Справа № 216/2546/21
провадження 3-в/216/27/24
ПОСТАНОВА

іменем України

15 жовтня 2024 року м. Кривий Ріг

Суддя Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Бутенко М.В., розглянувши матеріали подання Центрально-Міського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області про вирішення питання, зв`язаного з виконанням постанови суду, відносно ОСОБА_1 ,-

в с т а н о в и в :

До Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло подання Центрально-Міського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області про вирішення питання, зв`язаного з виконанням постанови суду, а саме, постанови Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.07.2021 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт строком 120 годин, за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП.

В обґрунтування подання зазначено, що після отримання постанови, яка надійшла на виконання до Центрально-Міського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області, 30.08.2021 року за вих. № 21/39/3989-21 порушнику було надіслано виклик до уповноваженого органу з питань пробації для роз`яснення порядку та умови виконання стягнення. За викликом порушник не з`явився. Відповідно інформації Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Враховуючи викладені наявні підстави у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 1981 року народження фактично не проживає за вказаною в постанові суду адресою та відповідно до ст.. 304 КУпАП України про адміністративні правопорушення, вважає за доцільне направити матеріали стосовно гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 вирішення питання, пов`язаного з виконанням постанови Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.07.2021 року.

Представник органу з питань пробації ОСОБА_2 , яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи у судове засіданні не з`явилась, надала суду заяву про підтримання подання та розгляд справи у її відсутність.

Дослідивши матеріали подання, приходжу до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.07.2021 у справі №216/2546/21, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді суспільно корисних робіт строком 120 годин. Вказане рішення ухвалено за відсутності особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності.

Разом з цим вжитими співробітниками Центрально-Міського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області заходами встановити фактичне місце мешкання чи перебування ОСОБА_1 та виконати вищевказану постанову не виявилось можливим, зокрема, неодноразовими виходами працівників органу пробації спільно з працівниками поліції за адресою місця проживання правопорушника, зазначеною у постанові, встановлено, що останній там не мешкає.

Так, порядок та процедура виконання постанов про накладення усіх видів адміністративних стягнень регламентується розділом V КУпАП, глава 25 якого містить основні (загальні) положення, а принцип обов`язковості виконання таких постанов для державних і громадських органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян закріплений у ст. 298 цього Кодексу.

Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України, і звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову (ч. 1, 4 ст. 299 КУпАП), а згідно з ч.ч. 1-2 ст. 300 цього Кодексу така постанова виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України. Орган НП забезпечує виконання постанови про адміністративний арешт у порядку, встановленому законами України. При цьому, навпаки, не підлягає виконанню постанова, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. У разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги, а у разі відстрочки виконання відповідно до ст. 301 КУпАП перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки (ч. 1 ст. 303).

Як передбачено статтею 325-1 КУпАП постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт надсилається на виконання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, не пізніше дня, наступного за днем набрання постановою законної сили; виконання стягнення у вигляді суспільно корисних робіт здійснюється шляхом залучення порушників до суспільно корисної праці, вид якої визначається відповідним органом місцевого самоврядування; за виконання суспільно корисних робіт порушнику нараховується плата за виконану ним роботу. Оплата праці здійснюється погодинно за фактично відпрацьований час у розмірі не меншому, ніж встановлений законом мінімальний розмір оплати праці.

Відповідно до ст. 304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Між тим, на національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5 рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Цей висновок об`єктивно узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, який неодноразово у своїх рішеннях вказував, що коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності (рішення від 28.03.2000 у справі «Барановський проти Польщі» (Baranowski v. Poland), заява № 28358/95). ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), п. 33, Reports 1996-V), а у справі «Солдатенко проти України» (Soldatenko v. Ukraine), заява № 2440/07) зазначив, «встановлюючи, що будь-яке позбавлення свободи має здійснюватися «відповідно до процедури, встановленої законом», п. 1 ст. 5 не просто відсилає до національного закону... він також стосується «якості закону», вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права... При цьому «якість закону» означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість позбавлення свободи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля» (п. 111, рішення від 23.10.2008).

Таким чином, виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (ст. 3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, суд приходить до переконання, що зазначена справа про адміністративне правопорушення, щодо накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді суспільно корисних робіт, для цілей ст. 6 Конвенції, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема КК, яка регламентує подібні відносини.

Такою нормою у КК є ст. 80, яка регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Згідно з ч. 1 цієї статті особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин; 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину (ч. 3 і 4 ст. 80 КК).

Враховуючи наведене, вважаю, що відповідно до принципу верховенства права давність виконання постанови судді про накладення стягнення у виді суспільно корисних робіт в адміністративному праві не може тривати довше, ніж давність виконання обвинувального вироку суду у кримінальному праві, у якому особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом 2 років у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі (яким і є суспільно корисні роботи п. 6-1 ч. 1 ст. 24, 31-1 КУпАП).

Таким чином, системний аналіз положень КУпАП у поєднанні з вказаним законодавством і судовою практикою, дають підстави вважати, що строк давності виконання постанови судді про накладення стягнення у виді суспільно корисних робіт повинен розпочинатися з дня набрання цим судовим рішення законної сили, тобто через 10 днів з дня його винесення 27.07.2021, і в усякому разі не перевищувати 2-х років.

На підставі викладеного, вважаю за необхідне звільнити ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення, накладеного постановою судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Керуючись ст. 294, 304 КУпАП України,

п о с т а н о в и в :

Подання Центрально-Міського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області про вирішення питання, зв`язаного з виконанням постанови суду, відносно ОСОБА_1 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт строком 120 годин, накладеного постановою судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.07.2021 за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку давності виконання цього судового рішення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя М.В. Бутенко