Справа №750/6932/24
Провадження №3/750/2289/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого судді - Самусь Л.В.,

за участю секретаря - Бублик Т.М.,

захисника - Дворніченка М.М.,

розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючого, мешканця АДРЕСА_1 , - за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

в с т а н о в и в:

Як зазначено у протоколі серії ААД №884275 від 06.05.2024, ОСОБА_1 06.05.2024 о 11:55 год. в м. Чернігові по вул. Всіхсвятська, 18, керував транспортним засобом Mazda 323, НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на визначення стану сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Драгер ARCE-0238, результат позитивний 0,69‰ проміле, чим порушив вимоги пункту 2.9 «А» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В судових засіданнях ОСОБА_1 з протоколом не погодився та пояснив суду, що такого показника, який показав прилад Драгер, бути не могло, в той день він не вживав алкоголь, а на місці під час спілкування з поліцейськими він розгубився, не знав як діяти, ознаки сп`яніння йому не називали, порядок огляду не роз`яснювали. Він після складання протоколу проконсультувався і поїхав до лікарні сам, хоча поліцейськими не було йому роз`яснено право не погодитись з результатами тестування і в такому випадку права на проходження огляду у лікаря.

В судове засідання, призначене на 15.10.2024 о 12:30 год. ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Жодних заяв та клопотань, щодо відкладення розгляду справи від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, до суду не надійшло.

Вирішуючи питання щодо можливості проведення судового розгляду за відсутності ОСОБА_1 , суд виходить з того, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь у розгляді її справи, встановлене частиною першою статті 268 КУпАП, не є абсолютним.

Відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення має корелюватися із завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, серед яких у відповідності до ст. 245 КУпАП є своєчасне з`ясування обставин справи та вирішення її у точній відповідності з законом, тобто таке відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення не має перешкоджати розгляду справи із збереженням можливості притягнення особи до адміністративної відповідальності в межах строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, у випадку встановлення наявності складу адміністративного правопорушення в діях такої особи.

За змістом ст. 268 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП можуть розглядатися за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Судом були створені всі належні процесуальні можливості для реалізації ОСОБА_1 права на захист, оскільки останньому надавався час на запрошення захисника для представлення власних інтересів в суді, чим той і скористався.

Відтак, з метою дотримання необхідного балансу між забезпеченням права особи на участь у розгляді справи та самим розглядом справи з дотриманням як строків розгляду справи судом, так і строку можливого притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за участю в судовому засіданні захисника ОСОБА_1 адвоката Дворніченка М.М., проти чого заперечень від захисника не надійшло.

Свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що йому зателефонував ОСОБА_1 та повідомив, що його зупинили працівники поліції. Він під`їхав до нього, вже на той час протокол склали. Він був без ознак сп`яніння і він йому порадив проїхати до лікаря. ОСОБА_1 одразу поїхав до лікаря і він разом з ним, це було десь через 30 хв. Але огляд одразу в лікарні чомусь не провели, він чекав на нього, поки той сплатить за огляд гроші, а потім провели огляд.

Опитана в якості свідка лікар наркологічного диспансерного відділення КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Чернігівської обласної ради ОСОБА_3 пояснила суду, що вона проводила огляд в порядку самозвернення. Після отримання результатів аналізів в крові алкоголю виявлено не було, а в сечі 0,27. Керуючись наказом МОЗ №1452/735, вона встановила стан сп`яніння, хоча в крові алкоголь не було виявлено і прилад Драгер також алкоголь не показав. Вважає, що для водія показник 0,27 в сечі це є перевищенням норми, етанол не має бути в сечі. Керувалась також протоколом 10.00, що передбачений МКХ-10, яким передбачається проведення лабораторних досліджень. Також зазначила, що не знає, де зазначено про норми етанолу у сечі, але вони так роблять і тому такий висновок.

Захисник Дворніченко М.М. просив закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки в матеріалах відсутні докази, які б підтвердили факт керування автомобілем ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння. Процедура проведення огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння була порушена з самого початку, оскільки ОСОБА_1 не було роз`яснено право на проходження огляду як на місці зупинки так і у лікаря-нарколога, не роз`яснено право не погодитись з результатами освідування на місці зупинки і в такому випадку пройти огляд у лікаря. Крім того, з відеозапису слідує, що ОСОБА_1 не було названо ознак сп`яніння, вказано лише про тремтіння пальців рук, на що останнім повідомлено причину тому як хвилювання, тоді як у акті огляду таких ознак перелічено три. До того ж, після складання протоколу ОСОБА_1 самостійно звернувся до лікарні, де пройшов огляд на стан сп`яніння, в результаті якого ані газоаналізатор, ані аналіз крові не виявив алкоголю у того, про що зазначено у відповідній виписці лікаря. Посилання ж лікаря в судовому засіданні на ті підстави, що нею був встановлений стан алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 на підставі результату аналізу сечі 0,27% не заслуговують на увагу, оскільки діючим законодавством встановлено норми вмісту алкоголю в крові та у видихуваному повітрі, жодних норм алкоголю в сечі для водіїв не передбачено, що і підтверджено лікарем в судовому засіданні, так як остання сама повідомила, що не знає де про це зазначено. Окрім того, посилання лікаря на проведення процедури освідування за МКХ-10 не відповідає дійсності. Так, десятий перегляд Міжнародної статистичної класифікації хвороб і проблем, пов`язаних зі здоров`ям (МКХ-10), не містить будь-яких медичних протоколів. При цьому наказом МОЗ України від 21.09.2009 №681 затверджено медичні протоколи, серед яких «Клінічний протокол надання медичної допомоги хворим з психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання алкоголю. Гостра інтоксикація неускладнена (код МКХ-10: F10.00)». Однак таким протоколом не передбачено дослідження біологічного зразка сечі, а діагностичний висновок за таким протоколом робиться комісією з трьох лікарів. Більш того, 09.11.2020 Наказом МОЗ №2555 «Про затвердження стандартів медичної допомоги «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів» наказ МОЗ України від 21.09.2009 року №681 визнано таким, що втратив чинність. З огляду на зазначене, висновок лікаря, яким встановлено стан сп`яніння ОСОБА_1 лише на підставі аналізу сечі не може бути доказом дійсного перебування останнього в стані сп`яніння, при цьому показник алкоголю в крові у останнього є 0,0%, як і показник алкоголю в крові у видихуваному повітрі також склав 0,0%, що зафіксовано лікарем у виписці.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника, свідків, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, та надані захисником письмові пояснення, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь які фактичні дані на основі яких у встановленому законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який в порядку ст. 251 КУпАП є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення, та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол, та не може бути перекладено на суд.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Відповідно до положень ст. 130 КУпАП складом адміністративного правопорушення є як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, так і керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.9 «а» ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проходження такого огляду регламентовано Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735 (надалі «Інструкція».

Згідно п.6 розділу І «Інструкції» огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я.

Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння.

Згідно з пунктом 2 розділу І цієї «Інструкції» огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п. 3 «Інструкції» ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Також, відповідно до «Інструкції», огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки або у найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на проведення такого огляду, у тому разі, якщо водій відмовився від огляду на місці чи був незгоден з його результатами (п.п. 6 та 7 розділу І «Інструкції»).

Відповідно до п. 22 розділу ІІІ «Інструкції» висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Так, з відеозапису, долученого до протоколу, дослідженого у судовому засіданні, встановлено, що під час спілкування з ОСОБА_1 , працівник поліції не назвав ознак, з яких вбачається, що такий знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, а вказав, що «виявлено деякі ознаки», після чого попросив показати руки і вказав, що такі трясуться. ОСОБА_1 повідомив, що переживає. Однак, працівником поліції більше жодної ознаки, яка б вказувала на підстави вважати, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, які в подальшому вже були вказані у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя) названо водію не було. ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на місці зупинки, на що той погодився. Після продуття приладу Драгер такий видав результат 0,69‰ проміле, і на питання поліцейського чи згоден ОСОБА_1 з результатом, той відповів «А що робити?». При цьому, поліцейським не було роз`яснено водієві його право на проходження огляду на стан сп`яніння не лише на місці зупинки, а й у лікарні, як і право не погодитись з результатом освідування, проведеним на місці зупинки, яке потягне за собою пропозицію пройти такий огляд у медичному закладі.

Тобто, під час перегляду відеозапису, встановлено сумнівність щодо виявлених працівниками поліції ознак алкогольного сп`яніння, оскільки в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів зазначено, що ОСОБА_1 мав запах алкоголю з порожнини рота, різку зміну забарвлення шкірного покриву обличчя, в той час, відповідно до відеозапису, працівник поліції про такі ознаки взагалі не повідомляє водію, а лише потім зазначає про такі у акті, при цьому фактично навіть не встановлює такі оглядом особи.

Також, відповідно до «Інструкції», огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки або у найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на проведення такого огляду, у тому разі, якщо водій відмовився від огляду на місці чи був незгоден з його результатами (п.п. 6 та 7 розділу І «Інструкції»).

Відповідно до п. 22 розділу ІІІ «Інструкції» висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Так, відповідно до наданих в судовому засіданні пояснень ОСОБА_1 , а також з відеозапису, долученого до протоколу, та який було відтворено в судовому засіданні, вбачається, що поліцейськими було порушено процедуру проведення огляду на виявлення стану сп`яніння особи, оскільки водію з самого початку працівниками поліції не було роз`яснено право на проходження процедури освідування як на місці зупинки так і у медичному закладі, а запропоновано лише пройти огляд на місці зупинки за допомогою приладу Драгер. При цьому, водій погодився пройти такий огляд на місці зупинки. Крім того, з відеозапису слідує, що ОСОБА_1 дійсно не повідомлялось і про його право на проходження огляду у лікарні в разі його незгоди з результатами огляду. Суд констатує, що згідно пункту 2.5 ПДР України водій зобов`язаний на вимогу поліцейських пройти огляд на визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, і ОСОБА_1 дотримався вказаної вимоги, однак останній не зобов`язаний знати вимоги Інструкції та ст. 266 КУпАП про порядок проходження такої процедури і право на проходження огляду не лише на місці зупинки, а й на право не погодитись з результатами огляду, проведеного на місці зупинки і проходження в такому випадку огляду у медичному закладі, про таке право йому мали б роз`яснити працівники поліції, однак згідно відеозапису таке право йому роз`яснено не було. Також, працівник поліції запитує чи згоден ОСОБА_1 з результатом приладу Драгер, на що той відповідає «А що робити?», при цьому про право водія на незгоду з результатами і в такому випадку можливість пройти огляд у лікаря, йому не повідомляють.

Таким чином, суд приходить до висновку, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння був проведений з порушенням вимог п. п. 8,12,13 Інструкції, тобто результати огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведеного поліцейськими 06.05.2024 року на місці зупинки за допомогою приладу Драгер щодо ОСОБА_1 , виключає можливість визнання цього письмового документу як допустимого доказу в справі.

Більш того, під час судового розгляду ОСОБА_1 надав суду копію виписки №324 від 06.05.2024, в якій зазначено лікарем ОСОБА_3 , що у ОСОБА_1 «Психічні та поведінкові розлади наслідок вживання алкоголю. Гостра інтоксикація не ускладнена (Алкогольне сп`яніння)».

При цьому з даної копії виписки слідує, що ОСОБА_1 у лікаря було пройдено огляд та продуто прилад Драгер, який показав вміст алкоголю у видихуваному повітрі на рівні 0,0%, а за результатами токсикологічного дослідження у крові етанол не виявлено 0.0%, в сечі виявлено 0,27% проміле.

Суд критично ставиться до вказано висновку, в частині встановлення лікарем діагнозу «Психічні та поведінкові розлади наслідок вживання алкоголю. Гостра інтоксикація не ускладнена (Алкогольне сп`яніння)», оскільки лікарем в судовому засіданні зазначено, що такий встановлено на підставі токсикологічного дослідження сечі, при цьому їй невідомо, які норми алкоголю встановлені в Україні при виявлені етанолу в сечі водія і яким нормативним актом це передбачено, а посилання на встановлення зазначеного діагнозу на підставі Клінічного протоколу надання медичної допомоги хворим з психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання алкоголю Міжнародної статистичної класифікації хвороб і проблем, пов`язаних зі здоров`ям (МКХ-10) є безпідставними, оскільки такий протокол в медичних закладах на час проведення освідування водіїв, зокрема й ОСОБА_1 , застосовуватись не міг, оскільки був визнаний таким, що втратив чинність (наказ МОЗ України №2555 від 09,11.2020). При цьому, такий висновок лікаря щодо перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння спростовується результатом огляду ОСОБА_1 , викладеними у цій ж виписці, відповідно до якого показник алкоголю в крові у видихуваному повітрі ОСОБА_1 склав 0,00%, як і в самій крові водія етанол виявлено не було, відповідно до токсикологічного дослідження.

Отже, як вбачається з дослідженого судом відеозапису до протоколу серії ААД №884275 від 06.05.2024, в порушення вимог Інструкції та ст. 266 КУпАП ознаки сп`яніння, зазначені поліцейським у акті огляду, водію названі не були, право на проходження огляду на визначення стану сп`яніння як на місці зупинки так і у лікарні, як і право не погодитись з результатами огляду на місці зупинки ОСОБА_1 роз`яснено не було, а тому у суду наявний обґрунтований сумнів в тому, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі Кобець проти України (з урахуванням первісного визначення принципу поза розумним сумнівом у справі Авшар проти Туреччини) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Дослідивши матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №884275 від 06.05.2024, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 06.05.2024, чек з результатами тестування на приладі Дрегер Alcotest 6810 ARCE-0238 від 06.05.2024 з результатом 0,69 ‰ проміле, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 06.05.2024, рапорт інспектора взводу №1 роти №3 БУПП від Чернігівській області ДПП старшого лейтенанта поліції Ігоря Щиголь від 06.05.2024, копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2081645 від 06.05.2024, відеозапис до протоколу серії ААД №884275 від 06.05.2024, переглянутий в судовому засіданні, а також надану ОСОБА_1 копію виписки № 324 від 06.05.2024, приходжу до висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю, оскільки обставини, зазначені у протоколі про вчинення адміністративного порушення, не відповідають обставинам, зафіксованим на відеозаписі, доданому до протоколу, а також не підтверджуються сукупністю наданих доказів, тобто притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами, тоді як в даному випадку протокол не відповідає вимозі його достатності, що є підставою для закриття справи.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Таким чином, оскільки належних, допустимих і достовірних доказів того, що працівниками поліції було виконано вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкції №1452/735, при проведенні огляду ОСОБА_1 на встановлення факту перебування його в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, суду надано не було, доводи захисника, щодо недотримання працівниками поліції визначеної процедури проведення огляду на визначення стану такого сп`яніння, тому слід вважати, що в такому випадку відсутнє порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9 «а» ПДР України, тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що провадження в справі підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 247 п. 1, 284 п. 3 КУпАП

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження в справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення до Чернігівського апеляційного суду.

Суддя Л.В. Самусь