КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/8136/24 Головуючий суддя у суді І інстанції Скляренко У.В.
Провадження № 33/824/4898/2024 Головуючий суддя у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Голуб С.А., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 26 червня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 26 червня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн у дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, 19 вересня 2024 року законний представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

До апеляційної скарги долучено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що про наявність оскаржуваної постанови законний представник неповнолітнього ОСОБА_1 дізналась лише 10 вересня 2024 року після того як її син звернувся до суду із заявою про видачу постанови, а перед цим вона зверталась через електронну пошту суду із запитом про рух справи. Крім того, про розгляд справи в суді першої інстанції, як законний представник неповнолітнього, вона повідомлена не була і при розгляді справи участі не брала.

Перевіривши матеріали справи та аргументи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

За змістом положень ч. 2 ст. 294 КУпАП строк на апеляційне оскарження постанови судді, пропущений із поважних причин, може бути поновлений особі, яка звертається із відповідним клопотанням.

Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено.

Ураховуючи, що оскаржувана постанова суду першої інстанції прийнята 26 червня 2024 року, останнім днем подання апеляційної скарги було 06 липня 2024 року. Разом з тим, з апеляційною скаргою скаржник звернулася лише 19 вересня 2024 року.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року «Пономарьов проти України» зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі сплином значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушувати принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип юридичної визначеності.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 26 червня 2024 року ОСОБА_1 та його законний представник ОСОБА_2 не були присутні в судовому засіданні при розгляді справи, однак 25 червня 2024 року ОСОБА_2 надіслала клопотання про направлення справи за місцем проживання неповнолітнього.

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 та його законний представник - ОСОБА_2 були обізнані про наявність на розгляді у Деснянському районному суді м. Києва справи про адміністративне правопорушення, дату, місце та час проведення судового засідання.

Апеляційний суд зазначає, що під час складення протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції було повідомлено ОСОБА_1 про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно нього відбудеться в Деснянському районному суді м. Києва, про що в протоколі міститься підпис правопорушника.

Законний представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не навела змістовних і вагомих аргументів щодо вчинення нею всіх необхідних і можливих дій, які вказували на бажання реалізувати процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку, не довела, що в цій справі можливість вчасного подання нею апеляційної скарги не мали суб`єктивного характеру, тобто не залежала від її волевиявлення.

Посилання у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження на те, що зазначений строк підлягає поновленню виключно з огляду на отримання особисто ОСОБА_1 повного тексту оскаржуваної постанови тільки 10 вересня 2024 року є недостатньою підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки початок перебігу цього строку обчислюється не з дня вручення особі відповідного судового рішення, а з дня його ухвалення.

Іншого порядку обчислення перебігу строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції у справі про адміністративне правопорушення КУпАП не передбачає.

В клопотанні про поновлення строку не надано логічного та зрозумілого пояснення тому, що перешкоджало ОСОБА_1 та/або його законному представнику - ОСОБА_2 реалізувати своє право на апеляційне оскарження цього судового рішення протягом встановленого законом десятиденного строку.

Крім того, подаючи 25 червня 2024 року клопотання про направлення справи за місцем проживання неповнолітнього, ОСОБА_2 повинна була цікавитися результатом його розгляду, однак, лише після того, як 02 вересня 2024 року суд першої інстанції надіслав постанову від 26 червня 2024 року для примусового виконання до органу ДВС ОСОБА_1 та ОСОБА_2 почали вчиняти дії стосовно ознайомлення з матеріалами справи та подання апеляційної скарги.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Поновлення процесуального строку зі спливом зазначеного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, надаючи оцінку доводам законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та наявним у матеріалах справи доказам в їх сукупності та співставленні, апеляційний суд вважає, що такі причини є неповажними, а відтак відмовляє у поновленні процесуального строку та з підстав, передбачених ч. 2 ст. 294 КУпАП, повертає апеляційну скаргу з доданими до неї матеріалами особі, яка її подала.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду міста Києва від 26 червня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення № 754/8136/24 відмовити.

Апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 26 червня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Голуб