Справа № 211/3602/24
Провадження № 3/211/1971/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 жовтня 2024 року суддя Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Ткаченко С.В. розглянувши матеріали, що надійшли з Полку патрульної поліції в місті Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Кіровоградської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 547607 від 23.05.2024 року ОСОБА_1 23 05 2024 року, о 22-00 год. за адресою: АДРЕСА_3 ,вчинив стосовно своєї колишньої співмешканки ОСОБА_2 , з якою мають спільну дитину, домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, що полягає у образах, погрозах фізичною розправою та ударах по обличчю та ногах. В наслідок чого завдав психологічної та фізичної шкоди здоров`ю потерпілої, викликавши у неї побоювання за свою безпеку.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В суді ОСОБА_1 у присутності свого представника, адвоката Ільчука Д.Ю. свою провину у вчиненні вказаного вище правопорушення не визнав, оскільки ОСОБА_3 не бив, фізичною розправою їй не погрожував, а також не ображав, голос на ОСОБА_3 не підвищував. Пояснив суду, що домовився із ОСОБА_2 про те, що він на наступний день у п`ятницю забере їх спільну дитину до себе додому на вихідні та у телефонній розмові з ОСОБА_2 , відчув, що вона перебуває у нетверезому стані, тому занепокоївся за свою дитину і наполіг прийти до них у цей же день, щоб упевнитись у якому стані перебуває ОСОБА_2 . Прийшовши додому до ОСОБА_2 , побачив на кухні пляшки та їй повідомив, що бажає забрати дитину зараз, посилаючись на те, щоб завтра рано не будити дитину, оскільки ОСОБА_2 потрібно йти на роботу, на що остання почала агресивно відповідати та відчинила двері і із застосуванням нецензурної лексики почала його виганяти з квартири, але він їй сказав, що оскільки вона перебуває у нетверезому стані, він забирає дитину взявши її на руки, проте ОСОБА_2 почала наносити йому удари по спині, та побоюючись, що вона також може вдарити і дитину, він відштовхнув її у бік. Коли він почав виходити, вона викликала поліцію. Також ОСОБА_1 пояснив, що коли приїхала поліція ОСОБА_2 кидалася на нього ключами та хотіла вдарити, що було зафіксовано на нагрудні відеореєстратори поліцейських, які не збереглися. Він пояснив поліцейським, що сталося, та вони сказали, що розуміють, але оскільки є заява ОСОБА_2 вони мають скласти на нього протокол. Також він просив щоб поліцейські склали протокол на ОСОБА_2 , оскільки з її боку було насильство відносно нього, але вони повідомили, що заберуть дитину. Зі складеним відносно нього протоколом він не погоджувався тому його і не підписував. Після події дитина залишилася із матір`ю ОСОБА_2 , оскільки так сказали поліцейські, але наступного дня, з ранку ОСОБА_2 у супереч заборонному припису складеного відносно нього, сама привела йому дитину, оскільки мала йти на роботу. Також вони зустрічалися із ОСОБА_4 коли він приводив дитину. Вважає що заборонний припис він не порушував.

ОСОБА_2 у суді пояснила, що 23.05.2024 року вона була у тверезому стані, ОСОБА_1 прийшов до неї додому до спільної дитини, але не пам`ятає, чи хотів він забрати дитину, чи прийшов просто в гості. Так в ході їхнього спілкування ОСОБА_1 щось не сподобалось і вона попросила його піти, але він не захотів і почав забирати дитину, але вона була проти і він вдарив її декілька разів ногою у стегно та долонею по голові, у зв`язку із чим вона викликала поліцію. Також поліцію викликав і ОСОБА_1 . Також ОСОБА_2 зазначила, що саден у неї не було, для зняття побоїв та з заявою щодо нанесення їй тілесних ушкоджень, вона не зверталася, тільки написала заяву поліцейським на місці події. Додала, що ОСОБА_1 не била, лише по приїзду поліції будучи на емоціях замахнулася на нього.

Також ОСОБА_2 підтвердила, що ОСОБА_1 заборонний припис не порушував, вона сама приводила йому спільну дитину. Потім зустрічалася із ним, щоб забрати дитину.

Згідно вимог Закону України, суд розглядає справу в межах тих матеріалів які направлені до суду, дослідивши які, суд зробив певні висновки.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Диспозицією ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування вразі винесення такого припису (матеріальний склад).

Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року №2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Водночас, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

На обґрунтування вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, матеріали справи містять заяву потерпілої ОСОБА_2 , у якій остання просить притягнути до відповідальності ОСОБА_1 , за те, що він 23.05.2024 року приблизно о 22-00 год. за адресою: АДРЕСА_3 вчинив домашнє насильство, а саме вчинив фізичне насильство, вдарив її в голову 1 раз, ногою вдарив по ногам, погрожував фізичною розправою, виражався нецензурною лайкою, чим спричинив їй фізичного болю та моральних страждань, викликав побоювання за власну безпеку.

Дана заява ОСОБА_2 стала підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

З огляду на обставини справи та пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 беззаперечно вбачається, що останні мешкають окремо , мають спільну неповнолітню дитину, яка мешкає разом зі ОСОБА_2 , та між ними виникли обставини пов`язані з вихованням та спілкуванням з дитиною.

Разом з тим, обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Додана форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 23.05.2024 року, згідно якої рівень небезпеки ОСОБА_1 , як кривдника, по відношенню до постраждалої особи ОСОБА_2 визначено як високий низький.

Однак, суд звертає увагу, що формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 23.05.2024 року, без підтвердження належними доказами в справі, не може бути доказом винуватості особи в скоєнні адміністративного правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що відносно ОСОБА_1 23.05.2024 року було складено терміновий заборонний припис, строком дії на десять діб, відповідно до якого у термін до 01.06.2024 року до 23-30 год., ОСОБА_1 зобов`язано залишити місце проживання (перебування ) постраждалої особи ОСОБА_2 ; заборонено на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_2 ; заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_2 .

Судом було встановлено, що з боку ОСОБА_1 порушень даного термінового заборонного припису не було, сама ОСОБА_2 на наступний дінь після винесення припису, прийшла до дому до ОСОБА_1 щоб віддати йому спільну дитину, також встановлено що вони зустрічалися коли передавали дитину, що було підтверджено у суді самою ОСОБА_2 .

Доданий рапорт інспектора взводу № 1 роти № 2 батальону № 1 ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП Семашко С. не може свідчити по факт домашнього насильства, оскільки складався зі слів ОСОБА_2 після події, що мала місце 23.05.2024 року.

З переглянутого в судовому засіданні відеозапису із бодікамер поліцейських, який було доданий до матеріалів справ, вбачаються обставини біля під`їзду житлового будинку, що мали місце 23.05.2024 року, де працівниками поліції було відібрано усні пояснення від ОСОБА_2 з приводу сімейного конфлікту із ОСОБА_1 , в ході чого поліцейським було складено відповідну письмову заяву, яку підписала ОСОБА_2 та в подальшому відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення. Також на відео вбачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 склалися спірні відносини, пов`язанні із вихованням їх спільного малолітнього сина, ОСОБА_2 не хотіла, щоб ОСОБА_1 забирав дитину до себе, тобто між ними склалися відносини, які були обумовленні збігом життєвих обставин, та їх емоційним станом. На даному відео не зафіксовано місць спричинених ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, а також її скарг на біль від їх нанесення. Остання усно зазначила, що ОСОБА_1 наніс їй удари в область голови та стегна, при цьому не вказуючи на собі куди саме. Також ОСОБА_1 пояснював, що насилля відносно ОСОБА_2 не вчиняв, проте дану обставину поліцейським взято до уваги не було.

Тобто, фактично в матеріалах справи, окрім заяви ОСОБА_2 на підтвердження винуватості ОСОБА_1 , інші докази відсутні, оскільки ні протоколів допитів свідків, які підтвердили вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 23.05.2024 року, ні відповідних медичних довідок, висновку судово-медичного експерта на підтвердження можливого фізичного насильства, про яке вказано в протоколі матеріали справи не містять.

Доданий ОСОБА_2 висновок спеціаліста судово-медичного експерта № 298 від 27.02.2024 року не підтверджує обставин фізичного насильства 23.05.2024 року з боку ОСОБА_1 , оскільки, по перше він містить обставини про спричинення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень 25.02.2024 року, а по-друге не містить відомостей про кривдника, а саме прізвище, ім`я та по-батькові, отже не є належним доказом по даній справі.

Суд наголошує, що об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених у диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілій. Разом з тим, вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілої або іншими доказами (наприклад аудіо/відео фіксацією), що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Будь-які інші докази, які б з достовірністю підтверджували вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суду не надані. У суді ОСОБА_1 наполягав на тому, що ні фізичного, ні психологічного насильства до ОСОБА_2 не вчиняв.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Слід зазначити, зважаючи на практику ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти росії» (рішення від 20.09.2016, заява №926/08), що суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про недоведеність об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а відтак і відсутність в його діянні складу даного адміністративного правопорушення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 247, 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

провадження по справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя: С. В. Ткаченко