Справа № 526/2702/24
Провадження № 3/526/1287/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі

головуючої судді Максименко Л.В.

секретаря судового засідання Павленко Т.І.

адвоката Заєць В.П.

особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від відділу поліції № 1 Миргородського РВП Головного управління Національної поліції в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Соснівка Гадяцького р-ну, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, розлучений, інвалід 3 гр., не працює, ідентифікаційний код не встановлений,

за 130 ч.1 КУпАП,

в с т а н о в и в:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення 14 липня 2024 року о 21 год 50 хв. в м.Гадяч по вул.Полтавська, 88 ОСОБА_1 передав право керування транспортним засобом IVECO DAILY 50CI5V, д.н.з. НОМЕР_1 водію ОСОБА_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку та підтверджується висновком на алкотестер Драгер, тест № 863, результат 2.41 ‰.

ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнав, пояснив суду, що 14 липня 2024 року його і жінку покликали на свято, в цей час приїхав жінчин брат і вони домовилися, що він їх відвезе і привезе зі святкування. ОСОБА_2 відвіз їх на свято близько 15 години. На святі він вжив алкоголь у великій кількості і як попав додому не пам`ятає. Автобус належить йому і коли сідав у автобус, не звернув увагу на стан водія, вони з дружиною сіли і поїхали. Вранці дружина повідомила, що вчора їх зупиняла поліція і щодо нього склали протокол.

В судовому засіданні адвокат Заєць В.П. надав пояснення щодо фактичних обставин справи, вказавши, що вина ОСОБА_1 не доведена в установленому законом порядку, оскільки відсутні докази про наявність у нього умислу на передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, бо сідаючи в автобус ОСОБА_1 взагалі не звернув увагу на стан ОСОБА_2 та через стан сп`яніння не пригадує дану обставину. Також відмітив, що в присутності ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення не складався в присутності його підзахисного, йому не вручався та поштою не направлявся.

Свідок ОСОБА_3 пояснила, що вони з чоловіком були в гостях, її брат погодився відвезти їх і привезти з гостей. Чоловік був дуже п`яний, то вона подзвонила брату і він приїхав і їх забрав, по дорозі їх зупинила поліція, хоча брат їхав досить повільно. Виявилось, що чоловік і брат п`яні і не можуть знайти ніяких документів, потім чоловік показав паспорт і їх відпустили, а брата забрали до відділку поліції. Під час зупинки автобуса працівниками поліція ніякі документи не складалися.

Дослідивши докази, додані до протоколу про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступних висновків.

З переглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що патрульний поліцейський зупинив транспортний засіб IVECO DAILY 50CI5V, д.н.з. НОМЕР_1 , з за керма вийшов чоловік, який називав себе різними іменами, а потім сказав, що він ОСОБА_2 , однак ніяких документів не надав, тому був затриманий до райвідділу. В свою чергу ОСОБА_1 ніяких пояснень працівникам поліції не надавав, (слід відмінити якість відео зйомки на якій відображався за весь час перегляду поріг автобусу та шорти ОСОБА_2 ) після пред`явлення паспорту та встановлення його особи, працівники поліції покинули місце події.

П.2.9 «г» Правил дорожнього руху визначено, що водієві заборонено передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані.

Так, диспозицією ч. 1ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, для настання відповідальності за ч. 1ст. 130 КУпАП необхідна наявність сукупність елементів складу адміністративного правопорушення. В даному випадку необхідна наявність сукупність наступних елементів складу адміністративного правопорушення: перебування особи, якій передано керування транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння; усвідомлення особою, яка передає керування транспортним засобом, того, що ця особа перебуває у стані алкогольного сп`яніння; добровільне, з власної волі передання керування транспортним засобом.

Об`єктивна сторона правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме передача керування транспортним засобом особі, яка знаходиться в стані алкогольного сп`яніння характеризується тим, що особа яка передає керування транспортним засобом повинна знати, що передає керування особі, яка знаходиться в стані алкогольного сп`яніння (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»). Суб`єктивна сторона даного правопорушення передбачає наявність прямого умислу, тобто аби притягнути особу до відповідальності за передачу іншій особі керування транспортним засобом, якщо ця особа знаходилася у стані сп`яніння, необхідно доведення факту того, що особі, яка передала керування транспортним засобом, було відомо про стан сп`яніння особи, якій вона передала керування, однак він уповноважив її керувати автомобілем. Поміж тим, з пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_1 під керування ОСОБА_2 автомобілем, не знав про те, що останній знаходився у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" допуском до керування транспортним засобом особи, яка не має права ним керувати або перебуває у стані сп`яніння, визнають усні чи письмові згоду, розпорядження, вказівку особи, відповідальної за технічний стан чи експлуатацію цього засобу, про його використання у сфері дорожнього руху таким водієм. Як допуск можна розглядати також мовчазну згоду, видачу маршрутного листа, передачу ключів і документів або керма, не відсторонення водія від керування тощо.

Отже, передача транспортного засобу можлива за усною чи письмовою згодою, а також мовчазною згодою шляхом передачі ключів і документів або керма.

У протоколі не зазначено яким саме способом ОСОБА_1 передав право керування автомобілем ОСОБА_2 .

Будь яких доказів, які б підтверджували факт обізнаності ОСОБА_1 про перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння при передачі йому для керування автомобілем, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Статтею 256 КУпА визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до вимог глави 19 КУпАП протокол складається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Присутність особи при складанні протоколу є обов`язковою.

КУпАП не передбачає можливість складання протоколу у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Подальше надіслання копії протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не може слугувати підставою для складання протоколу у відсутності цієї особи.

Протокол підписується особою, яка його склала і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписаний також і цими особами.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право надати пояснення та викласти свої зауваження щодо змісту протоколу, або викласти мотиви свого відмовлення від підписання, які додаються до протоколу.

Поміж тим, протокол у присутності ОСОБА_1 не складався, що підтверджується відеозаписом даних подій. Так, згідно протоколу, він складений о 22 год. 55 хв., поміж тим на відеозапису в цей час поліцейська сідає в патрульний автомобіль та повідомляє Кошелю, що він затриманий і вони прямують до райвідділу для встановлення його особи. В подальшому на відеозапису теж відсутній момент складання протоколу відносно ОСОБА_1 , даних про надсилання протоколу у справі теж немає. Вказане є істотним порушення норм КУпАП та основоположних прав і свобод людини.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Суд вважає, що працівники поліції в даному випадку наведених вище вимог законодавства не дотрималися в повному обсязі.

Наявний в матеріалах справи відеозапис відображає лише знаходження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння. Факт передачу права керування автомобілем не зафіксований і не підтверджений належними та допустимими доказами.

Інших належних і допустимих доказів на підтвердження факту передачі права керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння матеріали справи не містять.

Таким чином, оцінюючи протокол про адміністративне правопорушення, як основний доказ, суд вважає, що поліцейськими під час складання не дотримано вимог закону та нормативних актів.

Інші матеріали справи також не містять достатньо фактичних даних про подію правопорушення та не можуть однозначно «поза розумним сумнівом» свідчити про наявність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо подій, які мали місце 14 липня 2024 року.

Інших доказів винуватості ОСОБА_1 матеріали справи не містять і судом під час розгляду справи не встановлено.

Згідно з вимогами ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

ЄСПЛ у своїх рішення неодноразово зазначав необхідність дотримання стандартів доведення вини особи у вчиненні правопорушення. Так, у справі «Кобець проти України» суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Верховний Суд в постанові від 27.11.2018 р. у справі № 914/2505/17 згадує, що принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу правопорушення, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к).

Крім того, відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні адміністративної та кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом (Sevtap Veznedaroрlu v. Turkey (Севтап Везнедароглу проти Турції).

Таким чином, будь-яких доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення ініціатором складення протоколу не надано і посилання на них в самому протоколі не наведено, а тому констатація факту вчинення ним адміністративного правопорушення в протоколі є припущенням, яке не ґрунтується на доказах. Такі докази не були здобуті судом і під час розгляду справи. Всі можливості по збиранню нових доказів по справі вичерпані.

Згідно ст. 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не доведена поза розумним сумнівом, а тому в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ст.247 п.1 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного суд в діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого йому правопорушення, так як висновки ініціатора складення протоколу про його винуватість не ґрунтуються на наданих доказах, тому провадження по справі слід закрити.

Керуючись ст. 247, 283, 284 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

- закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Полтавського апеляційного суду через Гадяцький районний суд.

Головуюча: Л. В. Максименко