Єдиний унікальний номер 448/1448/24
Провадження № 3/448/772/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.10.2024 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Кічак Ю.В., при секретарі судового засідання Романченко І.А., з участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Шкарабан А.В., розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська в режимі відеоконференції матеріали справи, що надійшли з ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Черкаси Черкаської області, місце реєстрації згідно інформації про особу з ДМС України: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , непрацюючого, паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 06.12.2012 року Придніпровським РВ у м.Черкаси УДМС України в Черкаській області,

за ч.1 ст.204-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

17.07.2024 року о 14:20 год. в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Шегині», територія Шегинівської ОТГ Яворівського району Львівської області, на виїзд з України в Республіку Польща під час прикордонного контролю було виявлено особу, яка пред`явила на паспортний контроль паспорт громадянина Федеративної Республіки Німеччина для виїзду за кордон № НОМЕР_3 , виданий на установчі дані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході перевірки документів відносно даного громадянина відбулося спрацювання БД «Гарт 1/П» (БД 1.2.1 індекс «В» - доручення щодо додаткового вивчення). Згідно бази даних «Ризик», встановлено, що вказана особа 12.01.2022 року здійснювала перетин державного кордону по паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_4 та являється громадянином України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Такими своїми діями ОСОБА_4 вчинив спробу перетинання державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів, порушивши ч.1 ст.2 Закону України «Про громадянство», ст.ст.2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», підп.1 п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, та його дії кваліфіковано за ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, однак з матеріалів справи відомо, що його інтереси представлятимуть адвокати ОСОБА_5 і Шкарабан А.В.

Захисник ОСОБА_6 адвокат Кізюн О.М., в судове засідання не з`явилась, однак подала письмове клопотання про закриття адміністративного провадження щодо її підзахисного на підставі п.1 ст.247 КУпАП. В обґрунтування клопотання зазначила те, що дійсно, як вказано в протоколі, в Україні діє принцип єдиного громадянства, згідно з яким, якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Однак відповідальності за подвійне громадянство диспозицією ст.204-1 КУпАУ, як і будь-якою іншою нормою закону не передбачено. Покликається і на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не наведено та матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження невідповідності документа, який ОСОБА_4 пред`явив на паспортний контроль, як підставу для перетинання державного кордону паспорту громадянина Федеративної Республіки Німеччина для виїзду за кордон №С4Х76Н6GK, не наведено жодного доказу на підтвердження недійсності даного документу, чи доказів на підтвердження того, що даний документ містить ознаки підробки чи містить недостовірні відомості про особу, так як вказаний паспортний документ законно отриманий. Стверджує, що у протоколі жодним чином не зазначено, якими саме діями правопорушника виразилась незаконна спроба перетину державного кордону України без відповідних документів і в чому конкретно вона полягала.

Захисник ОСОБА_6 адвокат Шкарабан А.В. в судовому засіданні зазначив, що його підзахисний своєї вини не визнає, підтримав подане адвокатом Кізюн О.М. клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП. Додатково зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення та рапорти співробітників ДПС України містять лише опис фактичної події надання ним дійсного та легітимного паспорту громадянина ФРН на паспортний контроль, дана дія не містить складової умислу, що є обов`язковою складовою суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП. Вказував на те, що діючим законодавством України не передбачена адміністративна чи кримінальна відповідальність за наявність ще одного громадянства іншої держави, відсутня заборона набувати громадянство (підданство) інших держав, які не потребують припинення основного громадянства, та надання паспорта такої держави, який їй виданий іноземною державою. При складанні матеріалу уповноваженими особами прикордонної служби не роз`яснені права та обов`язки його підзахисному ОСОБА_7 , передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Покликався і на те, що протокол про адміністративне правопорушення не є належним доказом про винуватість ОСОБА_6 , оскільки він не підписаний ним, а акт про відмову від підпису відсутній, крім того у ньому не зазначено свідків.

Свідок ОСОБА_8 , інспектор прикордонної служби впс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) в судовому засіданні пояснила, що була свідком при проведенні адміністративного провадження за ч.1 ст.204-1 КУпАП відносно громадянина України ОСОБА_6 , який на паспортний контроль дійсно надав паспорт громадянина Федеративної Республіки Німеччина для виїзду за кордон № НОМЕР_3 , виданий на установчі дані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто здійснив спробу перетинання державного кордону України в РП без відповідних документів. Зазначила, що ОСОБА_4 був присутній під час складання протоколу та ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП України. Окрім цього, такому були запропоновані послуги перекладача, з огляду на те, що пояснення в протоколі були написані ОСОБА_9 німецькою мовою з допомогою програми перекладач, однак від перекладача він категорично відмовився і повідомив, що розуміє українську мову. Нею здійснено дослівний переклад написаного особою, який внесено до протоколу про адміністративне правопорушення, зміст написаного пояснення на німецькій мові був не коректний. Також гр. ОСОБА_6 неодноразово запитував інспектор прикордонної служби, який складав протокол, чи такому потрібен захисник, однак він не наполягав на забезпеченні явки такого, а лише зазначав, що жодних документів без свого захисника він підписувати не буде. Вважає, що протокол серії ЗхРУ №154273 від 17.07.2024 року відносно громадянина України ОСОБА_6 складений у відповідності до вимог КУпАП.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_6 - адвоката Шкарабана А., свідка - інспектора прикордонної служби впс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_10 та дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Згідно статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Як зазначено у частинах 1 та 2 статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 9 КУпАП, правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Положеннями статті 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Допустимість доказів це придатність їх для використання у адміністративному процесі за формою, на відмінну від їх належності придатність для використання за змістом.

Відповідно до статті 252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 2 статті 251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За вимогами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як кожен доказ окремо, так і вся їх сукупність, підлягають оцінці. Правильна оцінка доказів - це найважливіша умова прийняття законного, об`єктивного, обґрунтованого, і правильного рішення у справі. Оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням посадової особи. Це означає, що під час повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи у посадової особи формується своя певна думка щодо конкретної справи. Ця думка ґрунтується на некритичному ставленні до окремих доказів, відсутності будь-яких переваг одних доказів перед іншими, додержанні законності. До того ж посадова особа керується своєю правосвідомістю. Оцінюють докази посадові особи, що уповноважені розглядати справу про адміністративне правопорушення, а також інші особи, що беруть участь у справі. Це проявляється у клопотаннях, поясненнях цих осіб, що допомагає посадовій особі прийняти правильне рішення.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 9 Закону України «Про державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Статтею 12 вищевказаного закону визначається, що пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами направо в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України. Пропуск осіб, які незаконно перетинають державний кордон України з наміром бути визнаними біженцями чи особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, і у яких відсутні документи, що посвідчують особу, або якщо такі документи є фальшивими, здійснюється без таких документів.

Адміністративне правопорушення завжди є протиправною дією (бездіяльністю) тобто діянням, забороненим законом або іншим нормативним правовим актом. Громадянин, що вчиняє протиправну дію, порушує свій конституційний обов`язок, оскільки норми ч.1 ст.68 Конституції України встановлюють, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина).

Частина 1 статті 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

У протоколі про адміністративне правопорушення від 17.07.2024р. вказується, що ОСОБА_4 17.07.2024 року пред`явив для перетинання державного кордону України паспорт громадянина Федеративної Республіки Німеччина для виїзду за кордон № НОМЕР_3 , виданий на установчі дані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто вчинив спробу перетинання державного кордону в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів.

Так, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону України.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суб`єктом правопорушення може бути громадянин України, іноземець або особа без громадянства.

ОСОБА_4 є громадянином України, що стверджується матеріалами справи, а саме інформацією про особу з ДМС України, де зазначено те, що вказана особа облікується паспортом громадянина України № НОМЕР_2 , виданого 06.12.2012 року Придніпровським РВ у м.Черкаси УДМС України в Черкаській області.

Згідно ст.1 Закону України «Про громадянство України», громадянство України це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України; зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави.

Статтею 2 зазначеного Закону, передбачено принципи законодавства України про громадянство, зокрема єдиного громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Тобто, в даному випадку у разі наміру перетнути та перетинання державного кордону України громадянином України, яким є ОСОБА_4 , він повинен виконати обов`язки, передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»; статтями 2, 3 цього закону передбачено, що документом, який дає право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є паспорт громадянина України (а не іншої держави) для виїзду за кордон; перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону; правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Згідно з п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995р. за №57, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Отже, виходячи із принципу єдиного громадянства, виїзд і в`їзд на територію України громадянами України за пред`явленням паспортів, виданих на ім`я громадян іноземної держави, суперечить ст.3 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України».

Встановивши правовий зв`язок фізичної особи з державою Україна, тобто належність особи, яка перетинає державний кордон в пункті пропуску за документом громадянина іноземної держави, до громадянства України, службові особи Державної прикордонної служби України зобов`язанні керуватись правовою нормою п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про громадянство України», якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Відповідна правова норма міститься в ч.1 ст.3 Європейської конвенції «Про громадянство» - кожна держава визначає у своєму законодавстві, хто є її громадянами. На сьогодні наявність за громадянином України подвійного громадянства не визнається.

Регулювання порядку здійснення права громадянами України на перетинання державного кордону здійснює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України встановлюються правила перетинання державного кордону громадянами України. Згідно ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» перетинання державного кордону громадянами України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у ст.2 цього закону, а саме паспорту громадянина України для виїзду за кордон. Пункт 2 Правил, визначає, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється за переліком документів що підтверджують громадянство України та надають право на виїзд та в`їзд в Україну.

Отже, в`їзд на територію України та виїзд з неї громадянами України за пред`явленням паспортів, виданих на ім`я громадян іноземної держави, суперечить вимогам ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», а тому за наявності підстав тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст.204-1 КУпАП.

Оскільки початком здійснення прикордонного контролю є момент подання особою паспортного документу для перевірки, факт надання громадянином України паспортного документа громадянина іноземної держави та факт перетинання громадянином України державного кордону України по паспортному документу громадянина іноземної держави, кваліфікується як спроба незаконного перетинання або здійснення незаконного перетинання державного кордону України без відповідних документів, так як даний документ не може вважитися відповідним, тобто адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, факт вчинення ОСОБА_9 вищевказаного адміністративного правопорушення підтверджується такими доказами по справі, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні: протоколом про адміністративне правопорушення від 17.07.2024р. серії ЗхРУ №154273; рапортом старшого інспектора прикордонної служби групи адміністративно юрисдикційної діяльності впс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) ОСОБА_11 від 17.07.2024 року; копією паспорта громадянина Федеративної Республіки Німеччина для виїзду за кордон № НОМЕР_3 , виданого на установчі дані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; довідкою про інформацію щодо особи з ДМС України, згідно якої ОСОБА_4 є громадянином України; відомостями з бази даних щодо перетинання особою державного кордону України; іншими документами, доданими до протоколу про адміністративне правопорушення.

Вказані докази зібрані у встановленому законом порядку, відповідають фактичним обставинам справи, тобто є належними та допустимими, і в своїй сукупності, взаємозв`язку, достатності підтверджують факт вчинення ОСОБА_9 вказаного адміністративного правопорушення та його вину, тому суд бере їх за основу при постановленні судового рішення.

Підстав сумніватися в правдивості, достовірності вказаних доказів у суду немає.

Відомості, що містяться в безпосередньо досліджених судом доказах, узгоджуються між собою.

Судом також встановлено, що вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №154273 від 17.07.2024 року складений та підписаний уповноваженою на те особою, інспектором прикордонної служби 1 категорії 4-го відділення 2 групи ПК «Бориспіль-1» головним сержантом ОСОБА_12 .

Зазначений протокол містить дату, місце його складення.

ОСОБА_4 був присутній під час складання протоколу та ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП України.

Проте, як зазначено у протоколі від підпису ОСОБА_4 , відмовився, що засвідчили свідки.

Судом не беруться до уваги доводи сторони захисту про те, що наданий на паспортний контроль паспорт громадянина Федеративної Республіки Німеччина для виїзду за кордон № НОМЕР_3 не є недійсним та не містить ознак підробки, оскільки такі пояснення не мають правового значення, так як в даному випадку ОСОБА_4 , як громадянин України, зобов`язаний був пред`явити на паспортний контроль документи, що дають право на виїзд з України саме громадянину України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну).

Отже, доводи сторони захисту щодо заперечення наміру (спроби) здійснення громадянином ОСОБА_4 перетинання державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів, суд розцінює, як обраний ними спосіб захисту та намагання уникнути відповідальності за вчинене під час перетинання державного кордону України.

Вказані доводи сторони захисту спростовуються вищенаведеними та дослідженими судом письмовими доказами, які є логічними, послідовними, такими, що відтворюють реальну картину подій, що мала місце 17.07.2024р. в пункті пропуску «Шегині-Медика» та не довіряти яким у суду немає підстав.

Інші доводи сторони захисту суд відхиляє, як такі, що також не впливають на доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Отже, в`їзд на територію України чи виїзд з території України громадянином України за пред`явленням паспорту, виданого на ім`я громадянина іноземної держави, суперечить вимогам ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», у зв`язку з чим суд відкидає доводи захисника про те, що відсутні підстави вважати, що ОСОБА_4 здійснив спробу незаконного перетину кордону, оскільки при перетині кордону пред`явив дійсний паспорт громадянина Федеративної Республіки Німеччина, який містить усі необхідні реквізити та виданий уповноваженим органом іноземної держави, посвідчує особу пред`явника та дає право на в`їзд або виїзд з держави.

Водночас, суд вважає за необхідне вказати, що у випадку виявлення у особи документа, що має ознаки підробки, таке могло б мати для даної особи наслідок кримінально-правового характеру, оскільки такі дії підлягають кваліфікації за статями Кримінального кодексу України.

Таким чином, аналізуючи наведені докази та дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходжу до переконання в доведенні винуватості ОСОБА_6 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-1 КУпАП спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів, що передбачено частиною 1 статті 204-1 КУпАП.

Слід зазначити, що незважаючи на принцип єдиного громадянства (п.1 ч.1 Закону України «Про громадянство»), законодавством України не передбачено відповідальність за отримання громадянином України громадянства (підданства) іншої держави. Правових наслідків в такому випадку для громадянина України чинним законодавством не передбачено.

В даному випадку ОСОБА_4 як громадянин України притягується до відповідальності не за наявність у нього громадянства іншої держави, а за спробу перетину Державного кордону України без відповідних документів, які надають право на перетин кордону громадянами України, які передбачені ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадянами України».

Згідно статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником так і іншими особами.

У відповідності до ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обстави, що обтяжують чи пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення відповідно до статтей 34 і 35 КУпАП. Судом не встановлено.

Суддя виходить не з принципу формального підходу до вирішення справи, а саме з необхідності забезпечення судом уникнення порушень прав і свобод інших громадян, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а тому, притягнення громадянина України ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності є виправданим, оскільки його вина є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом», оскільки цього вимагають справжні інтереси суспільства, на охорону яких і направлені завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Таким чином, вирішуючи питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан (є не працевлаштованим), відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а тому суд вважає за доцільне застосувати такий вид адміністративного стягнення як штраф, що передбачений санкцією ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Визначений вид покарання за своєю мірою відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення і є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно вимог ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Оскільки, особу, що притягається до адміністративної відповідальності, тобто ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення, то вважаю за необхідне стягнути з останнього судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить (3028 грн. х 0,2 = 605,60 грн.).

Керуючись ст.ст. 1, 8, 9, 33-35, 40-1, 251, 252, 280, 283-285 КУпАП, ст.4 Закону України «Про судовий збір», -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП та призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу у строк, установлений ч.1 ст.307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного в постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп. судового збору.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ю.В. Кічак