ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 609/1044/24

3/609/547/2024

15 жовтня 2024 року суддя Шумського районного суду Тернопільської області Катерняк О.М., розглянувши матеріали, які надійшли із СПД №2 (м. Шумськ) ПП Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , військовослужбовця,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А:

02 серпня 2024 року до Шумського районного суду Тернопільської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №104329 від 26.07.2024, з якого вбачається, що «26.07.2024 о 12:34 в м. Шумськ, вул. Вілійська, 3, Кременецького району водій ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 керував транспортним засобом Fiat Scudo д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітке мовлення. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер 6820 водій відмовився. Від проходження у медичному закладі також відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України».

Дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, 08 серпня 2024 року до Шумського районного суду Тернопільської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №105380 від 29.07.2024, з якого вбачається, що «29.07.2024 о 12:15 в м. Шумськ, по вул. Вілійська, 2, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом скутером Сузукі Летс д.н.з. НОМЕР_3 в нетверезому стані. Огляд на місці зупинки транспортного засобу із згоди водія проводиться за допомогою газоаналізатора Драгер 6820 ARLK 0005. Результат позитивний 0,76 проміле, тест №763. Водій від керування транспортним засобом відсторонений, чим порушив п. 2.9А ПДР».

Дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою суду від 15 серпня 2024 року дані справи про адміністративне правопорушення було об`єднано в одне провадження.

01 жовтня 2024 року на адресу суду представником особи, стосовно якої складено протоколи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 адвоката Никитюка Р.І. надійшло клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Клопотання мотивоване тим, що обставини, вказані в протоколах є такими, які не свідчать про наявність ознак вчинення адміністративного правопорушення - ОСОБА_1 .

Так, стосовно складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 104329 від 26.07.2024 адвокат вказує, що за повідомленням його підзахисного, після його відмови від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, як це передбачено ст. 266 КУпАП, порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість. Тобто порушили право ОСОБА_1 на здобуття доказів своєї невинуватості. Наголошує, що вказані дії працівників поліції в частині відсутності пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я після відмови водія пройти такий огляд на місці зупинки т/з є грубим порушенням вимог вищевказаного законодавства. З врахуванням норм ст. 251 КУпАП, доказом у справі про те, чи виконувались вимоги законодавства працівниками поліції, в тому числі й пропозиції поліцейського проїхати до найближчого закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, після відмови ОСОБА_1 пройти такий на місці зупинки т/з, може бути відеозапис події, яка відбулась 26.07.2024 або ж показання свідків. Відповідно до пункту 11 протоколу про адміністративне правопорушення зазначено, що до такого додаються: Відеофіксація з бодікамери з реєстратора, копія постанови, направлення в КНП, Акт огляду, однак, з відеозаписів від 26.07.2024 року, копії яких адвокату було надано після ознайомлення з матеріалами справи в суді, вбачаються обставини події іншої справи про адміністративне правопорушення. Тобто, долучене відео до матеріалів справи відтворює оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення не відносно ОСОБА_1 , а іншої особи, що фактично унеможливлює надання оцінки діям працівників поліції під час спілкування з ОСОБА_1 . Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, що в свою чергу виключає об`єктивну сторону адміністративного правопорушення.

Стосовно правомірності повернення справи на доопрацювання до органу, який склав протокол про адміністративне правопорушення, слід зазначити, що КУпАП не визначає права суду на повернення матеріалів про адміністративні правопорушення на доопрацювання чи належне оформлення та не конкретизує підстав для цього. Захисник наголошує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, в даному випадку органами Національної поліції, а відправляючи матеріали справи на доопрацювання, суд неминуче перебере на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, оскільки фактично буде здійснено збір відповідних доказів. Отже, поліцейськими не було долучено доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а суд не вправі відшуковувати такі шляхом направлення справи на дооформлення.

Стосовно складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 105380 від 29.07.2024 адвокат вказує, що статтею 35 Закону України «Про національну поліцію» передбачено вичерпний перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби. Як вбачається із матеріалів справи, то до таких не було долучено жодної постанови про адміністративне правопорушення, яка б підтверджувала підставу для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Натомість, до справи долучено рапорт інспектора А.Шевчука, в котрому той зазначає можливу причину зупинки транспортного засобу. Таким чином, підставою для зупинення транспортного засобу інспектором у рапорті зазначено, що це є наявність оперативної інформації про те, що мій підзахисний можливо керує ТЗ в стані алкогольного сп`яніння. Інформація про анонімне повідомлення щодо ОСОБА_1 не зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» з автоматичним присвоєнням порядкового номера ЄО, як того вимагає Порядок ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2019 № 100.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» встановлено обов`язок поліцейського поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті. Однак, як вбачається із долученого відеозапису, то працівник поліції, звертаючись до мого підзахисного не повідомив жодної причини зупинки транспортного засобу. Вказані обставини очевидно свідчать проте, що жодної анонімної чи оперативної інформації про те, що ОСОБА_1 керує своїм Т/З можливо в стані алкогольного сп`яніння та яка б давала законну підставу поліцейським для зупинки транспортного засобу не було, а отже поліцейський здійснюючи свої службові повноваження діяв не у межах встановлених законом та порядком, що є грубим порушенням ст. 19 Конституції України. Матеріалами справи не підтверджено жодними належними доказами законності вимоги про зупинку ТЗ, яким керував ОСОБА_1 , а вимога пройти огляд на стан сп`яніння та зібрані в подальшому докази з врахуванням доктрини плодів отруєного дерева є недопустимими, адже отриманні внаслідок незаконних дій працівників поліції. Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів незалежно від характеру і ступеня, а також зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів, визнаних недопустимими, оскільки визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було перших.

Крім того, захисник зазначає, що із системного аналізу нормативно-правових актів, якими регламентовано порядок проведення огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, поліцейський, встановивши наявність підстав вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, повинен назвати особі наявні у неї ознаки сп`яніння, як підставу для проведення відповідно огляду. Вказує, що відповідно до відтвореного відеозапису з нагрудної камери о 12 год. 19 хв. 03 сек. інспектор без повідомлення будь-яких підстав, які слугували причиною зупинки транспортного засобу, та не представившись згідно закону, одразу запитує в ОСОБА_1 чи вживав він алкогольні напої. У відповідь ОСОБА_1 заперечив вживання алкогольних напоїв. Після чого, поліцейський запитує у ОСОБА_1 чи готовий він пройти тест на місці, на що мій підзахисний погодився. Таким чином, поліцейський під час пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння жодного разу не назвав будь-яких ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 та які б давали підстави останньому зробити пропозицію пройти огляд у встановленому законом порядку. Крім того, зазначає, що з відеозапису нагрудних камер поліцейських вбачається, що як і з моменту зупинки транспортного засобу, так і під час спілкування із поліцейськими у ОСОБА_1 відсутні будь-які ознаки стану алкогольного, а його поведінка відповідала обстановці.

Також адвокат звертає увагу на те, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки повинні проходити періодичну повірку, яка оформляється або відбитком повірочного тавра на ЗТВ чи записом повірочного тавра в розділі експлуатаційних документів або ж оформляється відповідним свідоцтвом про повірку, форма якого є затверджена відповідним додатком до вказаного порядку. Крім того, законодавчо врегульовано, що для вимірювачів вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується міжповірочний інтервал становить один рік.

З огляду на вказані норми звертає увагу, що до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №П51QM0864 083 23 від 22.06.2024 року відповідно до якого вбачається, що газоаналізатор Alcotest 6820 № ARLK - 0005 проходив повірку законодавчо регульованого та термін його дії сплив 22.06.2024 року. Тому, в даному випадку результати такого огляду на думку захисту не можуть бути визнані судом в якості доказу.

Крім того захисник зазначає, що із долученого відеозапису з нагрудної камери поліцейського, в порушення вимог ст. 266 КУпАП, порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість, взагалі не вбачається, що останній запитував у ОСОБА_1 чи згідний він з результатами огляду на місці зупинки та чи бажає останній пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я. В даному випадку вбачається порушення вищезгаданих інструкції, оскільки фактично не виконуючи вимоги законодавства, працівники поліції позбавили ОСОБА_1 у праві на здобуття доказів своєї невинуватості, шляхом проходження огляду в закладі охорони здоров`я, тим паче у випадку коли газоаналізатор, в який ОСОБА_1 продував, не мав чинного свідоцтва про повірку, а отже такий не пройшов відповідної процедури повірки, що в свою чергу може свідчити про некоректність його результату.

На підставі викладеного, адвокат Никитюк Р.І. просить провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Особа, стосовно якої складено протоколи про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Никитюк Р.І. подав заяву про розгляд справи без участі ОСОБА_1 , який не зможе прибути до зали суду через перебування на службі в лавах ЗСУ, а також без його участі, як представника ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі слід закрити з таких міркувань.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005№ 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів. Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Склад правопорушення містить в собі: об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт, суб`єктивну сторону. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом. Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно встановити наявність об`єктивної та суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Згідно з диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом цієї норми закону, керування транспортним засобом в стані сп`яніння та відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є окремими та самостійними діяннями, які складають склад адміністративного правопорушення.

Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №104329 від 26.07.2024 поліцейським СПД №2 (м. Шумськ) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області сержантом поліції Мельником Владиславом Олеговичем зафіксовано порушення п. 2.5 ПДР України, тобто факт керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер та факт відмови водія від проходження огляду в медичному закладі.

Відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП встановлено у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Аналогічне зазначено у п. 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду № 1103 від 17.12.2008 року, та у п. 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість, яка затверджена спільним наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року за № 1452/735, а саме у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Отже, зазначені норми права чітко обумовлюють те, що в разі відмови особи від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або ж у разі не згоди з результатами огляду, поліцейський зобов`язаний запропонувати останньому пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, з врахуванням вказаної норми, доказом у справі про те, чи виконувались вимоги законодавства працівниками поліції, в тому числі й пропозиції поліцейського проїхати до найближчого закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, після відмови ОСОБА_1 пройти такий на місці зупинки, може бути відеозапис події, яка відбулась 26.07.2024 року або ж показання свідків.

Так, відповідно до пункту 11 протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №104329 від 26.07.2024 зазначено, що до такого додаються: Відеофіксація з боді-камери з реєстратора, копія постанови, направлення в КНП, Акт огляду.

Суд зазначає, що досліджений судом відеозапис мав би надати можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Однак, оглянувши долучений до адміністративного протоколу диск з відеофіксацією події, яка мала місце 26.07.2024, вбачаються обставини події іншої справи про адміністративне правопорушення. Тобто, долучене відео до матеріалів справи відтворює оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення не відносно ОСОБА_1 , а іншої особи, що фактично унеможливлює надання оцінки діям працівників поліції під час спілкування з ОСОБА_1 .

Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, що в свою чергу виключає об`єктивну сторону адміністративного правопорушення.

Крім того, відповідно до п. 9, 15, 18 розділу ІІ. «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», яка затверджена наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 року встановлено, що: - 9. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема:

у графі «місце складання протоколу» - населений пункт або географічна точка;

у графі «посада, найменування органу поліції, звання, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол» - прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка склала протокол (повністю, без скорочень);

у графі «склав цей протокол про те, що громадянин(ка)» - прізвище, ім`я та по батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (повністю, без скорочень);

у графі «назва документа, серія, №, ким і коли виданий» - документ, що посвідчує особу (серія, номер паспорта, дата видачі і назва органу, що його видав, або серія, номер іншого документа, що посвідчує особу, яка вчинила правопорушення (службове чи пенсійне посвідчення, студентський квиток тощо), дата видачі і найменування органу (установи, підприємства, організації), що його видав(ла));

у графі «чи притягався(лася) до адміністративної відповідальності» - інформація щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності впродовж року (за наявності);

у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол);

у графі «до протоколу додається» - пояснення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, викладені на окремому аркуші, рапорти посадових осіб органів поліції, довідки, акти тощо (у разі складення).

- 15. До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

- 18. Протокол про адміністративне правопорушення та матеріали про вчинене адміністративне правопорушення відповідно до статті 257 КУпАП надсилаються (надаються) органу (посадовій особі), уповноваженому(ій) розглядати справи про адміністративні правопорушення.

З аналізу вказаних норм Інструкції чітко вбачається, що органи поліції та/або їх посадових особам перед направленням матеріалів до органу, який уповноважений розглядати справи про адміністративні правопорушення наділені правом долучати до протоколу про адміністративне правопорушення й інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення.

Отже, поліцейський та/або відповідні посадові особи органів поліції на виконання своїх функції, мали достатньо часу та повноважень необхідних для здійснення пошуку чи збору відповідних матеріалів чи документів (доказів) перед направленням матеріалів справи до суду, в тому числі і на долучення належних відеозаписів з нагрудних камер та з відеореєстратора службового автомобіля, однак, в силу неналежного виконання своїх обов`язків, зазначених дій вчинено не було та відповідно направлено ті документи та матеріали, які на думку поліції були достатніми на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Таким чином, нездійснення належним чином поліцейським та/або відповідною посадовою особою своїх зобов`язань, визначених Інструкцією не повинно ставитись у шкоду особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, адже органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України). Відтак, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, в даному випадку органами Національної поліції, а відправляючи матеріали справи на доопрацювання, суд неминуче перебере на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, оскільки фактично буде здійснено збір відповідних доказів.

Суд звертає увагу на рішення Європейського суду у справі Малофєєва проти Росії (Malofeyevav.Russia, рішення від 30.05.2013р.) та Карелін проти Росії (Karelinv.Russia, рішення від 20.09.2016р.). Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У силу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №463/1352/16-а (постанова КАС ВС від 08.07.2020 №463/1352/16-а).

У відповідності до п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №105380 від 29.07.2024 інспектором СПД №2 (м. Шумськ) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції Шевчуком Андрієм Володимировичем зафіксовано порушення п. 2.9А ПДР України, тобто факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в нетверезому стані, факт огляду на місці зупинки т/з із згоди водія за допомогою газоаналізатора Драгер 6820.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993р. №3353-ХІІ передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 2.3 д) Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

На вимогу поліцейського відповідно до п. 2.4 цих Правил водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

В свою чергу дії поліцейських повинні відповідати вимогам закону.

При цьому статтею 35 Закону України Про Національну поліцію передбачено вичерпний перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби. Даний перелік, зокрема, передбачає: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Як вбачається із матеріалів справи, то до таких не було долучено жодної постанови про адміністративне правопорушення, яка б підтверджувала підставу для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Натомість, до справи долучено рапорт інспектора А. Шевчука відповідно до якого останній зазначає про наступне:

«Доповідаю Вам, що мною спільно із інспектором з РПН ст. Поліції ОСОБА_2 під час несення служби в добовому наряді біля магазину «Склеп» в м. Шумськ 29.07.2024 року було отримано оперативку про те, що г-н ОСОБА_1 житель АДРЕСА_1 , може керувати ТЗ скутером в «нерозбірливе слово» алкогольного сп`яніння. Під час перевірки даної інформації по вул. Вілійська, 2 м. Шумськ було зупинено скутер д.н.з НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 жит. АДРЕСА_1 . Під час бесіди з водієм з ротової порожнини останнього відчувався різкий запах алкоголю, було почервоніння шкірного покриву обличчя, виражене тремтіння пальців рук. У зв`язку з виявлення явних ознак алкогольного сп`яніння гр-ну ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на визн. стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ. Під час огляду результат 0,76 %».

Таким чином, підставою для зупинення транспортного засобу інспектором у рапорті зазначено, що це є наявність оперативної інформації про те, що гр. ОСОБА_1 можливо керує ТЗ в стані алкогольного сп`яніння.

Так, для використання доказу при розгляді справи необхідно, щоб він був відносним і допустимим. Відносний доказ це доказ, зміст якого відтворює (приблизно чи вірогідно) фактичну обставину, що має значення для правильного вирішення справи. До того ж фактичні дані це дані, які, маючи зв`язок із фактами предмета доведення, здатні підтвердити існування чи відсутність фактів. А допустимим вважається той доказ, який був отриманий у встановленому законом порядку і передбаченими способами, а також коли законодавець допускає його використання.

Слід зауважити, що згідно п. 5 розділу ІІ. Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2019 № 100 (надалі Порядок), заява (повідомлення), що надходить телефоном за скороченим номером екстреного виклику поліції «102», реєструється в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» з автоматичним присвоєнням порядкових номерів ЄО.

Відповідно до п. 6 вищенаведеного Порядку, поліцейський незалежно від місця свого перебування в разі виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення та іншу подію чи звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) невідкладно повідомляє про це за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» і зобов`язаний ужити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події.

Разом з тим, докази, які б підтверджували надходження на лінію 102 повідомлення про те, що ОСОБА_1 може керувати т/з в стані алкогольного сп`яніння та реєстрацію цього повідомлення до матеріалів справи не долучено.

Відтак, інформація про анонімне повідомлення щодо ОСОБА_1 не зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» з автоматичним присвоєнням порядкового номера ЄО, як того вимагає Порядок ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2019 № 100.

Більше того, відповідно до ч. 3 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» встановлено обов`язок поліцейського поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті. Однак, як вбачається із долученого відеозапису, то працівником поліції при зверненні до ОСОБА_1 не повідомлено жодної причини зупинки транспортного засобу. Вказані обставини свідчать проте, що жодної анонімної чи оперативної інформації про те, що ОСОБА_1 керує своїм Т/З можливо в стані алкогольного сп`яніння та яка б давала законну підставу поліцейським для зупинки транспортного засобу не було, а отже поліцейський здійснюючи свої службові повноваження діяв не у межах встановлених законом та порядком, що є грубим порушенням ст. 19 Конституції України.

Таким чином, виходячи з правового принципу допустимості доказів, то відсутність будь-яких доказів реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» з автоматичним присвоєнням порядкового номера ЄО, як того вимагає Порядок ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події вказує на незаконність вимоги поліцейських про зупинку транспортного засобу, яким здійснював керування ОСОБА_1 .

Відповідно до широкого розуміння доктрини «плодів отруєного дерева», будь-яке винне порушення поліцейськими конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили. Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня.

У вузькому сенсі доктрина «плодів отруєного дерева» зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими.

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є отримання внаслідок незаконних дій, є недопустимими.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Враховуючи вищезазначене та долучені докази, суд приходить до висновку, що матеріалами справи не підтверджено жодними належними доказами законності вимоги про зупинку ТЗ, яким керував ОСОБА_1 , а вимога пройти огляд на стан сп`яніння та зібрані в подальшому докази з врахуванням доктрини плодів отруєного дерева є - недопустимими, адже отриманні внаслідок незаконних дій працівників поліції.

Крім того, відповідно до п. 2 розділу I Інструкції № 1452/735 від 9 листопада 2015 року огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Аналогічна норма наведена і у п. 1 розділу Х Інструкції № 1395 від 07 листопада 2015 року, у якій вказано, що водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 3 Інструкції № 1452/735 від 9 листопада 2015 року ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже, із системного аналізу вказаних нормативно-правових актів, якими регламентовано порядок проведення огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, поліцейський, встановивши наявність підстав вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, повинен назвати особі наявні у неї ознаки сп`яніння, як підставу для проведення відповідно огляду.

В судовому засіданні було оглянуто диск з відеофіксацією події, яка мала місце 29.07.2024 за участі водія ОСОБА_1 . Відповідно до відтвореного відеозапису вбачається, що інспектор не повідомив водієві будь-яких підстав, які слугували причиною зупинки транспортного засобу водія, одразу запитує в ОСОБА_1 чи вживав він алкогольні напої. У відповідь ОСОБА_1 заперечив вживання алкогольних напоїв. Після чого, поліцейський запитує у ОСОБА_1 чи готовий він пройти тест на місці, на що останній погодився.

Таким чином, поліцейський під час пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння жодного разу не назвав будь-яких ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 та які б давали підстави останньому зробити пропозицію пройти огляд у встановленому законом порядку.

Таким чином, вимагаючи у ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння без повідомлення йому жодних ознак такого сп`яніння є грубим порушенням зазначених вище Інструкцій та недотримання самого порядку такого проходження огляду, а сама по собі вимога пройти такий ґрунтується на незаконних підставах, що є самостійною підставою для закриття провадження у справі.

Щодо проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 розділу 1 «Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів», який затверджений наказом Міністерства Економічного розвитку і Торгівлі України, № 193 від 08.02.2016 року визначено, що цей Порядок установлює процедуру та умови проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки (далі - ЗВТ), що перебувають в експлуатації, а також оформлення її результатів.

Так, згідно до п. ч. 1 п. 3 розділу 4 «Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів визначено, що оформлення результатів періодичної, позачергової повірок та повірки після ремонту здійснюється таким чином:

«1) позитивні результати періодичної, позачергової повірок та повірки після ремонту ЗВТ засвідчують відбитком повірочного тавра на ЗВТ чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлюють свідоцтво про повірку ЗВТ за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку.

На вимогу заявника можливе поєднання зазначених видів засвідчення результатів повірки»;

Таким чином, законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки повинні проходити періодичну повірку, яка оформляється або відбитком повірочного тавра на ЗТВ чи записом повірочного тавра в розділі експлуатаційних документів або ж оформляється відповідним свідоцтвом про повірку, форма якого є затверджена відповідним додатком до вказаного порядку. Крім того, законодавчо врегульовано, що для вимірювачів вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується міжповірочний інтервал становить один рік.

З огляду на вказані норми слід звернути увагу, що до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №П51QM 0864 083 23, відповідно до якого вбачається, що газоаналізатор для контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі Alcotest 6820 № ARLK 0005 на відповідність вимогам ДСТУ 8950:2019 Метрологія проходив повірку 22 червня 2023 року та термін його чинності закінчився 22.06.2024 року.

Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.

Так відповідно п. 3 розділу ІI Інструкції № 1452/735 від 9 листопада 2015 року встановлено, що поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Отже, враховуючи вищезазначені норми законодавства в частині використання законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, то цілком очевидним є те, що здійснення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 на місці зупинки шляхом його продування в газоаналізатор Alcotest Drager 6820 № ARLK 0005, який не пройшов відповідної повірки, відбувся в спосіб не передбачений законом, тобто з порушенням. Тому, в даному випадку результати такого огляду на думку суду не можуть бути визнані судом в якості доказу.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Також, відповідно до абз. 2, 3 ст. 266 КУпАП вбачається, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Аналогічне зазначено у п. 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду № 1103 від 17.12.2008 року, та у п. 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість, яка затверджена спільним наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року за № 1452/735, а саме у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Отже, зазначені норми права вказують на те, що в разі не надання згоди водієм на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або ж з незгодою з результатами огляду, поліцейський зобов`язаний запропонувати останньому пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я.

Із оглянутого в судовому засіданні диску з відеофіксацією події, яка мала місце 29.07.2024 не вбачається, що поліцейський запитував у водія ОСОБА_1 чи згідний він з результатами огляду на місці зупинки та чи бажає останній пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я.

В даному випадку вбачається порушення вищезгаданих інструкції, оскільки фактично не виконуючи вимоги законодавства, працівники поліції позбавили особу, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення у праві на здобуття доказів своєї невинуватості, шляхом проходження огляду в закладі охорони здоров`я, тим паче у випадку коли газоаналізатор, в який ОСОБА_1 продував, не мав чинного свідоцтва про повірку, а отже такий не пройшов відповідної процедури повірки, що в свою чергу може свідчити про некоректність його результату.

Дослідивши всі докази у провадженні, в їх сукупності, слід визнати, що вони є суперечливими, а тому не можуть бути розцінені як такі, що беззаперечно вказують на доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним пункту 2.5 та пункту 2.9А Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП.

Інші докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушень, передбачених ч.1 ст. 130 КУпАП матеріали справи не містять.

Між тим слід зазначити, що розглядаючи справу, суд не може вийти за межі пред`явлених обвинувачень та збирати докази з власної ініціативи.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в ст.62 Конституції України.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Підставою адміністративної відповідальності є наявність у вчиненому особою діянні всіх ознак складу правопорушення, передбаченого законом.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на обставини, встановлені під час судового розгляду, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі "Карелін проти Росії", відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколах про адміністративне правопорушення, суд доходить висновку, що наявною сукупністю доказів у справі не доведена наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП , а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 36, 130, 245, 247, 251, 252, 255, 256, 266, 268, 279, 280-285 КУпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Шумський районний суд Тернопільської області.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Оксана КАТЕРНЯК