Номер провадження: 33/813/255/24
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Стахова Н. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого судді - Стахової Н.В.,

за участю секретаря

судового засідання Булацевської Я.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 30.11.2023, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2023 рокувизнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Судом першої інстанції встановлено, що вина ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України та вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП повністю підтверджується зібраними по справі доказами, а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №533805 від 29 серпня 2023 року, висновком КНП «ООМЦПЗ» ООР №001858 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23 серпня 2023 року та відеозаписами з портативних відеореєстраторів.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, 11.12.2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що вважає її необґрунтованою та незаконною, прийнятою за умов порушення норм матеріального і процесуального права,у зв`язку з чим просить суд скасувати постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 30.11.2023 року, а провадження по справі в зв`язку із відсутністю події адміністративного правопорушення закрити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у ситуації, яка є предметом розгляду, патрульні поліцейські не мали підстав для зупинки його транспортного засобу, а зупинивши транспортний засіб, не поінформували про конкретну причину такої зупинки, детально не описали підстави зупинки, як це є визначеним у ст.35 Закону України «Про національну поліцію». Зазначає, що зупинення його, як водія транспортного засобу, за відсутності передбачених ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» підстав, було протиправним, а отже таким, що вказує на незаконний характер всіх наступних за цим дій та рішень працівника Національної поліції, як суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із притягненням до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначає, що подія адміністративного правопорушення мала місце 20.08.2023 року, а сам протокол серії ААД № 533805 складено 29.08.2023 року, тобто через дев`ять днів, тобто протокол про адміністративне правопорушення складено працівником поліції з порушенням вимог ст. 254 КУпАП, а отже не може виступати допустимим доказом по справі.

Вважає, що оскільки до медичного закладу він був доставлений 20.08.2023 року, а висновок щодо результатів медичного обстеження № 001858 був складений 23.08.2023 року, то виходячи із положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 він є недійсним.

Зазначає, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у

справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Крім того зазначає, що розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, здійснений за умов: порушення процесуальних норм ст.268 КУпАП, а саме за відсутності правопорушника, без висновків стосовно обставин, на які послався правопорушник у заперечення своєї провини в наданих до суду письмових поясненнях, тобто за умов порушення ст. 245 КУпАП, ігнорування приписів ст.252 КУпАП та практики ЄСПЛ стосовно стандартів доказування, яка є джерелом права в Україні.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник Сафонов О.А. підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в справі докази, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Відповідно до статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенству права, законності, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Згідно із ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи та оскаржуваної постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 участі в судовому засіданні 30.11.2023 року в суді першої інстанції не приймав.

Разом з тим, в матеріалах справи містяться клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, призначеного на 30.11.2023 року, в якому останній просить суд розгляд справи здійснити за його особистої присутності (а.с. 26).

В постанові від 30.11.2023 року суд першої інстанції не прийняв до уваги заяву ОСОБА_1 про перенесення розгляду справи, зазначивши що його неявка відбулась без поважних причин.

Отже, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 268 КУпАП, розглянув справу під час відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від якої надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Зазначене порушення процесуальних норм є істотним оскільки перешкодило ОСОБА_1 скористатися його правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, в тому числі правом на захист, що є підставами для скасування постанови суду про притягнення такої особи до відповідальності.

На підставі вищевикладеного, оскільки при розгляді справи суд першої інстанції порушив норми процесуального права, суд вважає за необхідне скасувати постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 30.11.2023 року.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 533805 від 29.08.2023 року, 20 серпня 2023 року о 21 годині 56 хвилин у м. Одесі по пров. Високий, 17, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Honda Lead», державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння згідно висновку КНП «ООМЦПЗ» ООР № 0011858 від 23.08.2024 р, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. У протоколі зафіксовано, що документи не вилучались, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не отримував, в графі пояснення зазначено: «надам в суді», протокол підписаний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції проведеного лікарем КНП «ООМЦПЗ» ООР № 0011858 від 23.08.2024 р. встановлено, що станом на час огляду 20 серпня 2023 року, ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння.

Відповідно до ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Натомість, всупереч зазначеним вимогам закону, уповноваженою особою УПП в Одеській області протокол серії ААД № 533805 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.3) був складений лише 29.08.2023 року, тобто через дев`ять днів з моменту виявлення правопорушення 20.08.2023 року.

Виходячи із загальних завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення, визначених статтею 1 цього Кодексу, уповноважені посадові особи органів державної влади, які відповідно до ст. 255 КУпАП наділені повноваженнями складати протоколи про адміністративне правопорушення, повинні діяти на підставі закону та згідно процедури визначеної законодавчими нормами. Однак ці порушення закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Отже, вищенаведені обставини дають підстави апеляційному суду констатувати, що у даній справі має місце істотне порушення процесуальних норм під час складання протоколу серії ААД № 533805 від 29.08.2023 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, а отже цей протокол, у розумінні ст. 251 КУпАП, неможна вважати допустимим доказом по справі.

Згідно загальних положень, що містяться у п. 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як зазначено у п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП під порушенням зазначається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Для того, щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в противному випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення Правил дорожнього руху та подальшим притягненням до відповідальності), може поставити під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення «нетверезого водія».

Так, у Постанові Верхового суду від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17 зазначено, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм Правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а співробітники поліції можуть запиняти автомобіль, лише коли є факт правопорушення.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортні», за яким керування транспортним засобом- виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

На відеозаписах з портативних відеореєстраторів відсутній момент зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , з наданих матеріалів не можливо перевірити чи відповідала вона вимогам ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», в матеріалах справи також відсутні посилання на правові підстави такої запинки. Не було проведено необхідних дій, передбачених Інструкцією 1452/735 які дають підстави вважати те, що особа перебуває у стані наркотичного сп`яніння та ОСОБА_1 не були роз`яснені права.

Крім того, відповідно ч.ч. 3, 4, 5, 6 ст. 266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п.8,12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року №1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Натомість, всупереч вказаним вимогам закону, в матеріалах справи відсутнє направлення встановленої форми на огляд ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

До того ж поліцейськими було порушено п. 10 Розд. 2 Інструкції, оскільки ними не було складено акт огляду на стан сп`яніння у двох примірниках, один з яких мав бути вручений водію.

Відповідно до положень ст. 1 та ч. 1 ст. 2 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25).

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v.theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Таким чином слід дійти висновків про те, що судом першої інстанції, у порушення вимог ст.280 КУпАП, не було з`ясовано усіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення та суд дійшов передчасного висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не доведена беззаперечними доказами, а сумніви, які виникли у ході розгляду цієї справи апеляційним судом мають бути витлумачені на користь останнього. Тому апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про відсутність доказів наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП, має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , підлягає задоволенню, а постанова судді Малиновського районного суду м. Одеси від 30.11.2023 року підлягає скасуванню, із закриттям провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення,

Керуючись. ч.1 ст. 1 ст. 247 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 30.11.2023 задовольнити.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 30.11.2023 року скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Н.В. Стахова