КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Оніщука М.І. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2023 року про притягнення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 18.10.2023 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. Також стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Згідно з указаною постановою 28.08.2023 о 16 год. 45 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Toyota Corolla» д.н.з НОМЕР_1 у м. Києві на площі Спортивна, 1-А, при зміні напрямку руху не переконалася в безпеці свого маневру, внаслідок чого здійснила зіткнення з транспортним засобом «LandRover RangeRover Velar» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , чим порушила вимоги п. 10.1 ПДР України, тобто вчинила адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП (а.с.14).

Не погодившись з постановою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відомості зазначені у протоколі не відповідають дійсності, отже протокол оформлений неналежним чином, а відтак він не може бути доказом її вини. Судом не були належним чином встановлені фактичні обставини справи, зокрема напрямок руху обох транспортних засобів, що стало підставою для необґрунтованого висновку про порушення нею п. 10.1 ПДР України. Також суд не звернув уваги та не дав належної оцінки тому, що при одночасному перестроюванні транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч (п. 10.3 ПДР), а отже, враховуючи напрямок руху і розташування транспортних засобів на дорозі, саме водій ОСОБА_3 повинен був надати дорогу транспортному засобу під її керуванням (а.с.17-25).

Матеріали справи разом з апеляційною скаргою надійшли до Київського апеляційного суду 13.03.2024 (а.с.34,35).

Постановою Київського апеляційного суду від 15.03.2024 поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 18.10.2023 (а.с.36,37).

Постановою Київського апеляційного суду від 29.04.2024 призначено судову-автотехнічну експертизу (а.с.66-70).

05.09.2024 до Київського апеляційного суду надійшов висновок експертів за результатами проведення судової комісійної автотехнічної експертизи № 6580/24-52 від 28.08.2024, разом з матеріалами справи (а.с.92-103).

ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_4 - адвокат Мельниченко М.С. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважаючи її безпідставною і необґрунтованою та просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Положеннями статті 1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вимогами статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що згідно протоколом про адміністративне правопорушення, 28.08.2023 о 16 год. 45 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Toyota Corolla» д.н.з НОМЕР_1 у м. Києві на площі Спортивна, 1-А, при зміні напрямку руху не переконалася в безпеці свого маневру, внаслідок чого здійснила зіткнення з транспортним засобом «Land RoverRange RoverVelar» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , чим порушила вимоги п. 10.1 ПДР України, тобто вчинила адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

Суд першої інстанції вважав доведеною вину ОСОБА_1 у порушені ПДР, що призвело до ДТП з пошкодженням транспортних засобів.

Проте, суд апеляційної інстанції не може погодитися з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу;

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

в) на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів;

г) під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів;

ґ) не забруднювати проїзну частину та смугу відведення автомобільних доріг;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

е) повідомляти дорожньо-експлуатаційним організаціям або уповноваженим підрозділам Національної поліції про виявлені факти створення перешкод для дорожнього руху;

є) не вчиняти дій, внаслідок яких може бути пошкоджено автомобільні дороги та їх складові, а також завдано шкоди користувачам.

Пункт 10.1. ПДР України визначає, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно до ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Наявні у справі докази в їх сукупності, зокрема, схема ДТП, пояснення учасників ДТП, надані учасниками фотознімки пошкоджених транспортних засобів, а також висновок експертів, свідчать про дотримання ОСОБА_1 ПДР України.

Так, у відповідності до висновку експертів за результатами проведення судової комісійної автотехнічної експертизи № 6580/24-52 від 28.08.2024, в даній дорожній обстановці, що склалася та з технічної точки зору, дії водія автомобіля Toyota ОСОБА_1 вимогами ПДР України не регламентуються (в контексті однієї з умов виникнення даної пригоди), вона повинна була керуватися загальними вимогами цих Правил.

У даній дорожній ситуації водій автомобіля Land Rover ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1 і 13.3. ПДР України.

З причин викладених в дослідницькій частині, не має підстав технічного характеру вбачати в діях водія автомобіля Toyota ОСОБА_1 невідповідностей вимогам ПДР України, які з знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

У свою чергу, дії водія автомобіля Land Rover ОСОБА_3 , з технічної точки зору, не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 13.3 ПДР України і вказана невідповідність знаходиться у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачяться на користь її невинуватості.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України(конституційності) ст. 368-2 КК від 26.02.2019 № 1-р/2019.

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином, особу може бути визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення виключно в разі встановлення в її діянні всіх ознак складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, тобто, за наявності усіх необхідних елементів об`єктивних та суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як правопорушення - у сукупності.

З наведеного вбачається, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт порушення ОСОБА_1 ПДР України, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, матеріали справи не містять, що виключає можливість притягнення її до адміністративної відповідальності.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про достатність доказів, які вказують на винуватість ОСОБА_1 є передчасним і необґрунтованим, а отже постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Печерського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2023 року про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасувати, а провадження у справі закрити, на підставі пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя М.І. Оніщук