Справа № 147/1112/24
Провадження № 3/147/552/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року с-ще Тростянець

Суддя Тростянецького районного суду Вінницької області Борейко О. Г. , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з Відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУ НП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, непрацюючої,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

09 жовтня 2024 року до Тростянецького районного суду Вінницької області після доопрацювання з Відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУ НП у Вінницькій області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 481315 від 17.08.2024 щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №481315 від 17.08.2024 вбачається, що 17 серпня 2024 року о 09.03 год. ОСОБА_1 за місцем свого проживання вчинила відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 домашнє насильство, тобто умисні дії психологічного характеру, а саме ображала нецензурною лайкою внаслідок чого могла бути завдана шкода його психологічному здоров`ю.

Постановою судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 20 серпня 2024 року матеріали про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП повернуто до Відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області для належного оформлення.

Постановою судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 30 серпня 2024 року матеріали про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП повторно повернуто до Відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області для належного оформлення.

В ході доопрацювання адміністративних матеріалів поліцейським СРПП ВП №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області Володимиром Рибачком підготовлено рапорт (без дати), зі змісту якого випливає, що під час доопрацювання матеріалу він може пояснити, що під час обслуговування даного виклику гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно повідомляла що має аудіозапис, але остання повідомила, що подасть його в суді, як доказ (а.с. 15).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 277 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення, в тому числі, передбачене ст.173-2 КУпАП розглядається судом протягом доби.

З метою розгляду справи судове засідання призначено на 15:00 годину 10 жовтня 2024 року, про що повідомлено ОСОБА_1 за номером телефону наявним у матеріалах справи, про що свідчить телефонограма складена секретарем судового засідання 09.10.2024.

В судове засідання 10 жовтня 2024 року ОСОБА_1 не прибула. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлялася вчасно та належним чином.

Водночас ОСОБА_1 під час телефонної розмови із секретарем судового засідання повідомила, що вона не має змоги приїхати в судове засідання оскільки перебуває за кордоном.

Відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.173-2 цього Кодексу, не належать до переліку справ, при розгляді яких є обов`язковою присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, неявка ОСОБА_1 у судове засідання не є перешкодою для проведення розгляду цієї справи справи.

Враховуючи те, що судом вжито всіх заходів для повідомлення громадянки ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи, однак вона в судове засідання не з`явилася, клопотання про причини неявки до суду та відкладення розгляду справи не заявляла, а тому суд, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч.4 ст.294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому суд вважає за необхідне розглянути справу за його відсутності, що не може розцінюватись як порушення її прав, передбачених ст.268 КУпАП.

Окрім того, з цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що за змістом вимог КУпАП учасники судового процесу та їхні представники повинні з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступного.

Згідно зі ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №481315 від 17.08.2024 вбачається, що 17 серпня 2024 року о 09.03 год. ОСОБА_1 за місцем свого проживання вчинила відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 домашнє насильство, тобто умисні дії психологічного характеру, а саме ображала нецензурною лайкою внаслідок чого могла бути завдана шкода його психологічному здоров`ю.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у скоєному адміністративному правопорушенні надано: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №481315 від 17.08.2024 (а.с. 2); протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію у потерпілого ОСОБА_2 від 17.08.2024, зі змісту якого випливає, що ОСОБА_2 просить прийняти міри до його колишньої дружини ОСОБА_1 (а.с. 3); письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 17.08.2024, в яких він повідомив, що 17.08.2024 о 09:00 годині за адресою: АДРЕСА_1 , між ним та колишньою дружиною ОСОБА_1 виникла суперечка відносно майна, під час якої остання почала його ображати і висловлюватися нецензурною лайкою (а.с. 4); форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 17.08.2024 (а.с. 5)

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Таким чином Законом встановлено, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи реальне настання фізичної або психологічної шкоди.

Тобто, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі.

ОСОБА_1 інкримінується психологічне насильство по відношенню до ОСОБА_2 , як зазначено у протоколі, яке мало місце о 09 год 03 хв. і проявилось у образах нецензурною лайкою. Натомість з доданих до протоколу матеріалів, зокрема письмових пояснень ОСОБА_2 від 17.08.2024 випливає, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на сімейно-побутовому грунті виникла сварка, яка мала місце о 09:00 годині.

Суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

В матеріалах справи, відсутні будь-які інші беззаперечні та достатні докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, більше того матеріали двічі направлялися суддею на доопрацювання до ВП, однак жодного доказу на підтвердження насильства у сім`ї відносно ОСОБА_2 , а також те, що під час сварки ОСОБА_1 мала значну перевагу, яка могла б завдати шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА_2 суду не надано, тому не можливо дійти висновку про вину ОСОБА_1 "поза розумним сумнівом".

Таким чином, сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє спростувати сумніви у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_1 неправомірних дій, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Доводи потерпілого ОСОБА_2 наведені у письмових поясненнях від 17.08.2024, суд оцінює критично, оскільки такі доводи нічим не підтверджуються, а рішення суду не може грунтуватися на припущеннях.

Так, ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Відповідно до ст. 252 КУпАП та ст. 94 КПК України, оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив рішення (вирок, постанову, ухвалу).

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Приписами ст.62 Конституції України унормовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Лавенте проти Латвії" від 07.11.2002 неодноразово вказував, що, оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення"за відсутності розумних підстав для сумніву".

Згідно із п.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Виходячи з наведеного вище, вважаю що в даному випадку в діях громадянки ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки суду не надано жодного беззаперечного доказу, з якого вбачалося б, що ОСОБА_1 17 серпня 2024 року о 09:03 годині за місцем свого проживання вчинила домашнє насильство щодо свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 , у зв`язку із чим провадження в даній справі підлягає закриттю.

Керуючись статтями 36, 173-2, 283, 284, 294 КУпАП, ЗУ «Про судовий збір», суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки визначені Кодексом України про адміністративне правопорушення, з урахуванням норм статтей 287-291 даного Кодексу, і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О. Г. Борейко