Справа № 145/1805/23
Провадження № 33/801/130/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Копилова Л. В.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Андрушко Людмили Олексіївни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 09 січня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Тиврівського районного суду Вінницької області від 09 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто в дохід держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

Не погодившись із вказаною постановою суду, адвокат Андрушко Л. О. в інтересах ОСОБА_1 19 січня 2024 року засобами поштового зв`язку подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Вивчивши апеляційну скаргу і матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У рішенні Конституційного Суду України від 31 березня 2015 року №2-рп/2015 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення у взаємозв`язку з положеннями пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України зазначено, що у Кодексі України про адміністративні правопорушення, який має відповідну логічно вибудувану конструкцію, унормовано, зокрема, послідовність процедурних дій щодо розгляду та вирішення питань, пов`язаних із притягненням особи до адміністративної відповідальності; порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, ухваленої по суті; порядок виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.

Частина друга статті 294 КУпАП передбачає, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом 10-ти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також, якщо у поновленні строку відмовлено.

Отже, початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду пов`язаний з моментом прийняття такої постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова суду першої інстанції винесена судом 09 січня 2024 року, отже, останнім днем на подання апеляційної скарги було 18 січня 2024 року.

При цьому зі змісту оскаржуваної постанови видно, що ОСОБА_1 був присутній у судовому засіданні при її винесенні судом, а отже, йому було достеменно відомо про її існування та зміст.

Проте апеляційну скаргу захисник ОСОБА_1 адвокат Андрушко Л. О. подала до суду 19 січня 2024 року, що підтверджується відповідним календарним штемпелем на поштовому конверті.

Клопотання про поновлення пропущеного строку скаржник не заявляє.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Звертаючись з апеляційною скаргою поза процесуальними строками встановленими законом, адвокат Андрушко Л. О. не надала доказів про наявність перешкод у реалізації права на оскарження постанови суду першої інстанції у встановлений законом строк. Жодних обґрунтувань поважності пропуску строку, які могли бути підставою для поновлення процесуального строку, в апеляційній скарзі не зазначено.

За таких обставин, апеляційна скарга відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП підлягає поверненню особі, яка її подала.

Водночас апеляційний суд роз`яснює, що скаржник не позбавлений права повторно звернутися до суду із апеляційною скаргою, заявивши обґрунтоване клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, Вінницький апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Андрушко Людмили Олексіївни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 09 січня 2024 року повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Оніщук