ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Рябчун О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Амельченка Артема Сергійовича,

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану на постанову Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 27 серпня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , місце роботи - ФОП ОСОБА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

встановила:

Постановою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 27 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України та призначено стягнення у вигляді штрафу розміром 17000 грн, із позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Відповідно до змісту постанови ОСОБА_1 , 26 липня 2024 року об 11 годині 49 хвилин у місті Дніпро по вулиці Верхня, 15 керував транспортним засобом Skoda Octavia А5 державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук). Водій ОСОБА_1 не пройшов огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку протягом двох годин, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил Дорожнього руху за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу із проханням про скасування постанови Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 27 серпня 2024 року та закриття провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги зазначає, що наведені в оскаржуваній постанові висновки є невірними, суперечать правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду та усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, а дії щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення і винесення постанови є необґрунтованими та незаконними.

Так, обов`язковою умовою для притягнення до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху на підставі ч. 1 ст. 130 КУпАП є доведення факту відмови водія від проходження огляду на стан сп?яніння. Однак, водій ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп?яніння, що підтверджується доданими до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 816775 письмовими поясненнями останнього та відеозаписом з нагрудних відеореєстраторів поліцейських.

Як вбачається із письмових пояснень та відеозапису, ОСОБА_1 послідовно, з початку спілкування зі співробітниками поліції, заперечував свою відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп?яніння та наголошував на готовності пройти такий огляд. Крім того, факт проходження ОСОБА_1 огляду на стан наркотичного сп?яніння підтверджується довідкою ТОВ «МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР» КЛІНІКА «МЕДСЕРВІС» № 7503 від 26.07.2024 р., долученою до матеріалів справи під час судового засідання, згідно якої 26.07.2024 р. о 14 год. 50 хв. було проведено огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп?яніння та встановлено його відсутність.

Крім того, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Посилання суду першої інстанції на рапорт працівників поліції в якості доказу, що підтверджує винуватість ОСОБА_1 також є неприпустимим, оскільки даний рапорт складений поліцейським, який з об`єктивних причин являється особою, зацікавленою в результаті розгляду справи, а відтак в неупередженості якого є сумніви.

Апелянт зазначає, що належні та допустимі докази на підтвердження його винуватості у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення у матеріалах справи відсутні.

Також звертає увагу апеляційного суду на те, що у водіїв відсутній обов?язок щодо проходження огляду на стан сп?яніння протягом 2 годин, оскільки жоден чинний нормативно-правовий акт не містить такої вимоги.

Перевіривши витребувані із Індустріального районного суду міста Дніпропетровська матеріали провадження про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, вислухавши самого ОСОБА_1 та його захисника Амельченка А.С., дослідивши додані до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписи, проаналізувавши зміст судової постанови та співставивши викладені у ній обставини із наявними у матеріалах доказами, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню підлягає за такими підставами.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як убачається з оскаржуваної постанови місцевий суд не в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно не дослідив матеріали справи та необґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового докази, зокрема на: протокол про адміністративне правопорушення; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції рапорт працівника поліції; DVD-диск із відеозаписом доданим до протоколу.

Проте, відповідно дослідженого відеозапису з нагрудної камери поліцейського, встановлено, що під час спілкування з поліцейськими, водій поводив себе адекватно, чітко відповідав на їх запитання, висловлював свої заперечення, його поведінка цілком відповідала обстановці. Відеозаписом не зафіксовано і відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, роз`яснення йому його процесуальних прав та суті його правопорушення.

Також, за положеннями ч. 1 ст. 266 КУпАП на поліцейських уповноваженого підрозділу Національної поліції України покладено обов`язок по відстороненню від керування транспортним засобом осіб, які ними керують і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість руху.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази виконання вимог коментованої норми закону при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім цього, як встановлено матеріалами справи про адміністративне правопорушення, працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм ОСОБА_1 , таких положень ПДР, які б відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні достатні об`єктивні дані, які б підтверджували заперечуваний стороною захисту факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння зафіксованому належним чином. Дані обставини виключають наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, судом апеляційної інстанції взято до уваги факт того, що ОСОБА_1 в цей же день, за годину після зупинення його транспортного засобу, самостійно пройшов огляд у ТОВ «МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР» КЛІНІКА «СЕДСЕРВІС», за результатами якого у останнього не встановлено факту наркотичного сп`яніння.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 294 КУпАП має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведена поза розумним сумнівом допустимими та достовірними доказами.

За таких обставин постанову судді слід скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення.

У зв`язку із встановленням вищезазначених обставин та прийняттям вказаного рішення суд апеляційної інстанції не вважає за доцільне вдаватися до детального обговорення решти апеляційних доводів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 27 серпня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя

Дніпровського апеляційного суду: О.В. Рябчун