Код суду 233 № 233/5169/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року Суддя Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Міросєді А. І., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з військової частини НОМЕР_1 , відносно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Доброполля Покровського району Донецької області, громадянина України, одруженого, знаходиться на дійсній військовій службі на посаді водія-стрільця 3 відділення охорони 3 взводу охорони 1 роти охорони 4 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , якому роз`яснені права згідно зі ст. 63 Конституції України, ст.268 КУпАП, за ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшов протокол про військове адміністративне правопорушення в/ч НОМЕР_1 № 454 від 04 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_1 .

Відповідно до відомостей, викладених в протоколі, 23 червня 2024 року приблизно біля 16.00 години під час виконання наказу командира штурмової роти військової частини НОМЕР_1 щодо перевірки боєготовності всіх екіпажів та техніки штурмової роти, молодшим сержантом ОСОБА_2 , було виявлено відсутність в розташуванні штурмової роти солдата ОСОБА_1 водія-механіка відділення технічного обслуговування та ремонту штурмової роти, про що доповів молодшому сержанту ОСОБА_3 та капітану ОСОБА_4 . Після чого, командир штурмової роти капітан ОСОБА_4 наказав провести пошукові заходи відносно солдата ОСОБА_1 . В телефонній розмові з солдатом ОСОБА_1 , молодший сержант ОСОБА_2 намагався уточнити його місце перебування, на що солдат ОСОБА_1 сказав, що своє місце перебування від повідомляти не буду і не має наміру повертатись у підрозділ. В подальшому солдат ОСОБА_1 на телефонні дзвінки не відповідав. 23 червня 2024 року про самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , командиром військової частини НОМЕР_1 було зроблено доповідь №1831/1990 від 24 червня 2024 року начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 . 25 червня 2024 року о 09:30 год. солдат ОСОБА_1 самовільно прибув в управляння військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 . Про повернення до військової частини солдата ОСОБА_1 , командиром військової частини НОМЕР_1 було доповідь №1831/2012 від 25 червня 2024 року начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 . За фактом самовільного залишення розташування штурмової роти військової частини НОМЕР_1 у період з 23 червня 2024 року по 25 червня 2024 року згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №877 від 23 червня 2024 року було проведено службове розслідування, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 172-11 КУпАП.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в рішенні «Пономарьов проти України» сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

У судове засідання ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явився. Суд приймав всі можливі заходи щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про місце та час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, шляхом направлення судової повістки про виклик за адресою, вказаною в протоколі, а також шляхом розміщення на офіційному Web-сайті Судової Влади України оголошення про виклик його до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов таких висновків.

Згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З урахуванням положень зазначеної статті та відповідно до загальних засад адміністративного права України об`єкт правопорушення, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона в своїй сукупності визначають склад адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 254 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 256 КУпАП передбачено, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Суд зазначає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283, 284 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Так, частина 3 ст.172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.

У свою чергу, ч.4 ст.172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність за ті самі дії, проте містить кваліфікуючу ознаку складу адміністративного правопорушення вчинення вказаних дій в умовах особливого періоду.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ зі змінами, визначено, що особливий період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку мобілізацію» №3543-ХІІ від 21.10.1993 року, визначено, що особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Обставинами (умовами), що визначають момент настання особливого періоду є: або оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової), або доведення такого рішення до виконавців стосовно прихованої мобілізації, або момент ведення воєнного стану в України чи окремих її місцевостях. Таким чином, часткова мобілізація, яка оголошувалася Указами Президента України, є складовою частиною особливого періоду. У відповідності до абзацу 8 статті 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Президент України приймає рішення про демобілізацію із внесенням відповідного Указу на затвердження Верховною Радою України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, дію якого було продовжено в подальшому до теперішнього часу.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, до матеріалів справи долучено: протокол про адміністративне правопорушення в/ч НОМЕР_1 № 454 від 04 вересня 2024 року; копію рапорту командира штурмової роти військової частини НОМЕР_1 від 23 вересня 2024 року про самовільне залишення розташування солдатом ОСОБА_1 ; копію доповіді командира військової частини НОМЕР_1 від 24 червня 2024 року № 1831/1990 начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 про самовільне залишення військової частини військовослужбовцем військової служби за призивом під час мобілізації (на особливий період) військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 ; копію доповіді начальника вузла зв`язку та інформації військової частини НОМЕР_1 від 25 червня 2024 року про повернення до військової частини солдата ОСОБА_1 ; копію доповіді командира військової частини НОМЕР_1 від 25 червня 2024 року №1831/2012 начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 про повернення солдата ОСОБА_1 ; письмові пояснення капітана ОСОБА_4 ; письмові пояснення молодшого сержанта ОСОБА_3 ; письмові пояснення солдата ОСОБА_5 ; письмові пояснення солдата ОСОБА_1 ; витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) АДРЕСА_2 від 12 травня 2022 року; витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) АДРЕСА_2 від 15 лютого 2024 року; копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №877 від 23 червня 2024 року про призначення службового розслідування; копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності ) АДРЕСА_2 від 02 липня 2024 року про результати проведення службового розслідування; копію тимчасового посвідчення № НОМЕР_2 від 14 червня 2007 року виданого на ім`я ОСОБА_1 .

Отже, дослідивши наявні матеріали справи, та з урахуванням того, що у протоколі в/ч НОМЕР_1 № 454 від 04 вересня 2024 року про військове адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначена об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого частино 4 статті 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Разом з тим, у протоколі в/ч НОМЕР_1 № 454 від 04 вересня 2024 року про військове адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначена об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.3 ст.172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, обставини викладені у протоколі не відповідають складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП.

При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КпАП.

Таким чином, суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчинення адміністративного правопорушення, винуватість у вчиненні якого має бути доведено перед судом. Суд також не має права самостійно вишукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином перебиратиме на себе функції обвинувача, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В той же час, ст. 62 Конституції України передбачає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, у зв`язку із чим ОСОБА_1 не підлягає адміністративній відповідальності за ч. 3 ст. 172-11 КУпАП і, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. ст. 172-11 КпАП України.

На підставі наведеного та керуючись п.1 ч.1 ст.247, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-11 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Доброполля Покровського району Донецької області, - закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.

Суддя: А.І. Міросєді