Справа № 307/3829/24
Провадження № 3/307/1759/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Бряник М.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КупАП,

В С Т А Н О В И В:

30.08.2024 року о 01 год. 44 хв. в с. Бедевля, по вулиці Богдана Хмельницького водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки "Міцубісі Мі402DE" з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю із порожнини рота, порушення мови та координації руху. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав. Заперечив факт керування ним транспортним засобом та пояснив, що саме з цих причин він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Зауважив, що автомобілем керував не він, а його невістка, ОСОБА_2 .

Захисник Поковба В.В. додав, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог КУпАП, так як такий складений за ч. 1 ст. 130 КУпАП, однак ОСОБА_1 вже притягувався до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП протягом року, а відтак його дії слід було кваліфікувати за ч.2 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Поковба В.В. розглянувши дану справу вважаю, що у діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження в установленому порядку освідчення на стан алкогольного сп`яніння.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №119876 від 30.08.2024 року (а.с.1), рапортом поліцейського СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області сержанта поліції Терези Ревкало від 30.08.2024 року (а.с.2), направленням поліцейського СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області сержанта поліції Терези Ревкало від 29.08.2024 року (а.с.3), рапортом поліцейського СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області сержанта поліції Терези Ревкало від 30.08.2024 року (а.с.4), відеозаписом на DVD диску з місця події з якого вбачається, факт надання водію працівником поліції пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння так і факт відмови ОСОБА_1 пройти такий огляд на місці зупинки чи в медичному закладі (а.с.5) та його особистими поясненнями під час розгляду справи.

Необґрунтованими суд визнає твердження ОСОБА_1 про те, що за кермом автомобіля він не перебував, а перебувала інша особа. Беручи до уваги сукупність доказів, які містяться у матеріалах справи, які досліджені та перевірені судом на предмет належності, достовірності та допустимості, суд не вбачає підстав для визнання доводів у цій частині такими, що заслуговують на увагу.

Так, окрім письмових доказів, у матеріалах справи наявний відеоматеріал, на якому чітко зафіксовано, як автомобіль потрапив в дорожньо транспортну пригоду, а саме зїхав в кювет та біля цього автомоблія на момент приїзду працівників поліції, які були викликані, знаходиться безпосередньо ОСОБА_3 та сторонніх осіб біля автомобля, не має. Також видно, як ОСОБА_1 , перебуваючи біля автомобіля з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння, на запитання поліцейських чи готовий пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, відповів категоричною відмовою, що безумовно підтверджує факт порушення водієм вимог п. 2.5 ПДР та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що стало підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Суд розцінює критично твердження водія про те, що за кермом автомобіля він не перебував, та такі твердження обрані водієм, як спосіб захисту та бажання уникнути відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Відхиляючи ці доводи, суд звертає увагу на те, що докази, які містяться у матеріалах справи повністю узгоджуються між собою, є належними, допустимими та достатніми для висновку про те, що ОСОБА_1 свідомо порушив вимоги п. 2.5 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Приймаючи рішення суд бере до уваги і те, що ОСОБА_1 раніше притягався до адміністратвиної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та у підтвердження своїх доводів не надав будь-які докази, які б підтверджували, його версію захисту про те, що транспортним засобом він не керував. Також у судовому засіданні ОСОБА_1 плутався в своїх поясненнях, так стверджуючи про керування транспортним засобом іншою особою, а саме його невісткою з якою їздив до родичів, на відеозаписі стверджував про інше, а саме про те, що їздив на кладовище де працював.

З приводу тверджень захисника про невідповідність кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП та необхідість кваліфікації його дій за ч.2 ст. 130 КУпАП, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 серпня 2024 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однією тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керувати транспортним засобом на один рік.

На час повторного складення відносно ОСОБА_1 протоколу про адмінстративне правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, постанова Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 серпня 2024 року у справі №307/9/24 ще не набрала законної сили, оскільки така була оскаржена до Закарпатського апеляційного суду. Відтак підстав для кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.2 ст. 130 КУпАП у працівників поліції, на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення, не було та в зв`язку з цим, дії водія було кваліфіковано вірно за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Щодо зміни правової кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи наявність прогалин в праві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення, зокрема, суд приходить до висновку, що в даному випадку правомірним і доцільним буде застосування аналогії процесуального закону - за правилами, закріпленими в КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про відсутність можливості та підстав до притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП та перекваліфікації його дії з ч. 1 ст. 130 КУпАП на ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки це погіршує становище особи, стосовно якої здійснюється розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Обираючи адміністративне стягнення для ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, враховую характер вчиненого правопорушення, ступінь його вини, вважаю необхідним накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 605,60 грн.

Керуючись ст. ст. 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 605,60 (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) судового збору.

Відповідно до ч.1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому копії постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, тобто 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.М. Бряник