ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа 610/686/23 Головуючий І інстанції Стригуненко В.М.
Провадження № 33/818/1039/24 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Костенко Ю.С.

за участю особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Литовченка С.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Балаклійського районного суду Харківської області від 02 квітня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, 12.08.2023 року о 23.05 год за адресою: Харківська область, Ізюмський район, м. Балаклія, вул. Новоселівка, на блокпосту «Перекидний», водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом - автомобілем «NISSAN», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, відмовившись від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 02 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді, як незаконну та необґрунтовану, скасувати та постановити нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді, в якому посилається на те, що в судовому засіданні приймав участь його захисник, однак він особисто не був присутнім в судовому засіданні. Захисник передав йому копію постанови лише 10.04.2024 року, однак у зв`язку з тяжким матеріальним становищем він не зміг продовжити договір з адвокатом. В подальшому з 10.04.2024 року по 12.04.2024 року він перебував на лікуванні та лише після цього 13.04.2024 року вперше подав апеляційну скаргу, яку ухвалою ХАС від 24.04.2024 року було повернуто, оскільки апеляційна скарга не містила клопотання про поновлення строку. Після того, як було отримано копію постанови ХАС ним було підготовлено та повторно подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що 12.08.2023 року він дійсно проїжджав блок пост та перевірявся працівниками поліції, а саме надав їм документи для перевірки, однак йому не було повідомлено про причину зупинки, поліцейські не представились, не роз`яснили йому права. Відеозапис, долучений до матеріалів справи здійснено на невідомий пристрій, на відеозаписі не зафіксовано рух автомобіля, прив`язку автомобіля до місцевості. Під час судового засідання суддя першої інстанції перебрав на себе функції обвинувачення, а саме під час допиту свідків працівників поліції здійснював на них тиск та вимагав від них надавати пояснення про події 12.08.2023 року, хоча вони повідомили, що не пам`ятають, що відбувалось у той день.

Мотиви суду

Враховуючи, що доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження про поважність причин пропуску строку не спростовуються матеріалами справи, клопотання підлягає задоволенню.

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, судовим розглядом встановлено, що 12.08.2023 року о 23.05 год за адресою: Харківська область, Ізюмський район, м. Балаклія, вул. Новоселівка, на блокпосту «Перекидний», водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом - автомобілем «NISSAN», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, відмовившись від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №328976 від 12.08.2023 року.

Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 окрім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме:

- оглянутими відомостями відеозапису, долученого працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12.08.2023 року, відповідно до якого огляд не проводився, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння;

- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ;

- рапортом інспектора СРПП ВП № 1 Золочівського РУП ГУНП у Львівській області вбачається, що ним 12.08.2023 о 23.05 год під час несення служби на блок посту «Перекидний» в м. Балаклія під час комендантської години було зупинено автомобіль «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , від якого було чутно різкий запах алкоголю з порожнини рота, тому про дану подію було повідомлено екіпаж патрульної поліції. В подальшому на водія ОСОБА_1 було складено адміністративний протокол за ст. 130 КУпАП. Від підпису в протоколі водій відмовився;

- поясненнями у якості свідка, наданими в суді першої інстанції, відповідно до яких інспектор СРПП ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області Юр`єв О.В. пояснив, що протокол був складений влітку 2023 року в темну пору доби на блок посту «Перекидний», перед мостом. Поліцейські, які знаходились у відряджені, через чергову частину повідомили, що на блок посту зупинили водія з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Коли вони прибули на місце, то автомобіль знаходився на блок посту. Водій з автомобілю не виходив. Його колега ОСОБА_2 спілкувався з водієм, який відмовився надавати документи, заперечував алкогольне сп`яніння. Обидва поліцейських представились водію, попередили про відеофіксацію. Потім встановили особу, водій назвався ОСОБА_1 , надав посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 , це ж підтвердили за поліцейськими базами даних. Під кінець спілкування водій виходив з автомобілю, у нього була хитка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя та очей, а також поведінка не відповідала ситуації. Водій відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки на приладі «Драгер» та у медичному закладі. Зазначив, що відео знімали на службовий планшет та телефон, тоді не в усіх були портативні відеореєстратори, місто було після окупації. У них був реєстратор, але він був розряджений. Тоді вже було темно, ніч. Планшетом ще користувався і для перевірки особи по базах даних, тому відео зупинялось, оскільки робити це одночасно неможливо. Після складання протоколу водія було відсторонено від керування транспортним засобом.

- поясненнями у якості свідка, наданими в суді першої інстанції, відповідно до яких поліцейський СРПП ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області Резнік С.І. після перегляду відеозапису в суді пояснив, що хто зупинив ОСОБА_1 на автомобілі і як вони опинилися на місці події він вже не пам`ятає. Це був блок пост «Перекидний» перед мостом, ОСОБА_1 їхав в напрямку м. Харкова. Коли вони підійшли, то автомобіль стояв, а ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля. Потім встановили особу, водій назвався ОСОБА_1 , надав посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 , це ж підтвердили за поліцейськими базами даних. З салону автомобіля було чутно запах алкоголю, у водія була нечітка мова, ознаки алкогольного сп`яніння. На вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння він відмовився. Тому на водія було складено протокол за ст. 130 КУпАП. Відеозйомка здійснювалась на службовий планшет, там не зазначається дата і час. ОСОБА_1 в автомобілі був сам. Посвідчення водія в руки він не давав, тому воно не вилучалось. Транспортний засіб залишився на узбіччі, щоб не заважав дорожньому руху. Ця подія була під час комендантської години з 22.00 год. На той час була погана ситуація з портативними відеореєстраторами, вони старі, мали слабі батареї, запасних батарей не було, тому могли розряджатися. Тобто якщо портативний відеореєстратор не працював, тоді знімали на службовий планшет. Новими відеореєстраторами їх забезпечили десь у листопаді-грудні 2023 року. Вказав, що на відео є запис, коли він зачитував водійське посвідчення водія, озвучив його ПІБ і ОСОБА_1 підтвердив, що це він.

- рапортом інспектора СРПП ВП «1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області Юр`єв О.В. відповідно до якого відеозапис 12.08.2023 року було здійснено за допомогою технічного засобу - планшетного пристрою марки «Samsung Galaxy Tab Active 2» моделі «SM-T395NZ KASEK», *358205/08/666368/2*, у зв`язку з тим, що портативний відеореєстратор був розряджений;

- розпискою ОСОБА_3 від 12.08.2023 року відповідно до якої він прийняв керування автомобілем «NISSAN», д.н.з. НОМЕР_1 у ОСОБА_1 , зобов`язався доставити його на місце постійної стоянки без порушень ПДР та не передавати керування ОСОБА_1 протягом 48 годин.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд приймає до уваги, що апелянтом не оскаржується фактичні обставини справи та сам факт того, що він 12.08.2023 року о 23.05 год за адресою: Харківська область, Ізюмський район, м. Балаклія, вул. Новоселівка, на блокпосту «Перекидний» керував автомобілем «NISSAN», д.н.з. НОМЕР_1 про, що зазначено ним особисто в апеляційній скарзі та зазначено було захисником в судвому засіданні суду першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять об`єктивних доказів на підтвердження скоєння ним порушень ПДР України та під час зупинки працівниками поліції було порушено вимоги ст.35 Закону України «Про національну поліцію», якими передбачено чіткий перелік підстав зупинення працівниками поліції автомобілів, є необґрунтованими. Так, апелянтом не враховано тієї обставини, що згідно матеріалів справи автомобіль під його керуванням був зупинений о 23.05 год на блок-посту, тобто під час дії комендантської години у м.Харкові та Харківській області..

Крім того, всупереч доводам апелянта, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП , оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.

Оскаржуючи постанову суду першої інстанції ОСОБА_1 зазначає, що долучений до матеріалів справи відеозапис є неналежним доказом, оскільки він був здійснений на планшет поліцейського та запис не вівся безперервно, однак такі доводи апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. Відповідно до наданого відеозапису, на ньому повністю відображена подія вчиненого ОСОБА_1 правопорушення.

Поряд з цим із «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» вбачається, що у ній не наведено вичерпного переліку засобів чи технічних пристроїв, за допомогою якого може здійснюватись відеозапис.

Так, відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, ст.251 КУпАП встановлені джерела доказів у справах про адміністративні правопорушення, при цьому вказаною нормою закону не встановлено вичерпний перелік документів чи інших джерел інформації, які можуть бути доказами.

Таким чином, відеозапис, здійснений із застосуванням службового планшету, який містить фактичні дані щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення, як це передбачено ст. 251 КУпАП.

Водночас, чинними нормами КУпАП не встановлено вимог щодо визнання доказів недопустимими, відтак відеозапис з службового планшету, проведений поліцейським у цьому провадженні, на якому зафіксовано спілкування поліцейських з ОСОБА_1 , є належним і допустимим доказом.

Вказаним відеозаписом підтверджується, надані, що ОСОБА_1 перебуваючи за кермом автомобіля тримає у руках посвідчення водія, поліцейський зачитує з нього відомості при цьому ОСОБА_1 будь-яких заперечень не висловлює, в подальшому працівник поліції пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак останній відмовився та працівник поліції пропонує ОСОБА_1 отримати копію протоколу про адміністративне правопорушення на, що останній відмовляється.

Зміст відеозапису є логічним, послідовним, на ньому зафіксовано цілком всю подію фіксації правопорушення, сама якість зйомки є достатньою та такою, що виключає жодні сумніви щодо оцінки тих подій, які на запису зафіксовано. До того ж, в даному випадку відеозапис не є єдиним доказом по справі, який оцінюється в сукупності з іншими доказами, в тому числі результатами огляду, що містяться у відповідному акті.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що будь-яких законних та розумних підстав ставити під сумнів відомості зафіксовані на відеозаписі, долученого працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення -немає.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції відеозапис поліцейського обґрунтовано прийнятий як належний та допустимий доказ.

Дослідивши відеозапис, проаналізувавши всі обставини проведення огляду, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що поведінка ОСОБА_1 на відеозапису вказує, що він не вимагав роз`яснення йому певних прав або особливостей процедури, повністю усвідомлював вимогу поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак не здійснював активні, свідомі та вольові дії, для того, щоб пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою газоаналізатора Драгер або проїхати з працівниками поліції до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та відмовився від такого огляду.

За вказаних обставин, апеляційний відхиляє доводи апеляційної скарги в частині порушення поліцейськими законодавства під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки вони діяли відповідно «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Однак, як було встановлено дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися в порядку ст.267 КУпАП . Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції у ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції та іншим нормативним актам.

З огляду на викладені обставини, на момент висловлення пропозиції ОСОБА_1 з боку працівників поліції щодо проходження відповідного огляду на місці або у медичному закладі, у водія не було достатніх підстав відмовлятись від такої законної вимоги або ставити її під сумнів, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що доказів які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді та закриття справи на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУПАП, як на тому наполягає апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Доводи апелянта про те, що суддею першої інстанції здійснювався тиск на поліцейських під час допиту їх у якості свідків в суді першої інстанції не підтверджені належними доказами.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Щодо клопотання захисника про закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП то воно не підлягає задоволенню та апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Суддя Балаклійського районного суду Харківської області розглянув справу про адміністративне правопорушення 02.04.2024 року та наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, в межах строку встановленого ч.2 ст.38 КУпАП.

Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.

Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для її виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Балаклійського районного суду Харківської області від 02 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Балаклійського районного суду Харківської області від 02 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик