Справа № 553/3087/24
Провадження № 3/553/1209/2024
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03.10.2024м. Полтава

Суддя Ленінського районного суду міста Полтави Подмаркова Ю.М., за участі секретаря судових засідань - Макаренка Я.В., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - адвоката Мирка Р.О., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності протягом року не притягувався,

за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

04.09.2024, о 18 год. 17 хв., в м. Полтаві, по просп. Миру, 30а, ОСОБА_1 , діючи на порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, керуючи автомобілем BMW 316i, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, що не реагують на світло, неприродна блідість, поведінка, що не відповідає обстановці), від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у медичному закладі КП "Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради" у лікаря-нарколога, відмовився.

01.10.2024 від захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Мирка Р.О. надійшли письмові заперечення, в яких зазначено, що ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнає. Вважає відсутніми підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у зв`язку з незаконністю складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції, відсутністю будь-яких доказів, які вказують на його вину, недопустимістю наданих доказів та взагалі відсутності події вказаного правопорушення. Зупинка транспортного засобу була здійснена без належних для того підстав, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 не відмовлявся. Працівники поліції не назвали та не обґрунтували причину його зупинки, зазначили лише, що підстава зупинки "третя тридцять п`ята", що по суті для ОСОБА_1 є набором цифр. На обґрунтування пояснили, що причиною зупинки є інформація, що свідчить про причетність водія чи ТЗ до адміністративного правопорушення. Тобто законної причини зупинки ТЗ не було і детального опису, на виконання ч. 2 ст. 35 ЗУ "Про Національну поліцію" працівники поліції також не надали. ОСОБА_1 не порушував будь-яких правил дорожнього руху, і лише після законної зупинки ТЗ працівник поліції мав право проводити огляд на стан сп`яніння на місці зупинки. Працівники поліції почали пропонувати пройти огляд на стан сп`яніння лише після того, як перевірили на планшеті інформацію та виявили, що відносно ОСОБА_1 був складений раніше протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, однак рішення по справі ще немає. Згідно правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 15.03.2019 у справі № 686/11314/17, якщо зупинка транспортного засобу була безпідставна, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини. Матеріали справи не містять засвідченого факту відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, а навпаки, він погоджувався його пройти і згода була фіксована на відео з бодікамери поліцейського неодноразово. Працівники поліції, отримавши згоду на проходження огляду на стан сп`яніння, у порушенням вимог ст. 266 КУпАП, вимог Інструкції про порядок № 1452/735 та Порядку № 1103 вирішили його направити для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння до закладу охорони здоров`я, при тому, що ОСОБА_1 не відмовився від проходження огляду, а коли йому сказали, що це буде у закладі охорони здоров`я, просив надати можливість викликати водія, щоб той забрав його ТЗ, щоб не залишати його на проїжджій частині дороги, однак працівники поліції не дочекавшись водія вирішили на власний розсуд, що він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння та склали протокол. Порушення установленого порядку проведення огляду на стан сп`яніння, передбаченого ст. 266 КУпАП є підставою для визнання його недійсним, а вимоги пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, коли особа погодилася його пройти на місці суперечить вимогам зазначених нормативно-правових актів. Статтею 19 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Провадження у справі просив закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився.

Відповідно до статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, неприбуття в судове засідання особи, що притягується до відповідальності за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не перешкоджає судовому розгляду справи за його відсутності.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвокат Мирко Р.О. у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі. Просив врахувати письмові пояснення та закрити провадження в справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Окрім того зазначив, що відсутня подія адміністративного правопорушення, оскільки в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 04.09.2024 о 18:17 год. керував транспортним засобом, тоді як відеозапис, зафіксований на бодікамеру, розпочинається о 18:21 год.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про таке.

За частиною 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статті 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до статті 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Постанова судді згідно має ґрунтуватися на обставинах установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах (стаття 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як передбачено пунктом 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 12 розділу ІІ вказаної вище Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за вказаних обставин підтверджується наступними доказами, дослідженими під час судового розгляду:

- даними протоколу про адміністративні правопорушення серії ААД № 713356 від 04.09.2024 (а. с. 1);

- направленням на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного 04.09.2024 о 18 год. 30 хв. (а. с. 2);

- довідкою ВАП УПП в Полтавській області від 05.09.2024 з якої вбачається, що ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП протягом року не притягувався (а. с. 3);

- відеозаписами події з бодікамери поліцейських та відеореєстратора (а. с. 4).

Вищезазначені докази, у розумінні статті 251 КУпАП, суд визнає належними, допустимими, та такими, які повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 713356 від 04.09.2024.

На відеозапису, долученого до матеріалів справи, зафіксовані обставини зупинки транспортного засобу BMW 316i, реєстраційний номер НОМЕР_2 , виявлення у водія транспортного засобу ознак наркотичного сп`яніння.

Посилання захисника в запереченнях на протокол на порушення прав ОСОБА_1 з боку поліцейських, не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи, а зокрема відеозаписом.

Із відеозапису, наданого працівниками поліції, вбачається, що під час зупинки транспортного засобу останні неодноразово повідомляють, що підставою для зупинки транспортного засобу була наявність інформація, що свідчить про причетність водія до вчинення адміністративного правопорушення. Право зупинити транспортний засіб із зазначеної підстави надано працівникам поліції ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію".

Будь-яких відомостей, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції, в тому числі щодо причин зупинення транспортного засобу або при складанні протоколу стосовно ОСОБА_1 , оскарження їх дій або бездіяльності згідно чинного законодавства України матеріали справи не містять, а отже суб`єктивні твердження захисника з цього приводу, а саме безпідставності зупинки транспортного засобу, є необґрунтованими.

Доводи адвоката про те, що відеозапис наданий працівниками поліції не є безперервним, не спростовують фактичних обставин справи та підтверджують факт відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом прядку. Більше того, у ході перегляду відеозапису жодного підроблення, псування чи спотворення запису під час судового розгляду не встановлено.

Також є безпідставними доводи того, що водій ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду, оскільки з відеозапису з нагрудної камери працівника поліції чітко вбачається, що поліцейський неодноразово (протягом 40 хв.) пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичній установі, однак останній, хоча і не відмовлявся, однак усіляко ухилявся проїхати в медичний заклад, зазначаючи що не може залишити транспортний засіб, тривалий час здійснює телефонні дзвінки, розмовляє по телефону.

Дії водія працівниками поліції були вірно розцінені як такі, що спрямовані на ухилення від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння та вчинені у формі пасивної відмови.

Суд також не приймає до уваги посилання щодо невинуватості ОСОБА_1 , оскільки відмова від вимоги поліцейського пройти в установленому порядку огляд на стан сп`яніння у медичному закладі є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, незалежно від того, чи був водій в стані наркотичного сп`яніння, і пояснення щодо відсутності ознак наркотичного сп`яніння не є підставою для звільнення від адміністративної відповідальності.

Стосовно тверджень захисту про відсутність події адміністративного правопорушення, оскільки в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом 04.09.2024 о 18:17, тоді як відеозапис, зафіксований на бодікамеру поліцейського, розпочинається пізніше, о 18:21 год., суд зазначає, що керування транспортним засобом ОСОБА_1 зафіксовано саме о 18:17 год. на відеореєстратор, відеозапис якого досліджено під час судового розгляду, тому цей час і було зазначено в протоколі.

Отже, всі доводи захисника суддя розцінює як позицію захисту, направлену на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Поряд з цим, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення досягає більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торіха поти Іспанії», параграфи 29-30) Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ є частиною національного законодавства, а тому суд вважає за необхідне їх застосувати при судовому розгляді, вбачаючи на наявність таких самих випадків, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.

Отже, суд вважає доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд, кваліфікує дії ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, як відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Враховуючи вищевикладене, суд, вважає необхідним та достатнім для виховання ОСОБА_1 та запобігання вчиненню ним нових правопорушень накласти адміністративне стягнення в межах санкції частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк один рік, а також, відповідно до статті 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, пункту 5 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", стягнути з нього судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн 00 к., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Строк сплати штрафу не пізніш як через 15 днів з дня отримання копії постанови.

У разі несплати штрафу у вказаний строк особою, яку притягнуто до відповідальності, у порядку примусового виконання постанови стягується подвійний розмір штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір (стягувач: Державна судова адміністрація України, місцезнаходження: м. Київ, вул. Липська, 18/5, ) в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605 (шістсот п`ять) грн 60 к.

Постанова суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Полтави. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Повний текст постанови проголошено 08.10.2024.

Суддя Ю.М. Подмаркова