Провадження № 3/727/2923/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м.Чернівці Одовічен Я.В., за участю представника потерпілої особи ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Чернівецького районного управління поліції ГУНП в Чернівецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КпАП України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м.Чернівці надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.173-2 КпАП України.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №187439 від 19.09.2024 року, ОСОБА_2 звинувачується у тому, що 19.09.2024 року близько 11 год. 30 хв. за спільним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство стосовно своєї сестри ОСОБА_3 , а саме умисні дії психологічного та фізичного характеру, що полягали у висловлювані в її сторону нецензурною лайкою, погрозах фізичною розправою, штовханні внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_3 . Дії ОСОБА_2 уповноваженою особою кваліфіковано за ч.1 ст.173-2 КпАП України.

ОСОБА_2 у судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України не визнав. Пояснив суду, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільною сумісної власності йому, сестрі ОСОБА_3 , матері та померлій бабусі. Квартира складається з трьох кімнат. За вказаною адресою проживає він та його сестра із двома дітьми. 19.09.2024 року він після роботи відпочивав у своїй кімнаті. Коли сестра прийшла додому, почала з ним сваритись через якісь дрібниці. Після того, як він повідомив сестрі, що хоче переїхати, вона неодноразово викликала працівників поліції через якісь дрібниці. Того дня жодного фізичного чи психологічного насильства по відношення до ОСОБА_3 не вчиняв та телефон з її рук не вибивав. Зазначив, що наркотичні засоби не вживає.

Потерпіла ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що в АДРЕСА_1 проживає разом із двома дітьми та братом ОСОБА_2 Один з її синів є дитиною з інвалідністю. 29.09.2024 року, прийшовши з роботи додому, побачила на підлозі розкидані трубочки, за допомогою яких брат вживає заборонені речовини, у зв`язку з чим зробила йому зауваження. Зазначила, що у неї є підозри, що брат вживає наркотичні засоби і всі трубочки, які розкидані по квартирі від їх вживання. У неї є двоє малолітніх синів, тому між ними з братом неодноразово виникають сварки з цього приводу. Вона хотіла зафіксувати його незаконні дії на телефон, однак ОСОБА_2 вибив телефон з її рук, після чого схопив її за волосся. Судово-медичне обстеження вона не проходила. Свідки події відсутні. Просила притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Представник потерпілої особи ОСОБА_3 ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 неодноразово вчиняв домашнє насильство по відношенню до ОСОБА_3 Старший син потерпілої у бесіді з психологом повідомив, що боїться свого дядька. ОСОБА_2 вимагає від сестри сплатити йому вартість частки квартири, хоча йому належить на праві власності лише частка, у зв`язку з чим між ними виникають сварки.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2 , потерпілої ОСОБА_3 та її представника, дослідивши письмові матеріали вказаної вище адміністративної справи, суд приходить до наступних висновків.

Так, згідно ст.245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією ч.1 ст.173-2 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки завдання чи можливість завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Згідно із п. 3 ч. 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 11 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: рідні брати і сестри.

Нормами зазначеного закону визначено, що психологічне насильство це така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це така форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Наявний у матеріалах справи протокол серії ВАД №187439 від 19.09.2024 року не є підтверджуючим доказом скоєння даного адміністративного правопорушення, оскільки складений всупереч вимогам ст.256 КУпАП. Зокрема, у протоколі не зазначено свідків події, які б могли підтвердити чи спростувати протиправні дії ОСОБА_2 відносно сестри ОСОБА_3 , до матеріалів справи будь-яких доказів, які б вказували на ознаки вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП не долучено.

При складанні уповноваженою особою протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 та під час судового розгляду судом не було здобуто належних та допустимих доказів вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України.

Всупереч тому, що у судовому засідання потерпіла повідомила, що ОСОБА_2 вчинив щодо неї фізичне насильство (тягав за волосся), остання судово-медичне обстеження не проходила та доказів отримання тілесних ушкоджень суду не надала.

Також, потерпілою не було заявлено клопотання про допит свідків.

Зі змісту ст. 62 Конституції України вбачається, що особа вважається не винуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

У відповідності до п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. При цьому суд не вправі самостійно формулювати обвинувачення особи.

Згідно ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Рішенням КСУ від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Враховуючи, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (більш кримінальна), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КпАП України, практики Європейського суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Згідно з п. 1 ч. 1ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки дії ОСОБА_2 , зазначені у протоколі про адміністративні правопорушення від 19.09.2024 року, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд вважає, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, не доведена поза розумним сумнівом, у зв`язку із чим провадження у даній справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності складу та події адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 173-2, 247, 283 КпАП України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.173-2 КпАП України закрити у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня винесення постанови до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Чернівці.

Суддя Одовічен Я.В.