Справа 556/2020/24
Номер провадження 3/556/940/2024
П ОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2024 року

Суддя Володимирецького районного суду Рівненської області Іванків О.В. , розглянувши матеріали, що надійшли від заступника начальника Відділення поліції №1 Вараського ВП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , -

за ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

29.06.2024 року відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №549841 за ознаками ст.130 ч.1 КУпАП про те, що цього ж числа біля 20 год.16 хв. в с.Рудка на вулиці Лісова біля РОК «Біле озеро» водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду на місці зупинки автомобіля та в медичному закладі відмовився, чим порушив Правила дорожнього руху, п.2.5. Крім того, після зупинки транспортного засобу поліцейським і до проведення огляду вживав алкоголь, чим порушив Правила дорожнього руху п.2.10 Є.

В судове засідання ОСОБА_1 , будучи належно повідомленим про час та місце судового розгляду справи, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, повноваження його представника припинені, про що останній письмово повідомив суд.

Як вбачається зі ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час і місце розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про участь у розгляді протоколу не клопотав. З огляду на викладене суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі ОСОБА_1 .

Подібний висновок суду ґрунтується, крім положень КУпАП, також на практиці Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ). Зокрема, згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП.

Так, ч.1 ст.130 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за відмову особою, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Суб`єктом даного правопорушення є водії або інші особи, які керують транспортних засобів.

Таким чином, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП; при цьому такий огляд має проводитись у встановленому законом порядку.

Подібний висновок суду ґрунтується на положеннях ст.19 ч.2 Конституції України, у відповідності до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; а також і на вимогах ст.ст.6, 7 Закону України «Про Національну поліцію», з яких вбачається, що органи Національної поліції в своїй діяльності керуються принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У відповідності до ст.ст.251, 252 КУпАП приймаючи рішення по справі про адміністративне правопорушення, суд оцінює докази в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю. Такими доказами є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, як це вбачається з ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Разом з тим, належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, суду не надано.

Зокрема, як вбачається з п.1.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

В той же час, жоден із відеозаписів, що містяться на наданих суду носіях двох ДВД-Р дисках не містить доказів того, що саме ОСОБА_1 29.06.2024 року керував автомобілем «Опель Астра» НОМЕР_1 . Так, відеозапис з відеореєстратора поліцейського автомобіля містить інформацію про рух автомобіля темного кольору, невстановленої марки та моделі, номерні знаки якого не зафіксовані, і особа чоловічої статі за кермом не ідентифікована; після чого на відеореєстратор записано рух зустрічного автомобіля, момент повороту та руху поліцейського автомобіля, і на наступних відеозаписах патрульний автомобіль під`їжджає до автомобіля «Опель Астра» НОМЕР_1 , який не рухається і знаходиться на узбіччі дороги.

Таким чином, працівниками поліції по-перше, не зафіксовано належним чином рух автомобіля «Опель Астра» НОМЕР_1 , а також і рух цього автомобіля під керуванням саме ОСОБА_1 , а по-друге, поліцейські не здійснювали зупинки вказаного автомобіля в розумінні п.2.4 та п.8.9 Правил дорожнього руху.

При цьому суд констатує, що виходячи із змісту відеозапису, ОСОБА_1 до початку спілкування з поліцейськими однозначно покинув автомобіль з переднього пасажирського місця, а не з місця водія. На це, зокрема, вказує відчинена права передня дверка автомобіля, біля якої знаходиться один з поліцейських, в той час, коли ОСОБА_2 перебуває біля багажника автомобіля; перебування за кермом автомобіля дружини ОСОБА_2 , а також зміст розмов, зафіксований на наступних відеофайлах (загальною тривалістю понад 60 хв).

Таким чином, належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, суду не надано, і дане провадження згідно з п.1) ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Що стосується інших дій ОСОБА_1 , описаних в протоколі про адміністративне правопорушення а саме вживання ним в порушення алкогольних напоїв після зупинки автомобіля поліцейським і до завершення огляду на стан сп`яніння, то відповідальність за такі дії передбачена ч.4 ст.130 КУпАП, однак за цією частиною ст.130 Кодексу протокол про адміністративне правопорушення не складався. Крім того, як вже встановлено судом, матеріалами, які долучені до протоколу, не доведено, що ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу, а також що мала місце зупинка транспортного засобу поліцейським.

Враховуючи наведене та керуючись п. 1 ст. 247, ст. 283, п.3 ст. 284 КУпАП, суддя,-

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: