідальності з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 .

В іншій частині постанову залишити без змін.

Звернути увагу голови Малиновського районного суду м. Одеси на необхідність своєчасного направлення матеріалів справи про порушення митних правил до суду апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення є остаточною та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца