Справа № 209/6554/24
Провадження № 3/209/1552/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року м. Кам`янське

Суддя Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Левицька Н.В.розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсіонера, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з Кам`янського районного управління поліції ГУНП України в Дніпропетровській області надійшли адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №216405 від 02.08.2024 складеного старшим інспектором СПДН ВП Кам`янського РУП лейтенантом поліції Федоренко Антоном Ігоровичем, 02.08.2024 о 15 год. 30 хв. гр. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї невістки, за адресою АДРЕСА_1 , чим могла бути завдана шкода її психологічного характеру, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №216406 від 02.08.2024 складеного старшим інспектором СПДН ВП Кам`янського РУП лейтенантом поліції Федоренко Антоном Ігоровичем, 02.08.2024 о 15 год. 30 хв. гр. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї онуки ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_1 , чим могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що 02.08.2024 він бачив свою колишню невістку та онуку біля будинку АДРЕСА_3 , однак жодних протиправних дій щодо них не вчиняв. У них відбувся словесний конфлікт, який триває з того моменту, як його колишня невістка залишилась проживати з онукою в його квартирі та не давала можливості належним чином користуватися його майном. Також зазначив, що хотів з`ясувати чому нею продаються речі та меблі, які є у квартирі, однак ОСОБА_3 повідомила, що викликала поліцію, тому він поїхав. В подальшому, йому на мобільний телефон зателефонували працівники поліції, яким він повідомив, що знаходиться на заправці, після чого працівники поліції приїхали до нього та склали адміністративні протоколи. Також не заперечив те, що інколи приходить у квартиру, яка належить йому, однак пояснив, що оскільки сплачує комунальні платежі, йому потрібно знімати покази лічильників та під час таких візитів у них з колишньою невісткою відбуваються конфлікти.

В судовому засіданні адвокат Куценко В.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просив закрити справу у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Зазначив, що протоколи складені з порушенням вимог закону, а матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження об`єктивної сторони правопорушення, оскільки ОСОБА_1 жодних дій домашнього насильства психологічного характеру щодо потерпілої та своєї онуки не вчиняв, а між сторонами взаємні неприязні стосунки, оскільки ОСОБА_3 проживає у квартирі, яка належить ОСОБА_1 , вважає, що це побутовий конфлікт.

Потерпіла ОСОБА_3 , а також як законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_2 , в судовому засіданні просила притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо неї та її доньки, та зазначила, що проживає у квартирі з дозволу свого колишнього чоловіка. 05.09.2024 вона разом із своєю дочкою повернулась додому для того щоб взяти дитині перекус. Побачила свого колишнього свекра в під`їзді біля квартири, дитина побачивши дідуся налякалась і почала плакати, оскільки боїться діда. ОСОБА_1 не впускав у квартиру, почав її штовхати та виганяти, а коли вони вийшли на вулицю, вона повідомила, що викликала поліцію, після чого ОСОБА_1 втік. Вказала, що її колишній свекор постійно коли приходить, влаштовує сварки, а такі дії дуже негативно впливають на неї та на її малолітню дитину.

Представник потерпілої адвокат Лагода О.А. в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 систематично вчиняє домашнє насильство, приходить до квартири у якій проживає потерпіла, постійно кричить, та ображає потерпілу. Також звернула увагу на долучену до матеріалів справи довідку практичного психолога ОСОБА_4 про роботу з нею та її малолітньою дочкою, згідно якої, в ході дослідження емоційно-особистісної сфери ОСОБА_3 та її доньки було виявлено, що отримані результати та коментарі в ході роботи, можуть свідчити про те, що було виявлено наявність ознак, які характерні для переживання психотравмувальної події, наслідок психологічного насильства зі сторони свекра (дідуся) ОСОБА_1 .. Вважає, що у матеріалах справи достатньо доказів для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 вчинив психологічне насильство, а Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, які саме дії підпадають під психологічне насильство. У потерпілої та ОСОБА_1 . Саме у цьому випадку не вбачає конфлікту, оскілки ОСОБА_1 протягом тривалого часу приходячи до квартири у якій проживає потерпіла та її дочка, здійснює щодо них психологічне насильство. Докази, як з`явились під час розгляду справи також підтверджують, що наявні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості, передбаченого статтею 62 Конституції України, згідно з якою всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

В силу статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У відповідності до статті 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно статті 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи. Притягнення до адміністративної відповідальності має відбуватись у відповідності до встановленого законодавством порядку.

В статті 7 КУпАП зазначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до вимог частини 1 статті 8 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст.9 КУпАП).

Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Згідно статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне в об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення та іншу подію від 02 серпня 2024 року, інспектором СПДН ВП Кам`янського РУП майором поліції Саранча Валентином Юрійовичем, було прийнято усну заяву від гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до якої вона просила прийняти міри до її колишнього тестя, ОСОБА_1 , який 02.08.2024 о 15 год. 20 хв. за місцем її проживання висловлювався на її адресу грубою нецензурною лайкою та погрожував їй фізичною розправою.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 216405, складеного старшим інспектором СПДН ВП Кам`янського РУП лейтенантом поліції Федоренко Антоном Ігоровичем, 02 серпня 2024 року, о 15 год 30 хв. громадянин ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї невістки, за адресою АДРЕСА_1 , чим могла бути завдана шкода її психологічного характеру. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 216406, складеного старшим інспектором СПДН ВП Кам`янського РУП лейтенантом поліції Федоренко Антоном Ігоровичем, 02 серпня 2024 року, о 15 год 30 хв. громадянин ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї онуки, за адресою АДРЕСА_1 , чим могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

У письмових поясненнях, наданих працівникам поліції, ОСОБА_1 заначив хибний виклик.

Із письмових пояснень ОСОБА_3 , наданих працівникам поліції вбачається, що 02.08.2024 її колишній свекор ОСОБА_1 приїхав до них додому, де вона мешкає разом із своєю малолітньою дитиною, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ображав їх, погрожував їм, вигнав з квартири на двір, погрожував, що вкраде дитину та позбавить її материнства. Після того, як почув, що вона викликає поліцію втік у невідомому напрямку. Також зазначила, що до цього зверталась до поліції, так як ці події стаються постійно.

У зв`язку із викладеними обставинами старшим інспектором СПДН ВП Кам`янського РУП лейтенантом поліції Федоренко Антоном Ігоровичем було заповнено форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства та складено протоколи.

Відповідно до виписаних у ст.ст. 252, 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою на те особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час і суть адміністративного правопорушення.

Суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП за якою складено протокол.

Обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Із фабули зазначених вище протоколів про адміністративне правопорушення убачається, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї невістки за адресою АДРЕСА_1 , чим могла бути завдана шкода її психологічного характеру та відносно своєї онуки за адресою АДРЕСА_1 , чим могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.173-2 КУпАП полягає у вчиненні домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто, умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само у невиконанні термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або у неповідомленні уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство, не виконала терміновий заборонний припис, який стосовно неї був винесений, або не повідомила уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Таким чином, під домашнє насильство, психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

В судовому засіданні, ОСОБА_3 підтвердила той факт, що між нею та ОСОБА_1 існує тривалий побутовий конфлікт у зв`язку із тим, що колишній свекор хоче, щоб вона виїхала із його квартири попри те, що її колишній чоловік надав їй дозвіл для проживання у цій квартирі.

При цьому, ОСОБА_3 зазначила, що її колишній свекор вчинив відносно неї та її малолітньої дочки домашнє насильство психологічного, а саме висловлювався на її адресу нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, штовхаючи виганяв з квартири, у зв`язку із чим її малолітня дочка налякалась та почала плакати. Те, що ОСОБА_1 тривалий час приходить до квартири у якій вони розцінює як психологічне насильство.

Виходячи з аналізу зазначених норм законодавства, під домашнім насильством, умисним вчиненням діянь психологічного характеру, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, розуміють не лише словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, а і інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Тобто, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає як факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, так і наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі (або існувала реальна можливість їх настання).

В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу. У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Виходячи зі змісту ст.ст. 7, 245, 279, 280 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст. 258 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зміст протоколу про адміністративне правопорушення повинен чітко відповідати приписам ст.256 КУпАП, особливо в частині викладення фабули правопорушення, яка, як зазначено вище фактично є обвинуваченням.

Суддя при розгляді справи виходить з того, що фактичні дані стосовно правопорушення, склад та подія його вчинення мають бути викладені у протоколі в суворій відповідності до диспозиції статті.

При дослідженні протоколів про адміністративне правопорушення, як доказу винуватості ОСОБА_1 , встановлено, що протоколи, складені щодо ОСОБА_1 , не відповідають вимогам ст.256 КУпАП, так як складені з порушенням вимог ст. 251 КУпАП, оскільки фактично хоч і містять кваліфікуючі ознаки адміністративного правопорушення, які передбачені в диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, проте вони належним чином не встановлені, зокрема, не зазначено, які саме дії ОСОБА_1 були розцінені як домашнє насильство психологічного характеру.

В матеріалах справи також відсутні належні та достовірні докази про те, що ОСОБА_1 діяв з умислом вчинення домашнього насильства психологічного характеру стосовно малолітньої онуки ОСОБА_2 , оскільки в протоколі прийняття заяви ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення та іншу подію, остання не зазначала, що ОСОБА_1 вчиняв щодо її малолітньої дочки ОСОБА_2 будь які дії.

Крім того, під час судового розгляду встановлено, що між сторонами виникли стійкі взаємні неприязні відносини через те, що потерпіла ОСОБА_1 проживає в квартирі свого колишнього чоловіка, яка належить на праві власності ОСОБА_3 ..

Необхідно зазначити, що відповідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом (рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України»).

Згідно з вказаною позицією ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Суддя не вправі самостійно вносити доповнення, зміни у протоколи про адміністративні правопорушення, витребувати додаткові докази у справі, оскільки це є недопустимим, що буде свідчити про необ`єктивність, упередженість судді при розгляді справи, порушенням права на захист, рівності сторін процесу.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У рішенні у справі «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia»,заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Суд вважає, що у даному випадку у протоколах про адміністративне правопорушення хоча і відображено, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої невістки та онуки, чим могла бути завдана шкода психологічного характеру, втім зміст протоколів не дає можливості встановити, які саме дії були вчинені ОСОБА_1 , а відтак їх зміст не доведено за стандартом «поза розумним сумнівом».

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Оскільки ОСОБА_1 не може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, за викладених в протоколах обставин, які йому інкримінуються, справа підлягає закриттю за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Керуючись ч. 1 ст. 9, п. 1 ст. 247, ч. 1 ст. 173-2, ст. 245, 251, 252, 265, 283-285, 294 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Н.В. Левицька