Справа № 464/3245/24 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 33/811/1398/24 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф, з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Станько Ірини Ярославівни, розглянувши в судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Станько Ірини Ярославівни на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 26 серпня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп судового збору.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 , 21.04.2024 о 21 год 30 хв на вул. Білоцерківська 2а, керував автомобілем марки «ВАЗ 21083», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння (поведінка, що не відповідає обстановці, зіниці очей не реагують на світло, неприродна блідність), від проходження огляду для визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з даною постановою захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Станько І.Я. подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Сихівського районного суду м. Львова від 26 серпня 2024 року, оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що постанова суду першої інстанції є неправомірною, такою, що не відповідає обставинам справи та прийнята з порушенням норм чинного законодавства з наступних підстав.

Зауважує, що описані в протоколі ознаки наркотичного сп`яніння є необ`єктивно сформованими та вибірково вибраними після отримання відмови ОСОБА_1 у проходженні огляду на стан наркотичного сп`яніння, лише на підставі незрозумілих висновків працівників патрульної поліції щодо притягнення особи раніше у 2011 році до кримінальної відповідальності за ст. 307 КК України. Враховуючи те, що особа ніколи не притягалася до відповідальності за ст. 307 КК України до кримінальної відповідальності, дана інформація не може вважатися підставою для підозри особи у водінні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

Зазначає, що судом залишено поза увагою те, що працівниками патрульної поліції не було роз`яснено права та обов`язки особи та здійснено порушення ст. 266 КУпАП та ст. 256 КУпАП.

Звертає увагу на те, що згідно довідки Львівського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру № 4874 від 22.04.2024 (огляд проводилося о 14 год 20 хв 22.04.2024), де зазначено, що за результатами огляду ОСОБА_1 психіатричні, у тому числі спричиненні вживанням псиактивних речовин відсутні, протипоказань для виконання водіння автотранспорту відсутні. Зазначена довідка міститься в матеріалах справи, проте така не була врахована судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови.

Вказує, що в ході судового розгляду матеріалів даної справи, судом першої інстанції не здійснювалося дослідження відеозаписів з нагрудних камер, які є важливим доказам для перевірки наявності чи відсутності порушення.

Вважає, що працівниками патрульної поліції допущено ряд процесуальних порушень при оцінці обставин справи при складенні протоколу і призвели до неправильного висновку щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у зв`язку із відсутністю підтверджених ознак такого сп`яніння та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо строку на апеляційне оскарження постанови судді Сихівського районного суду м. Львова від 26 серпня 2024 року покликається на те, що представником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 був отриманий повний текст оскаржуваної постанови наручно 05.09.2024, про що міститься відмітка в матеріалах справи, відтак вважає такий пропущено з поважних причин.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника адвоката Станько І.Я., на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Незважаючи на позицію апелянта, про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі і перевіреними доказами, зокрема: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 868473 від 21.04.2024 року, який відповідає вимогам ст.256 КУпАП та яким зафіксовано час, місце та обставини вчинення правопорушення; даними відеозаписів із нагрудних камер працівників поліції, досліджених при розгляді справи; постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія ЕНА № 1968210 з якої вбачається, що ОСОБА_1 , 21.04.2024 року о 22.06 год. на вул. Білоцерківська, 2а у м. Львові, керував автомобілем марки «ВАЗ21083», д.н.з. НОМЕР_1 , у якого не горіла одна лампочка підсвітки номерного знаку.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується дослідженими доказами, що узгоджуються між собою, та яким суд дав належний аналіз і оцінив їх у сукупності, в тому числі на предмет того, чи вони отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, є належними та допустимими.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 868473 від 21.04.2024 року складений відповідно до положень ст. 256 КУпАП, оскільки його форма та зміст відповідають вимогам діючого законодавства і він є складеним та підписаним уповноваженою на те особою та підтверджує подію і обставини правопорушення. Крім цього, дані зазначеного протоколу узгоджуються з іншими доказами у справі. Отже, такий є належним та допустимим доказом у справі, який суд обґрунтовано поклав в основу доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, повідомлено про розгляд справи у Сихівському районному суді м. Львова, що підтверджується особистим підписом останнього у відповідній графі протоколу.

Крім того, зафіксоване у протоколі повністю узгоджується з даними, зафіксованими на відеозаписах, долучених до матеріалів провадження та оглянутих судом. Відтак даних, які б свідчили про порушення права останнього на правовий захист та будь-які інші процесуальні порушення під час огляду на стан сп`яніння, в матеріалах провадження немає. Відповідні доводи апелянта з цього приводу є безпідставними, голослівними та не підтвердженими.

Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, зіниці очей не реагують на світло, неприродна блідність.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння.

Згідно п. 12 розділу II «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції (тобто ознаками наркотичного сп`яніння), поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Пунктом 9 розділу ІІ Інструкції передбачено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Також, відповідно до вимог ч.3 ст.266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

З наведеного слідує, що доставка особи для проходження огляду здійснюється поліцейським, а не самостійно особою, огляд проводиться медичним закладом, який входить до Переліку закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду на стан сп`яніння водіїв.

За вказаних обставин, апеляційний відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 22.04.2024 самостійно звернувся до КНП ЛОР «Львівського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру», де здав кров та сечу на виявлення ознак наркотичного сп`яніння, що підтверджується довідкою №4874.

Що стосується доводів апелянта щодо того, що в матеріалах справи відсутнє направлення на проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, то слід зазначити, що оскільки ОСОБА_1 ставиться у провину відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, тому в матеріалах справи відсутні дані щодо його направлення до медичного закладу, окрім цього таке направлення надається не водієві, а медичному закладу в разі доставляння водія туди на огляд.

Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено.

Судом враховується рішення Європейського суду з прав людини у рішенні від 29 червня 2007 року у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», за яким будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Враховуючи вищенаведене, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова судді першої інстанції є законною й обґрунтованою, прийнятою у відповідності до вимог процесуального закону, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

поновити адвокату Станько Ірині Ярославівні строк на апеляційне оскарження постанови судді Сихівського районного суду м. Львова від 26 серпня 2024 року.

Постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 26 серпня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Станько Ірини Ярославівни - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф.Романюк