"16" жовтня 2024 р. Справа № 363/2742/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею було призначено суддю ОСОБА_2 .

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 017663 від 31.05.2024 року вбачається, що 31 травня 2024 року о 09 год. 45 хв. у м. Вишгород Київської області на вул. Шолуденка (а/д Київ Овруч) блок пост №1, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Honda, державний номерний знак НОМЕР_1 , був виявлений працівниками поліції з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння очей.

З метою встановлення факту перебування у стані алкогольного сп`яніння працівники поліції під відеозапис та у присутності двох свідків запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку. Однак від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, як на місці зупинки транспортного засобу, так і у закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 відмовився під відеозапис та у присутності двох свідків.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, заперечив та в обґрунтування своїх заперечень надав пояснення наступного змісту.

31.05.2024 року близько о 09 год. 15 хв. ОСОБА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на автомобілі Honda, державний номерний знак НОМЕР_1 , їхали на з с. Нові Петрівці Київської області до м. Києва на кладовище на похорон. При цьому ОСОБА_1 підтвердив, що саме він здійснював керування автомобілем Honda, державний номерний знак НОМЕР_1 , а його дружина перебувала на пасажирському сидінні. На блокпосту у м. Вишгород Київської області автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції для перевірки документів. ОСОБА_1 надав всі необхідні документи, показав багажне відділення. Після цього працівник поліції повідомив, що у ОСОБА_1 наявні ознаки алкогольного сп`яніння запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, а також тремтіння пальців рук. Однак ОСОБА_1 заперечив працівникам поліції наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, зазначивши, що ані ввечері 30.05.2024 року, ані безпосередньо 31.05.2024 року не вживав алкогольні напої та у стані алкогольного сп`яніння не перебував. Почервоніння очей пов`язано з тим, що він їхав на похорон, а тремтіння пальців рук його природний стан, коли починає нервувати.

Не зважаючи на заперечення ОСОБА_1 , як слідує з його пояснень, працівником поліції було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, так і в медичному закладі. ОСОБА_1 почав сперечатися з працівником поліції, зазначав про те, що цей працівник поліції не має права вимагати від нього проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. У судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що працівники поліції дійсно неодноразово пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, на що він категорично відмовлявся. Потім працівниками поліції для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння було залучено двох свідків інших водіїв, яких було зупинено на блокпосту. У присутності вказаних свідків працівники поліції так саме неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі. Але ОСОБА_1 дійсно знов відмовився, як від проходження огляду на місці зупинки автомобіля, так і в медичному закладі. Вимоги працівників поліції щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 вважав незаконними.

Після цього працівники поліції повідомили, що відносно ОСОБА_1 буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, а автомобіль буде евакуйовано на спеціальний майданчик. ОСОБА_1 благав працівників поліції передати автомобіль його дружині, оскільки вона має право керування транспортними засобами, і вони поспішали на похорони. Однак працівники поліції не відреагували на прохання ОСОБА_1 , а його автомобіль було поміщено на спеціальний майданчик. У зв`язку з цим ОСОБА_1 вважає дії працівників поліції щодо евакуації його автомобіля протиправними, такими, що направлені на отримання вигоди від сплати послуг евакуатора.

ОСОБА_1 зазначив, що дійсно відмовився від ознайомлення та підписання протоколу, оскільки вважав, що працівники поліції не мають право на складання протоколу. Зі змістом акту огляду та направленням на огляд водія до закладу охорони здоров`я ОСОБА_1 також відмовився ознайомлюватися.

У кінцевому підсумку під час судового розгляду ОСОБА_1 підтвердив та визнав як факт керування автомобілем, так і факт відмови від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Однак при цьому пояснив, що відмовився від проходження огляду, оскільки вимоги працівників поліції вважав незаконними. У зв`язку з цим ОСОБА_1 просив закрити провадження відносно нього за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у своїх показаннях підтвердила, що ОСОБА_1 є її чоловіком, а також підтвердила, що 31.05.2024 року близько о 09 год. 30 хв. вони на автомобілі Honda, державний номерний знак НОМЕР_1 , разом їхали до м. Київ на похорони. ОСОБА_3 підтвердила, що саме ОСОБА_1 здійснював керування вказаним автомобілем. На блокпосту їх зупинили працівники поліції, ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції показав паспорт та інші документи. Після цього ОСОБА_1 вийшов з автомобіля та тривалий час розмовляв з працівниками поліції за 10 метрів від автомобіля, а ОСОБА_3 залишилася всередині транспортного засобу, тому не чула розмови чоловіка з працівниками поліції. Пізніше ОСОБА_1 повернувся до автомобіля та повідомив, що працівники поліції відмовляються передати автомобіль ОСОБА_3 , тому вона змушена була добиратися на похорон на громадському транспорті. Що відбувалося далі між її чоловіком та працівниками поліції їй не відомо.

ОСОБА_3 підтвердила, що має право керування транспортними засобами, керує автомобілем, коли ОСОБА_1 вживає алкогольні напої. ОСОБА_3 впевнена, що ОСОБА_1 31.05.2024 року алкоголю не вживав та у стані алкогольного сп`яніння не перебував, однак не знає чи вживав ОСОБА_1 алкогольні напої ввечері 30.05.2024 року.

У судове засідання також неодноразово викликалися свідок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також працівники поліції Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, які складали матеріали справи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Будучи належним чином повідомленими, у судове засідання вказані учасники справи не з`явилися, про причини неявки свідки не повідомили, будь-яких заяв, клопотань від них не надходило. До судового засідання від Вишгородського РУП ГУНП в Київській області надійшли повідомлення про неможливість забезпечення явки працівників поліції у зв`язку з переведенням їх до іншого підрозділу поліції, згідно Наказу №151/ос від 24.06.2024, та перебуванням останніх на даний час у зоні бойових дій.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

З метою встановлення факту перебування водія у стані алкогольного сп`яніння у п. 2.5 ПДР України зазначається, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За порушення вищезазначених вимог ПДР України ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З аналізу диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вбачається, що об`єктивна сторона такого адміністративного правопорушення містить діяння, яке, зокрема, полягає у відмові від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. На додаток до цього склад зазначеного адміністративного правопорушення передбачає наявність спеціального суб`єкта особи, яка керує транспортним засобом. Тобто, відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння має бути зроблена особою, яка керує транспортним засобом.

При цьому у п. 27 ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 зазначається, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Враховуючи вищезазначені вимоги повного та всебічного дослідження обставин, фактів вчинення адміністративного правопорушення, то суд доходить до висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, повинні містити належні, допустимі, достовірні та достатні докази факту керування особою транспортним засобом, тобто виконання нею функцій водія під час руху такого засобу. Такий факт встановлюється на основі будь-яких відомостей, які відповідно до чинного законодавства можуть вважатися доказами.

Одночасно з цим відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП особа, яка здійснює керування транспортним засобом, відмовляється від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Тобто поруч з керуванням транспортним засобом повинен бути доведений факт, що особа, яка керувала транспортним засобом, відмовилася від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння визначається у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі по тексту Інструкція № 1452/735), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду від 17.12.2008 № 1103 (далі по тексту Порядок № 1103).

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, можливо лише за умови, якщо судом під час судового розгляду на основі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів буде встановлено, що особа, яка здійснювала керування транспортним засобом, відмовилася від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 017663 від 31.05.2024 року слідує, що складовою частиною інкримінованого ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є факт здійснення ним 31 травня 2024 року о 09 год. 45 хв. у м. Вишгород Київської області на вул. Шолуденка керування транспортним засобом марки Honda, державний номерний знак НОМЕР_1 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив та визнав факт керування вказаним автомобілем у вказаному місці та час. Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , яка безпосередньо знаходилася поруч з ОСОБА_1 всередині автомобіля Honda, державний номерний знак НОМЕР_1 , також підтвердила, що керування автомобілем здійснював саме ОСОБА_1 .

У матеріалах справи наявні два DVD-R диски (а.с. 27), на яких сукупно містяться десять файлів з відеозаписами. Всі відеозаписи зроблені на нагрудну камеру працівника поліції, зафіксовані обставини та події за датою, часом та місцем узгоджуються з тими, що розглядаються в межах даної справи, а в сукупності відеозаписи утворюють логічну, послідовну, хронологічну картину вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При дослідженні вказаних відеозаписів судом також встановлено, що 31.05.2024 року близько о 09 год. 40 хв. на блокпосту у м. Вишгород Київської області для перевірки документів працівниками поліції було зупинено автомобіль Honda, державний номерний знак НОМЕР_1 . Керування вказаним транспортним засобом здійснював ОСОБА_1 , який в розмові з працівниками поліції факту керування автомобілем не заперечив, а навпаки підтвердив, зазначивши, що їде разом з дружиною на кладовище на похорони.

Враховуючи, що під час судового розгляду ОСОБА_1 повністю та безумовно підтвердив факт керування транспортним засобом і не заперечував проти цього, зважаючи, що даний факт беззаперечно підтверджуються показаннями допитаного у судовому засіданні свідка та дослідженими матеріалами справи, суд вважає доведеним факт здійснення ОСОБА_1 31 травня 2024 року о 09 год. 45 хв. у м. Вишгород Київської області на вул. Шолуденка керування транспортним засобом марки Honda, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Щодо відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У свою чергу у п. 3 цього ж розділу цієї ж Інструкції зазначається, що ознаками алкогольного сп`яніння є запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до п. 6, 7 Розділу І Інструкції № 1452/735 огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Конкретний порядок проведення поліцейським огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу визначається у Розділі ІІ Інструкції № 1452/735.

Таким чином суд приходить до висновку, що чинним законодавством передбачено конкретний порядок проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, що у свою чергу передбачає конкретний алгоритм дій працівників поліції у разі встановлення наявності у водія транспортного засобу передбачених чинним законодавством ознак алкогольного сп`яніння. Вказаний алгоритм передбачає першочергове проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції за допомогою спеціального технічного засобу, а вже у разі незгоди особи на проходження такого огляду чи висловлення нею заперечень щодо результатів такого огляду, то огляд на стан сп`яніння проводиться у спеціальному медичному закладі, направлення та доставлення до якого водія забезпечується працівниками поліції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що працівники поліції після констатації наявності у нього ознак алкогольного сп`яніння запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, так і в медичному закладі. Однак від проходження будь-якого огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 категорично відмовився. При цьому ОСОБА_1 пояснив, що його відмова від проходження огляду мотивована тим, що вимоги працівників поліції про проходження ним огляду були незаконними.

При дослідженні відеозаписів з нагрудної камери працівників поліції (а.с. 27) судом встановлено, що після зупинки транспортного засобу працівниками поліції повідомлено ОСОБА_1 про наявність в нього ознак алкогольного сп`яніння запаху алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук, на що ОСОБА_1 висловив відповідні заперечення, зазначивши, що не перебуває у стані алкогольного сп`яніння. При цьому на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу та в медичному закладі ОСОБА_1 одразу відмовився, зазначивши, що не бажає проходити будь-який огляд і це для нього «принципово».

У подальшому, як слідує з відеозаписів, працівники поліції неодноразово як до залучення свідків, так і після їх залучення вимагали від ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, а також роз`яснювали, що відмова від проходження огляду тягне за собою відповідальність, передбачену ст. 130 КУпАП. Не зважаючи на це, ОСОБА_1 неодноразово як до залучення свідків, так і після їх залучення відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки автомобіля за допомогою спеціального технічного засобу, так і в спеціальному медичному закладі. У зв`язку з цим відносно ОСОБА_1 було складено протокол за ст. 130 КУпАП.

За результатами дослідження матеріалів справи судом не встановлено, а ОСОБА_1 не доведено, що вимоги працівників поліції щодо проходження огляду на стан сп`яніння були незаконними. Працівниками поліції виявлено та озвучено ознаки, які законодавством визначені як ознаки алкогольного сп`яніння, що дає працівникам поліції право вимагати від водія проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому законодавство не дозволяє водію транспортного засобу відмовлятися від проходження огляду, якщо водій вважає вимоги працівників поліції незаконними, зокрема, у разі відсутності ознак алкогольного сп`яніння. Для спростування їх наявності від водія і вимагається проходження огляду.

Враховуючи, що під час судового розгляду ОСОБА_1 повністю підтвердив факт відмови від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння і не заперечував його, зважаючи, що даний факт беззаперечно підтверджується наявними матеріалами справи, суд вважає доведеним, що ОСОБА_1 відмовився від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

У Постанові ККС ВС від 21.02.2018 року у справі № 701/613/16-к було зроблено висновок, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд звертає увагу, що відомості у протоколі про адміністративне правопорушення щодо того, що ОСОБА_1 здійснював керування автомобілем та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, є за своєю сутністю висуненням обвинувачення, що здійснюється органом (посадовою особою), уповноваженою на складення протоколу про адміністративне правопорушення. Тому таке обвинувачення поза розумним сумнівом має бути підтверджено або спростовано у судовому засіданні шляхом дослідження всіх наданих належних, допустимих та достовірних доказів. При цьому доведення цього факту поза розумним сумнівом буде означати можливість для суду зробити категоричний висновок, що версія, зазначена в обвинуваченні, є єдиною розумною версією, яка виключає будь-які обґрунтовані сумніви.

За результатами розгляду справи та дослідження матеріалів справи суд вважає інкриміноване обвинувачення обґрунтованим, розумним, послідовним, таким, що логічно узгоджується зі встановленими обставинами та фактами, а також таким, що безумовно та беззаперечно підтверджується наданою сукупністю належних, достовірних, допустимих доказів, які виключають будь-який обґрунтований сумнів та інші версії розвитку подій.

У кінцевому підсумку вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 017663 від 31.05.2024 року;

- поясненнями ОСОБА_1 , в яких він підтвердив факт керування автомобілем та факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу, та і в закладі охорони здоров`я;

- показанням свідка ОСОБА_3 , в яких вона підтвердила факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом 31.05.2024 року о 09 год. 45 хв.;

- наявними у матеріалах справи відеозаписами, що записані у файли на два диски (а.с. 27), в яких судом встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу, та і в закладі охорони здоров`я;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння та направленням на огляд водія транспортного засобу від 31.05.2024 року (а.с. 3), в яких зафіксовано підстави для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також його відмова від проходження огляду як на місці зупинки автомобіля, так і в спеціальному медичному закладі;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (а.с. 4,5), з яких підтверджується факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння;

- актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 31.05.2024 року (а.с. 6), з якого вбачається факт відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом;

- водійським посвідченням ОСОБА_1 (а.с. 7), з якого вбачається наявність у нього права керування транспортними засобами.

Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

За таких обставин, на підставі вищевикладених норм закону, суд вважає докази, що містяться в матеріалах справи, належними і допустимим та такими, що доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова ОСОБА_1 , як особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 та ч. 1 ст. 34 КУпАП обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 та ч. 1 ст. 35 КУпАП обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 23, 33 КУпАП при призначенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність і вважає, що оскільки адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, стягнення слід призначити у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено таке стягнення, на користь держави стягується судовий збір, розмір якого відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» становить 0,2 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Внаслідок цього з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 23, 33, 34, 35, 130, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області на протязі десяти днів.

Суддя О.В. Рукас