ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Головчак М.М. розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП ____________, мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого, за ч. 4 ст. 51 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

05.07.2024, близько 13 год. год., в м. Рівне, вул. Кн. Романа, 13, ОСОБА_1 в магазині «Аврора» здійснив дрібну крадіжку товару колонки портативної з шнурком 1 шт., чим завдав магазину матеріальної шкоди на суму 229 грн., вчинив тричі протягом року .

26.07.2024, близько 15 год. год., в м. Рівне, вул. Кн. Романа, 13, ОСОБА_1 в магазині «Аврора» здійснив дрібну крадіжку товару навушники HAVIT TW., чим завдав магазину матеріальної шкоди на суму 449 грн., вчинив тричі протягом року .

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 4 ст. 51 КУпАП.

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, що стверджується особистим підписом в протоколі про адміністративне правопорушення, а також шляхом надіслання судової повісткою за місцем проживання, у судове засідання не з`явився.

Згідно клопотання, що міститься в матеріалах справи, просив розглянути справу за його відсутності.

З огляду на практику, викладену в рішеннях ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року та у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням розгляду справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури розгляду.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на підставі наявних доказів, що відповідає положенню ст. 268 КУпАП.

У відповідності до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Суд вважає за доцільне об`єднати справи №569/16962/24 та №569/16966/24 присвоївши їм спільний №569/16962/24 та розглянути їх в одному провадженні, оскільки відносно ОСОБА_1 складені окремі протоколи про адміністративне правопорушення за ч. ч.4 ст. 51 КУпАП.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтями 251, 280 КУпАП визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Згідно згаданого протоколі про адміністративне правопорушення, дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 4 ст. 51 КУпАП, диспозиція якої передбачає відповідальність, за дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені особою, яка три і більше разів протягом року піддавалася адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна.

18.07.2024 прийнятий ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», відповідно до якого у статтю 51 КУпАП були внесені зміни (було декриміналізовано крадіжки на суму меншу за 3028 гривень) та доповнено її частиною третьою та четвертою.

Даний закон набрав чинності 09.08.2024.

Тобто, на момент вчинення вищевказаного правопорушення діяла редакція статті 51 КУпАП №1449-VI від 04.06.2009, яка не містила частини 4.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Таким чином, дії ОСОБА_1 містять ознаки вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 51 КУпАП.

Однак КУпАП не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому суд вважає, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11.10.2011 N 10-рп/2011 зазначив, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям "правопорушення".

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказав, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ справи про адміністративні правопорушення належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.97, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що дії ОСОБА_1 слід перекваліфікувати з ч. 4 ст. 51 КУпАП на ч. 2 ст. 51 КУпАП (в редакції статті, яка діяла на момент вчинення адміністративного правопорушення №1449-VI від 04.06.2009).

Перекваліфікація дій не порушує права ОСОБА_1 та не погіршує його становище.

Диспозиція ч. 2 ст. 51 КУпАП (в редакції №1449-VI від 04.06.2009) передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 КУпАП (в редакції № 1449-VI від 04.06.2009) відповідальність настає за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 неодноразово, протягом року піддавався адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 51 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 51 КУпАП підтверджується, зокрема протоколами про адміністративне правопорушення серії ВАД №158849 від 03.09.2024 та серії ВАД №158563 від 03.09.2024, які у відповідності до ст. 251 КУпАП є доказом у справі про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , у яких він підтвердив обставини викладені у цих протоколах, та іншими матеріалами справи.

Враховуючи викладене, характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, суд вважає необхідним притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 51 КУпАП та застосувати адміністративне стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 51 КУпАП, що діяла на момент вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення - у вигляді штрафу, за правилами ст. 36 КУпАП.

У відповідності до ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню з порушника судовий збір.

Керуючись ст. 283, 284, 294 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Об`єднати справи №569/16962/24 та №569/16966/24 та розглянути їх в одному провадженні, присвоївши їм спільний №569/16962/24.

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 51 КУпАП та застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 в прибуток держави 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Реквізити для оплати штрафу: Отримувач: ГУК у Рівненській області/ Рівненська МТГ/21081100. Код отримувача (ЄДПРОУ): 38012494. Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП). Номер рахунку: UA0017527. Код класифікації доходів бюджету: 21081100. Найменування коду банку: 899998.

Реквізити для оплати судового збору: Отримувач коштів: ГУК у Рівн. Обл./ Рівнен.міс.тг/22030101. Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП). Код отримувача: (код за ЄДРПОУ): 38012494. Рахунок отримувача: UA0017527. Код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Головчак М.М.