КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 372/4404/24 Апеляційне провадження №33/824/4534/2024Головуючий у суді першої інстанції - Рабчун Р.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Оніщука М.І., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Обухівського районного суду Київської області від 19 серпня 2024 року про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності передбаченої статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 19.08.2024 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмір п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. Також з ОСОБА_1 на користь держави стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що постанова суду є незаконною і прийнятою без всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи. Зазначає також, що визнання вини у судовому засідання сталося через розгубленість, оскільки вперше перебувала у суді, проте насправді свою вину не визнає і вважає, що ДТП сталося внаслідок порушення водієм автомобіля Opel ПДР України, зокрема безпечного інтервалу, про що свідчать пошкодження отриманні транспортними засобами в момент зіткнення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Костін К.М. підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за відомою суду адресою, а відтак його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 07.08.2024 о 18 год. 00 хв. на а/д Р19 Фастів-Канів 86 км. 400 м. керуючи мопедом Honda Dio, без державних номерних знаків, не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою та не дотримавшись бокового інтервалу, допустила зіткнення з автомобілем марки Opel, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано збитків. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.3 (б), 13.1 ПДР України, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Суд першої інстанції надавши оцінку наявним у справі доказам, в їх сукупності, дійшов висновку, що доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, ґрунтується на даних, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення від 07.08.2024 серії ЕПР1 № 109065 (а.с.1), схемі місця дорожньо-транспортної пригоди (а.с.2), рапортом працівника поліції (а.с.8), письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_3 (а.с.10), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с.11,13,14).

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Положеннями статті 1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вимогами статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України врегульовано Законом України «Про дорожній рух» та п. 1.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до п. 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу;

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

в) на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів;

г) під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів;

ґ) не забруднювати проїзну частину та смугу відведення автомобільних доріг;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

е) повідомляти дорожньо-експлуатаційним організаціям або уповноваженим підрозділам Національної поліції про виявлені факти створення перешкод для дорожнього руху;

є) не вчиняти дій, внаслідок яких може бути пошкоджено автомобільні дороги та їх складові, а також завдано шкоди користувачам.

Пунктом 13.1. ПДР України передбачено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Відповідно до ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Сукупність наявних у справі доказів свідчить про не дотримання ОСОБА_1 пунктів 2.3 (б) та 13.1 ПДР України, що стало наслідком виникнення дорожньо-транспортної пригоди з пошкодженням транспортних засобів.

При цьому, ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції визнала свою вину та підтвердила обставини викладені в протоколі.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 змінила позицію і пояснила, що вважає винним водія автомобіля марки Opel, д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки саме він не дотримався безпечного інтервалу. Проте такі твердження ОСОБА_1 не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки вони не узгоджуються з фактичними обставинами справи та наявними в ній доказами, зокрема поясненнями свідків, які вказали, що бачили як дві особи у нетверезому стані їхали на мопеді, падали з нього, підіймалися і знову їхали, виляючи зі сторони в сторону. В якийсь момент вони з`їхали з дороги в кущі, а потім раптово знову виїхали на дорогу, по якій рухався автомобіль марки Opel, і здійснили з ним зіткнення (пояснення свідка ОСОБА_5 ).

Перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння у момент ДТП, останньою не заперечується. Більш того, відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, копія якого міститься у справі (а.с.4), а також у справі наявна роздруківка тесту на алкоголь, який пройшла ОСОБА_1 , з результатом 2,47 проміле. При цьому, у судовому засідання ОСОБА_1 пояснила, що у справі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, вона визнала свою вину.

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а відтак не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови у межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за наведених у постанові обставин, ґрунтується на належних і допустимих доказах, що узгоджуються між собою та в сукупності підтверджують факт недотримання ОСОБА_1 вимог п.п. 2.3. (б)., 13.1 ПДР України, і ці порушення знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням вищенаведеної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Отже, з огляду на викладене та враховуючи відсутність підстав для закриття провадження у справі, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції, без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Обухівськогорайонного суду Київської області від 19 серпня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності передбаченої статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя М.І. Оніщук