Провадження № 3/127/7056/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т. П., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшли матеріали про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№118583 від 27 серпня 2024 року, водій ОСОБА_1 27 серпня 2024 року о 15.50 год на автомобільній дорозі М21, 297 км. керував транспортним засобом «BMW 520І», номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування, тобто не отримав посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 а ПДР України керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, за що передбачена відповідальність ч. 5 ст. 126 КУпАП.

ОСОБА_1 свою вину не визнав та просив провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, надавши письмове клопотання, та зазначив, що 27 серпня 2024 року він не керував транспортним засобом «BMW 520І», номерний знак НОМЕР_1 , а був пасажиром цього автомобіля. Крім того, вказував, що цей транспортний засіб належить на праві власності його бабусі ОСОБА_2 , а 27 серпня 2024 року він з своїм товаришом ОСОБА_3 їхали з м. Києва до м. Вінниці для того щоб відвести даний автомобіль власнику після його ремонту. Керував даним транспортним засобом ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_1 не має посвідчення водія. Коли вони проїжджали смт. Стрижавку на виїзді їх зупинив поліцейський патруль. Він вийшов з переднього пасажирського сидіння автомобіля, а Вадим з водійського та пішли до працівників поліції. На вимогу поліцейського надати документи він надав лише технічний паспорт на автомобіль, а посвідчення водія не надав, так як його не мав, а також повідомив, що він не керував транспортним засобом, а керував Вадим. Працівник поліції повідомив, що за кермом був саме він та керував автомобілем без посвідчення водія, а також перевищив швидкість руху в населеному пункті, а саме рухався із швидкістю 83 км/год. Після чого, відносного нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП та винесена постанова за перевищення швидкості у зв`язку з тим, що документи на транспортний засіб були в нього. Оскільки Вадим поспішав, він зупинив попутний автомобіль та поїхав в напрямку м. Вінниці, а працівники поліції не заперечували проти цього, так як мали намір притягнути до відповідальності саме його. Вказані обставини може підтвердити свідок ОСОБА_3 . Також ОСОБА_1 зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджували факт керування саме ним транспортним засобом «BMW 520І», номерний знак НОМЕР_1 , 27 серпня 2024 року. При цьому, до матеріалів справи не долучено відеозаписи з портативних камер відеоспостереження, а рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Вказані обставини свідчать про те, що він не вчиняв адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки не керував транспортирним засобом.

Суд задовольнив клопотання ОСОБА_1 про виклик свідка.

Свідок ОСОБА_3 суду повідомив, що 27 серпня 2024 року він з ОСОБА_1 повертались з м. Києва на автомобілі «BMW 520І», номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого був він. Коли вони проїжджали смт. Стрижавку на виїзді їх зупинив поліцейський патруль, оскільки він перевищив швидкість руху в населеному пункті, так як поспішав. Вони зупинилися десь за 200 - 300 м від поліцейських, вийшли з автомобіля та попрямували до них. Враховуючи те, що він поспішав до м. Вінниці та під час розмови з працівниками поліції не міг переконати їх, що за кермом автомобіля був саме він, зупинив попутній автомобіль в напрямку м. Вінниці та залишив свого товариша. Він відшкодував ОСОБА_1 кошти, які були сплачені останнім за перевищення швидкості в населеному пункті, оскільки дане правопорушення вчинив саме він.

Вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, покази свідка, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Частиною 5 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Частинами 2-4 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

При цьому, обов`язок доведення наявності в діях особи складу правопорушення, передбаченого певною статтею КУпАП покладається на осіб, які уповноваженні складати протоколи про адміністративне правопорушення, як того вимагає ч. 2 ст. 251 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Однак, матеріали справи містять лише протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№118583 від 27 серпня 2024 року, постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинене адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП та рапорт працівника поліції Владислава Зданевича.

При цьому, Верховний Суд у справі №338/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до ст. 251 КУпАП працівники органу Національної поліції мають надати, зокрема, відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення.

Також варто зауважити, що Верховний Суд у справі №489/4827/16-а (постанова від 15.04.2020) зробив остаточний висновок, що рапорт інспектора не може вважатись об`єктивним доказом порушення, не може слугувати доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки поліцейський у спірних правовідносинах виступає в якості суб`єкта владних повноважень, який зацікавлений у розгляді справи.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Суд звертає увагу, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№118583 від 27 серпня 2024 року, який складений поліцейським, вказано, що проводилась відеофіксація, однак матеріали справи не містять таких додатків і дані відеозаписи не були направлені до суду, про що свідчить внутрішній опис справи.

Також, відсутні і можливі фотознімки працівників поліції на підтвердження порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху.

При цьому, ОСОБА_1 заперечує факт керування транспортним засобом, а свідок ОСОБА_3 в поясненнях наданих суду запевняє, що саме він керував транспортним засобом та перевищив швидкість руху в населеному пункту смт Стрижавка. Також, він повернув ОСОБА_1 кошти сплачені останнім за вчиненння ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП..

На підставі викладеного, доводи ОСОБА_1 про те, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження інкримінованого йому адміністративного правопорушення є обґрунтованими, оскільки знайшли своє підтвердження дослідженими матеріалами справи.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед Законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом, зазначене викладено в п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України».

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Також, в справі «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Таким чином наявні підстави вважати, що в діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона правопорушення, яка має утворювати його склад у сукупності з іншими обставинами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, здійснюючи аналіз наданих суду доказів у їх сукупності, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов висновку, що об`єктивними даними не підтверджено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КпАП, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі підлягає закриттю.

З огляду на викладене, керуючись ч. 1 ст.126, п.1 ст.247, ст.283-285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: