Номер провадження: 33/813/2489/24
Номер справи місцевого суду: 495/6877/24
Головуючий у першій інстанції Анісімова Н.Д.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Кострицького В.В., з участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеса в залі суду апеляційну скаргу адвоката Чернієнко Олександра Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 вересня 2024 року, по адміністративному правопорушенню передбаченому ч. 1 ст.204-1 КУпАП стосовно ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст постанови суду першої інстанції

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 вересня 2024 року, визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Короткий виклад вимог та доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаною постановою адвокат Чернієнко О.В.подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 вересня 2024 року, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що не погоджується оскаржуваним рішенням вважають його необґрунтованим та таким , що підлягає скасуванню, адже у відповідності до вимог п.п.12,14 ч.1 ст. 1 ЗУ Про прикордонний контроль передбачає, наданий паспорт на ім`я громадянки Ізраїлю ОСОБА_2 має усі необхідні реквізити, що передбачено Європейською Конвенцією Про громадянство, не впливає на наявність громадянства України у ОСОБА_1 , тому вважала, що наявність паспорту громадянки Ізраїлю надає їй належного права на перетин державного кордону України, адже відповідальності за подвійне громадянство законами України не передбачено.

Посилались на те, що в матеріалах справи відсутні жодні докази які б свідчили що ОСОБА_1 перетинала держаний кордон України поза встановленими пунктами пропуску чи відомості про недійсність чи підробку пред`явленого нею паспорту на ім`я громадянки Ізраїлю ОСОБА_2 .

Зазначали, що інкриміноване правопорушення ОСОБА_1 є суперечливим, адже підстав застосування вимог ст.12 ЗУ Про державний кордон до ОСОБА_1 не існувало.

Вважали, що суд першої інстанції визнавши ОСОБА_1 винною у вчиненні інкримінованого правопорушення не вказував на те, який саме документ (відповідний документ) зобов`язана була пред`явити ОСОБА_1 при перетині державного кордону України, тому вважали, що інкриміноване останній адміністративне правопорушення не доведено належними та допустимими доказами у справі.

Позиція апеляційного суду

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, до суду надано ПдРУ № 307297 від 02 липня 2024 року .

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ № 307297 від 02 липня 2024 року 02.07.2024 о 08 год 50 хв в пункті пропуску «Старокозаче» під час здійснення прикордонного контролю осіб на в`їзд в Україну прикордонним нарядом «Перевірка документів» було виявлено гр. України ОСОБА_1 , яка здійснила спробу незаконного перетину державного кордону України у пункті пропуску через державний кордон без відповідних документів, а саме: з використанням паспорта гр. Ізраїлю для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , будучи у правових відносинах з Україною згідно з ст. 2 Закону України «Про громадянство». Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги ч. 2 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль», Закону України «Про державний кордон України» ст. 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», п. 2 «Правил перетинання державного кордону громадян України» тобто вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 204-1 КУпАП

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 ,. у вчиненні даного адміністративного правопорушення підтверджується наявними у справі письмовими доказами:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 307297 від 02.07.2024, у якому викладена суть адміністративного правопорушення;

- рапортами від 02.07.2024;

- копією паспорту громадянина Ізраїль, виданого на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 13.03.2020;

- особовою карткою (інформацією на особу) на особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій міститься інформація щодо паспорта громадянина України номер НОМЕР_2 , дата видачі 01.09.2009, дійсний до необмежений та паспорту громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_3 , дата видачі 14.06.2018, дійсний до 14.06.2028 обидва документа видані на ім`я правопорушниці;

- згідно пояснень, що були долучені до матеріалів справи, ОСОБА_1 не знала, що в Україні заборонено подвійне громадянство.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 4 Конституції України проголошено, що в Україні існує єдине громадянство. Поняття єдиного громадянства визначається у ч. 1 ст. 2 Закону України від 18.01.2001 року №2235-ІІІ «Про громадянство України», як один із принципів законодавства України про громадянство. Якщо громадянин України набув громадянство іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Таким чином, в`їзд на територію України та виїзд з неї громадянами України за пред`явленням паспортів, виданих на ім`я громадян іноземної держави, суперечить вимогам ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», а тому за наявності підстав тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 204-1 КУпАП.

З даного приводу слід зазначити, що об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну).

Статтею 3 даного Закону закріплено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Правила перетинання державного кордону України громадянами України, затверджені постановою Кабінету міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до п. 2 Правил перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним із таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, в тому числі паспорт громадянина України.

Тому, виходячи із принципу єдиного громадянства, виїзд і в`їзд на територію України громадянами України за пред`явленням паспортів, виданих на ім`я громадян іноземної держави, суперечить ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України».

Встановивши правовий зв`язок фізичної особи з державою Україна, тобто належність особи, яка перетинає державний кордон в пункті пропуску за документом громадянина іноземної держави, до громадянства України, службові особи ДПСУ зобов`язанні керуватись правовою нормою п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про громадянство України», якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Відповідна правова норма міститься в ч. 1 ст. 3 Європейської конвенції «Про громадянство» - кожна держава визначає у своєму законодавстві, хто є її громадянами. На сьогодні наявність за громадянином України подвійного громадянства не визнається.

Регулювання порядку здійснення права громадянами України на перетинання державного кордону здійснює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відповідно до цього Закону Кабінетом міністрів України встановлюються правила перетинання державного кордону громадянами України. Згідно з ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» перетинання державного кордону громадянами України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у ст. 2 цього закону, а саме паспорту громадянина України для виїзду за кордон. Пункт 2 правил перетинання державного кордону громадянами України, що затвердженні постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57, визначає, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється за переліком документів що підтверджують громадянство України та надають право на виїзд та в`їзд в Україну.

Оскільки початком здійснення прикордонного контролю є момент подання особою паспортного документу для перевірки, факт надання громадянином України паспортного документа громадянина іноземної держави кваліфікується як спроба незаконного перетинання державного кордону України, так як даний документ не може вважитися відповідним з огляду на те, що ОСОБА_1 має паспорт громадянки України, тобто адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

З письмових пояснень ОСОБА_1 від 02.07.2024 року вбачається, що остання н знала , що в Україні заборонено подвійне громадянство, з обставинами правопорушення згодна, у вчиненому розкаюється (а.с.8).

З рапорта начальника 1 групи інспектора прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 (тип Б) старшого лейтенанта ОСОБА_3 встановлено, що в період з 08.00 02.07.2024 до 20.00 02.07.2024 остання виконувала обов?язки в прикордонному наряді «Старший прикордонних нарядів в пункті пропуску Старокозаче». О 08:55 02.07.2024 прикордонним нарядом перевірка документів в пункті пропуску Старокозаче, під час здійснення контролю осіб на в`їзд в Україну виявлено громадянку України ОСОБА_4 , яка здійснила спробу незаконного перетинання державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон без відповідних документів, а саме з використанням паспорту громадянки Ізраїлю для виїзду за кордон серії НОМЕР_4 , будучи у правових відносинах з Україною, громадянкою України згідно із ст. 2 Закону України «Про громадянство України». Своїми діями порушила вимоги ч. 2 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль», затвердженого 05.11.2009 року N? 1710-VI. ст. 2.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в?їзду в Україну громадян України», затвердженого 21.01.1994 року N? 3857-ХП, п. 2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 N? .57. Відносно громадянки України ОСОБА_5 02.07.2024 складено протокол про адміністративне правопорушення ПДРУ № 307297 за частиною 1 статті 204-1 КУпАП. Громадянку повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться у приміщенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду, за адресою: м. Білгород-Дністровський, вул., Військової слави 27. Копія протоколу про адміністративне правопорушення ПДРУ N? 307297 02.07 2024 вручена громадянці України ОСОБА_6 під підпис (а.с.3).

З рапорта ІПС вищої категорії-начальника 1 групи ІПС (кулементника) відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 (тип Б) майстра-сержанта ОСОБА_7 від 02.07.2024 року встановлено, що ним були перевірені матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянки України ОСОБА_5 , яка намагалася незаконно перетнути державний кордон України на в?їзд в Україну по іншому паспортному документ, а саме з використанням паспорту громадянки Ізраїлю для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , будучи у правових відносинах з Україною, громадянкою України згідно із ст. 2 Закону України «Про громадянство України». Своїми діями порушила вимоги ст. 2,3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в?їзду в Україну громадян України», затвердженого 21.01.1994 року Ne 3857-XII, п. 2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 N? 57 (а.с.5).

З копії паспорту вбачається, що він виданий громадянину Ізраїлю на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , від 13.03.2020;

З інформації особової картки (інформацією на особу) убачається, що на ім`я особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявна інформація щодо паспорта громадянина України номер НОМЕР_2 , дата видачі 01.09.2009, дійсний до необмежений та паспорту громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_3 , дата видачі 14.06.2018р., дійсний до 14.06.2028 р.

Враховуючи наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази у сукупності, а також позицію ОСОБА_1 під час складання протоколу щодо визнання вини, колегія суддів вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а саме спробу перетнути Державний кордон України без пред`явлення до перевірки відповідних документів 02 липня 2024 року о 08 годині 55 хвилин.

Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідності до вимог п.п.12,14 ч.1 ст. 1 ЗУ Про прикордонний контроль та Європейської Конвенції Про громадянство наданий паспорт на ім`я громадянки Ізраїлю ОСОБА_2 має усі необхідні реквізити, не впливає на наявність громадянства України у ОСОБА_1 , через , що вважала надає їй належного права на перетин державного кордону України, адже відповідальності за подвійне громадянство законами України не передбачено, апеляційний суд вважає суперечливими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну). У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій цієї статті, для виїзду з України і в`їзду в Україну можуть використовуватися інші документи. Перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Згідно із п. 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Оскільки громадянин України ОСОБА_1 під час перетину державного кордону України на пункті пропуску «Старокозаче» всупереч вимогам статей 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», та п. 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України пред`явив для паспортного контролю документ громадянина Ізраїлю, а не паспорт громадянина України для виїзду за кордон (який є відповідним для громадян України документом), то суд першої інстанції обґрунтовано визнав її винною у тому, що вона вчинила спробу незаконного перетинання державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів.

Статтею 4 Конституції України проголошено, що в Україні існує єдине громадянство.

Єдине громадянства визначається у ч. 1 ст. 2 Закону України «Про громадянство України», як один із принципів законодавства України про громадянство. Єдине громадянство держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Таким чином, в`їзд на територію України чи виїзд з території України громадянином України за пред`явленням паспорту, виданого на ім`я громадянина іноземної держави, суперечить вимогам ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Стосовно доводів апеляційної скарги, що в матеріалах справи відсутні жодні докази які б свідчили що ОСОБА_1 перетинала держаний кордон України поза встановленими пунктами пропуску чи відомості про недійсність чи підробку пред`явленого нею паспорту на ім`я громадянки Ізраїлю HRYTSYK OLHA , не є слушними, оскільки в матеріалах справи наявні вищедосліджені докази, а на їх спростування не надано жодного доказу та оцінюються апеляційним судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Доводи апеляційної скарги, що інкриміноване правопорушення ОСОБА_1 є суперечливим, адже підстав застосування вимог ст.12 ЗУ Про державний кордон до ОСОБА_1 не існувало, апеляційний суд вважає їх не слушними, так як відповідно до положень Закону України «Про громадянство України», Конституції України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», та п. 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України встановлено процедуру перетинання державного кордону громадянами України, враховуючи, що ОСОБА_1 не заперечувала наявності громадянства України, то вона мала обов`язок для перевірки особи надати саме документи підтверджуючі її особу як громадянки України.

Щодо доводів апеляційної скарги, що суд першої інстанції визнавши ОСОБА_1 винною у вчиненні інкримінованого правопорушення не вказував на те, який саме документ (відповідний документ) зобов`язана була пред`явити ОСОБА_1 при перетині державного кордону України, апеляційний суд вважає необґрунтованим, так як судом першої інстанції в оскаржуваній постанові чітко наведено положення законів України, згідно з яким регулюється процедура перетину державного кордону України громадянами України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Вказані висновки відповідають доказам, наявним в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги не дають підстав для визнання вказаних доказів неналежними та недопустимими і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.204-1 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 вересня 2024 року без змін.

Відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 251, 280, 283, 294 КУпАП суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 11 жовтня 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду В.В. Кострицький