Справа № 199/4579/21
ПОСТАНОВА

іменем України

10.10.2024

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська Щербина-Почтовик І.В., в залі суду в м. Дніпро, розглянувши подання начальника відділення поліції №1 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Миколи Лугового про звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До суду, ВДРУГЕ, 08.10.2024 надійшло подання начальника відділення поліції №1 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Миколи Лугового про звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення.

В обґрунтування подання зазначено, що відповідно до постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська справа №199/4579/21 відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на останнього, за ч.1 ст. 1732 КУпАП, було накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 5 діб.

Проте, як вказано у поданні, вжитими заходами не вдалося встановити місце знаходження ОСОБА_1 ,тому його необхідно звільнити від відбування адміністративного стягнення.

Вивчивши подання, вважаю його таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання всіма юридичними та фізичними особами на всій території України.

Зі змісту рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012 у справі № 1-26/2012, слідує, що відповідно до Конституції України … судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 17, частина перша статті 55, частина п`ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129).

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

«Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує правовладдя як складову частину спільної спадщини Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів правовладдя є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного розв`язання спору судами їхнє рішення не можна ставити під сумнів (Brumarescu v. Romania, заява № 28342/95, § 61; Khristov v. Ukraine, № 24465/04, § 33, від 19 лютого 2009 року).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

Суд, в межах даного провадження, керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду.

Суспільна небезпечність умисного невиконання судового рішення полягає і в тому, що протиправні дії особи перш за все несуть загрозу авторитету правосуддя та принижують інститут судового рішення, що в свою чергу заподіює шкоду правам громадян та державним інтересам.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. по справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" (заява №48553/99) визначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової впевненості, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Так, відповідно до постанови судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 24.06.2021, ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП та накладено йому адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 5 (п`ять) діб.

Вказана постанова суду набрала законної сили та звернута своєчасно, до виконання після набрання нею законної сили, а саме 15.07.2021 вихідний №117/3 та вхідний номер 4971 19.07.2021 (відповідно до штампа ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області).

Як слідує з приписів ст. 302 КУпАП, за наявності обставин, зазначених у пунктах 5 (видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення), 6 (скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність) і 9 (смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі) статті 247 цього Кодексу, орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання.

За вимогами статті 303 КУпАП, яка регулює питання давності виконання постанов про накладення адміністративних стягнень, - не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення… У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Тобто, виходячи з наведеного, можна зробити висновок про те, що Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпропетровська постанова у справі №199/4579/21 відносно ОСОБА_1 звернута до виконання вчасно, що унеможливлює звільнення останнього від відбування стягнення у зв`язку із закінченням строку давності.

Між тим, норми статті 382 КК України встановлюють кримінальну відповідальність за умисне невиконання постанови суду, яка набрала законної сили. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 08.02.2023 року по справі № 464/4690/20.

Керуючись ст.304 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання начальника відділення поліції №1 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Миколи Лугового про звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя: І.В. Щербина-Почтовик