ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/357/24 Справа № 175/4090/23 Суддя у 1-й інстанції - Бровченко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та апеляційну скаргу захисника Таламанчука Олександра Сергійовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2023 року стосовно

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Гранітне Криничанського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2023 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень 00 копійок.

Згідно з постановою суду першої інстанції, 31 липня 2023 року о 21.30 годині на території місця тимчасового розташування в/ч НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем ЗСУ і займаючи посаду старшого стрільця 2 механізованої роти механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду виконував обов`язки військової служби з явними ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим скоїв військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В клопотанні про поновлення строку апеляційного оскарження та апеляційній скарзі захисник просить поновити строк апеляційного оскарження, постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі ч. 2 ст. 38 КУпАП, у зв`язку з закінченням строків накладання адміністративного стягнення.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження посилається на те, що суд розглянув справу без участі ОСОБА_1 , який не був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази направлення ОСОБА_1 копії оскарженої постанови. Про існування оскарженої постанови він дізнався випадково, ознайомившись з її змістом на сайті Судової влади та ЄДРСР.

Вказані причини пропуску процесуального строку є поважними, тобто пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення права на захист та спрощений підхід при розгляді адміністративного провадження. Зазначає, що судом першої інстанції не доведено поза розумним сумнівом, що ОСОБА_1 перебував на території військової частини, виконував військові обов`язки з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду за допомогою спеціальних технічних засобів чи у медичному закладі. Зауважує, що судовий розгляд проведено без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка належним чином про дату та час розгляду повідомлена не була. Вказує про те, що ОСОБА_1 вину у вчиненні скоєного адміністративного правопорушення не визнає, оскільки 31 липня 2023 року останньому була висунута незаконна вимога про проходження огляду, так як будь-які ознаки сп`яніння у нього відсутні, крім того матеріали не містять доказів виконання ОСОБА_1 військових обов`язків за місцем вчинення правопорушення. Зазначає, що в матеріалах справи відсутнє направлення на проходження огляду на стан сп`яніння, а свідки зазначені у постанові є зацікавленими особами, оскільки є військовослужбовцями та безпосередньо підпорядковуються особі, яка склала протокол. Суд першої інстанції для усунення сумнівів у зацікавленості свідків останніх не допитав. Крім того, ОСОБА_1 не були представлені документи, які б підтверджували належний стан технічного засобу Алконт-М за допомогою, якого можливо було б провести огляд.

Зазначає, що згідно з протоколом правопорушення вчинено 31.07.2023 тому на момент розгляду справи в апеляційному суді строки передбачені ч. 2 ст. 38 КУпАП накладання адміністративного стягнення закінчились, у зв`язку з чим провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, слід закрити.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисник не з`явились, про час і дату апеляційного розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили та клопотання про відкладення судового засідання не подавали.

26 січня 2024 року захисник Таламанчук О. С. подав до суду апеляційної інстанції письмові пояснення, доводи яких просив врахувати під час розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Мотиви апеляційного суду.

Щодо поновлення строку апеляційного оскарження.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником. Апеляційна скарга, подана після її закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Вирішуючи питання про поновлення строку апеляційного оскарження, апеляційний суд виходить з того, що судовий розгляд в суді першої інстанції проведено без участі сторін, в матеріалах справи відсутні відомості про направлення ОСОБА_1 копії оскарженої постанови в порядку ст. 285 КУпАП.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу.

Враховуючи, що ОСОБА_1 під час судового розгляду в суді першої інстанції присутній не був обізнаний про мотиви суду, що об`єктивно унеможливлювало своєчасне складання та подання апеляційної скарги, з огляду на те, що він є військовослужбовцем і в період ухвалення оскарженої постанови проходив військову службу, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що для забезпечення доступу до правосуддя необхідно строк апеляційного оскарження поновити.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті.

Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги захисника, які зводяться до порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд, доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи і з таким висновком погоджується суд апеляційної інстанції. Так, вина правопорушника підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДНК-2/5731 складеним уповноваженою особою, з дотриманням вимог статей 254 - 256 КУпАП, в якому зафіксовано, що ОСОБА_1 31 лпня 2023 року о 21.30 годині на території місця тимчасового розташування в/ч НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 будучи військовослужбовцем ЗСУ і займаючи посаду старшого стрільця 2 механізованої роти механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду виконував обов`язки військової служби з явними ознаками алкогольного сп`яніння, але відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння (а. с. 3-7); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння , згідно якого ОСОБА_1 в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння (а. с. 8); поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про те, що у ОСОБА_1 було виявлено явні ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим було запропоновано пройти відповідний огляд на стан сп`яніння, від проходження якого останній відмовився та зазначив, що вжив 1,5 літри пива о 21:00 годині (10, 11); військовим квитком на ім`я ОСОБА_1 , в якому зазначено, що з 15.01.2023 він проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 (а. с. 12).

Зазначені вище докази, є належними та допустимими в розумінні ст. 251 КУпАП, а з огляду на їх узгодженість, є достатніми для встановлення необхідних фактичних обставин справи та належного її розгляду.

Також апеляційний суд вважає неспроможними й доводи апелянта про невідповідність складеного щодо ОСОБА_1 протоколу вимогам ст. 256 цього Кодексу оскільки, як видно із змісту цього протоколу, в ньому зазначено: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Доводи апелянта щодо упередженості свідків, суд вважає необгрунтованими, оскільки у справі відсутні об`єктивні відомості, які б вказували, що свідки є зацікавленими особами, та перебувають у безпосередньому підпорядкуванні ОСОБА_1 , відповідних даних сторона захисту також не надала, клопотання про виклик та допит свідків не заявляла.

Диспозиція ч. 1 ст. 172-20 КУпАП передбачає чотири форми об`єктивної сторони, а саме:

(1) розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів;

(2) або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння,

(3) або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння,

(4) а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовець має додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Посилання в апеляційній скарзі на той факт, що матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 знаходився під час виконання службових обов`язків в стані алкогольного сп`яніння апеляційним судом не приймається, з огляду на наступне.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Частиною 4 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Відповідно до наданих матеріалів ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 були виявлені під час перевірки особового складу посадовими особами в/ч НОМЕР_2 на території м.Краматорськ Донецької області, а отже з зазначеного слідує, що ОСОБА_1 вважається таким, що виконує обов`язки військової служби перебуваючи на території військової частини включаючи перерви, встановлені розпорядком. Крім того, інших даних про перебування ОСОБА_1 поза межами військової частини стороною захисту не надані.

Аналізуючи доводи захисника про відсутність та невідповідність встановлених ознак почервоніння очей, запах алкоголю з порожнини рота, а відтак і відсутність підстав для проходження відповідного огляду, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки вони мають характер суб`єктивних оцінок апелянта. Крім того, відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції про проведення огляду на стан сп`яніння, встановлення наявності або відсутності ознак сп`яніння віднесене до компетенції уповноважених осіб.

Незгода військовослужбовця із наявністю в нього ознак сп`яніння не звільняє його від обов`язку, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, виконати вимогу про проходження відповідного огляду.

Відповідно до п. 8 Розділу ІІ Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, затверджено наказом Міністерства Оборони Українивід 23 жовтня 2021 року № 329 (Далі - Інструкція), з метою припинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-20 КУпАП, військовослужбовця (військовозобов`язаного) може бути доставлено представником військової частини (органу військового управління, органу управління ДССТ) до відповідного органу управління Служби правопорядку (підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні). Представник військової частини (органу військового управління, органу управління ДССТ) під час передачі військовослужбовця (військовозобов`язаного) повинен передати оперативному черговому органу управління Служби правопорядку (посадовій особі підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні) копію протоколу, висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння (у разі його проведення), інші матеріали, що підтверджують факт вчинення правопорушення (рапорти, свідчення свідків тощо), а також особисті документи та речі доставленого військовослужбовця (військовозобов`язаного).

Аналіз положень цієї Інструкції свідчить про те, що проведення огляду на стан сп`яніння на місці виявлення адміністративного правопорушення, як на це посилається захисник у своїй апеляційній скарзі, не є передумовою для направлення особи до закладу охорони здоров`я для проведення медичного огляду, на відміну від Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а тому будь-яких порушень вимог Закону в цій частині апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги захисника є неприйнятними.

З матеріалів цієї справи вбачається, що 31.07.2023, близько 21 год. 30 хв. у ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та його в подальшому о 00 год. 48 хв. 26.03.2023 року було доставлено до медичного закладу у розташуванні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , де ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Факт відмови ОСОБА_1 від проходження обстеження на стан алкогольного та сп`яніння в протоколі засвідчено підписами свідків.

Відсутність в матеріалах справи бланку направлення на проходження огляду, не є безпосередньою підставою для скасування постанови суду, оскільки є процедурною складовою, що не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_1 та не спростовує факту його відмови від проходження огляду.

Доводи захисту щодо ненадання ОСОБА_1 документів, що підтверджують технічні характеристики приладу, а саме свідоцтво та сертифікат приладу Алконт М, є безпідставними, оскільки протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 складений саме за відмову від проходження огляду, у зв`язку з чим відповідна технічна документація йому не надавалась.

Твердження захисника щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення неуповноваженою на те особою є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до Інструкції про організацію патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10.10.2016 року №515, складати протоколи про військові адміністративні правопорушення стосовно військовослужбовців мають уповноважені на те особи, а саме посадова особа управління Служби правопорядку (підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні), відповідальна за організацію патрульно-постової служби. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення.

З наданих матеріалів видно, що протокол складено офіцером відділення організації охорони патрульно- постової служби розшуку та діяльності ІНФОРМАЦІЯ_3 капітаном ОСОБА_4 , тобто уповноваженою за посадою особою. Крім того, протокол стосовно ОСОБА_1 складений 01.08.2023 о 00 год.48 хв., з дотриманням вимог Інструкції, протягом 24 годин з моменту виявлення 31.07.2023 о 21 год. 30 хв. у ОСОБА_1 відповідних ознак алкогольного сп`яніння та його відмови від проходження огляду у встановленому законом порядку.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що адміністративне затримання стосовно ОСОБА_1 не застосовувалось, через що відповідний протокол не складався, тому доводи захисту в цій частині є безпідставними.

Апеляційні доводи щодо порушення права на захист та не роз`яснення ОСОБА_1 прав та обов`язків, ґрунтуються на припущеннях, оскільки протокол ДНК-2/5731 від 01.08.2023 містить дані про роз`яснення змісту ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, однак згідно показань свідків та уповноваженої особи, ОСОБА_1 від підписання протоколу відмовився в їх присутності.

Також, під час судового розгляду в суді першої інстанції дотримано право на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки про дату, місце та час ОСОБА_1 був повідомлений, шляхом надіслання смс-повістки у додаток Viber на мобільний номер зазначений у протоколі. Вказана повістка була доставлена більш ніж за три дні до дати судового розгляду 05.09.2023 (а. с. 13), однак ОСОБА_1 до суду першої інстанції не з`явився про причини неявки не повідомив.

Накладене судом першої інстанції адміністративного стягнення у виді штрафу відповідає санкції ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та вимогам ст. 33, 35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, а також є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню, особі правопорушника.

Положеннями ч. 2 ст. 38 КУпАП визначено, що якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій і четвертій цієї статті.

Враховуючи, що інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення вчинено 31.07.2023, та на час ухвалення оскарженої постанови строки притягнення до адміністративної відповідальності не закінчились, отже адміністративне стягнення у виді штрафу судом накладено, в строк передбачений ст. 38 КУпАП. З урахуванням того, що за результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, апеляційний суд не вбачає підстав для закриття провадження, у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції, з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено, а доводи апеляційної скаргизахисника за своїм змістом зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішення, власної оцінки доказів у справі та положень КУпАП, які він тлумачать на свій розсуд, ігноруючи їх сукупність.

В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які зводяться до дослівного викладу положень КУпАП, без їх належного співвідношення до доказів та фактичних обставин цієї справи, тому не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду за всіма ключовими доводам сторони захисту, на які апелянт акцентував увагу в апеляційній скарзі, викладені вище.

Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про залишення оскарженої постанови суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника Таламанчука Олександра Сергійовича про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити. Строк апеляційного оскарження постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2023 року поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_1 , за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун