Справа №588/1319/22 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Щербаченко М. В.
Номер провадження 33/816/32/24 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 124 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 вересня 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., з участю секретаря судового засідання Демченко А. Д., розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 588/1319/22 за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_1 на постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 07.03.2023, якою провадження в справі за ст. 124 КУпАП відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1

закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях події і складу правопорушення,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

потерпілого ОСОБА_3 ,

представника потерпілого адвоката Пирогової О. Т.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 ,

установив:

У поданій апеляційній скарзі (із змінами) представник потерпілого ОСОБА_3 адвокат ПИРОГОВА О. Т. просить скасувати постанову судді та визнати ОСОБА_4 винним за ст. 124 КУпАП і накласти на нього стягнення у виді штрафу, оскільки зіткнення транспортних засобів сталося саме через порушення ОСОБА_4 п. 10.4 ПДР.

Постановою судді Тростянецького районного суду Сумської області від 07.03.2023 провадження в справі за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_4 закрите на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях події і складу правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 315795 від 20.11.2022 ОСОБА_4 20.11.2022 о 15 год. 35 хв. у м. Тростянець по вул. Благовіщенська поблизу буд. 5, керуючи т/з ВАЗ 2103, д. н. з. НОМЕР_1 , не увімкнув завчасно світловий покажчик повороту ліворуч та перед початком повороту ліворуч допустив зіткнення з т/з FORD, д. н. з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, їх власникам завдано матеріальні збитки, порушено вимоги пункту 10.4 ПДР.

Розглянувши протокол, суддя суду першої інстанції дійшла висновку про те, що дослідженими доказами не доведено поза розумним сумнівом порушення ОСОБА_4 вимог п. 10.4 ПДР, які б перебували у причинному зв`язку із зіткненням транспортних засобів за обставин, викладених у протоколі.

Вислухавши доводи потерпілого ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_5 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи ОСОБА_4 , який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 315795 від 20.11.2022, суддя суду першої інстанції дійшла висновку, що дослідженими доказами не доведено поза розумним сумнівом порушення ОСОБА_4 вимог п. 10.4 ПДР, які б перебували у причинному зв`язку із зіткненням транспортних засобів за обставин, викладених у протоколі.

Однак зазначені висновки судді суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_4 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у постанові, є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ст. 7 КУпАП).

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом приписів ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_4 20.11.2022 о 15 год. 35 хв. у м. Тростянець по вул. Благовіщенська поблизу буд. 5, керуючи т/з ВАЗ 2103 д. н. з. НОМЕР_1 , не увімкнув завчасно світловий покажчик повороту ліворуч та перед початком повороту ліворуч допустив зіткнення з т/з FORD д. н. з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 10.4 ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

- схемою наслідків ДТП, яка сталася 20.11.2022 в м. Тростянець по вул. Благовіщенська, якою зафіксовано дорожню обстановку, розташування та пошкодження т/з, відповідні заміри тощо;

- фотографіями з місця ДТП;

- показаннями потерпілого ОСОБА_3 , згідно яких 20.11.2022 він рухався на автомобілі FORD по вул. Благовіщенській у м. Тростянець. Автомобіль ВАЗ, який рухався на відстані 20 м попереду, ОСОБА_3 побачив біля відділення «Укрпошта». Проїхавши маркет АТБ та поворот на другорядну дорогу по вул. Б. Хмельницького водій автомобіля ВАЗ натиснув на гальма і почав частково скеровувати автомобіль на праве узбіччя, до повної зупинки не зупинявся, а рухався близько 15 або менше км/год правими колесами майже по узбіччю. Всіма своїми діями водій т/з ВАЗ вказував на намір зупинитись праворуч, при цьому світлових покажчиків повороту він не вмикав. Коли водій т/з ВАЗ знизив швидкість до 10-15 км, ОСОБА_3 прийняв рішення увімкнути покажчик повороту ліворуч з метою об`їзду попутного автомобіля т/з ВАЗ. У процесі виконання потерпілим маневру об`їзду автомобіль ВАЗ різко, напроти крайнього вільного місця на стоянці ліворуч по ходу їх напрямку руху, почав поворот ліворуч і після зміни напрямку руху увімкнув покажчик повороту ліворуч. В момент повороту ліворуч, що виконував водій автомобіля ВАЗ, керований ОСОБА_3 автомобіль вже перебував частково на зустрічній смузі руху і для того, щоб уникнути зіткнення, ОСОБА_3 одразу натиснув на гальма, застосував звуковий сигнал та скерував автомобіль на ліве узбіччя, проте зіткнення все одно відбулось. ОСОБА_4 , виконуючи поворот, їхав перпендикулярно проїзній частині та руху попутних автомобілів до самого зіткнення;

- показаннями свідка ОСОБА_6 , згідно яких автомобіль ВАЗ перед поворотом ліворуч змістився праворуч та повністю зупинився, а потім почав повертати ліворуч, після чого відбулось зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_3 .

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП, настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження, крім іншого, т/з. Оскільки зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, то у протоколі мається посилання на порушення водієм ОСОБА_4 вимог 10.4 ПДР, згідно яких перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.

Аналіз наведених вище доказів та фактичні обставини справи дозволяють зробити висновок, що водій ОСОБА_4 , керуючи т/з ВАЗ, при здійсненні повороту ліворуч не з крайнього лівого положення на проїзній частині, не дав дорогу т/з FORD під керуванням ОСОБА_3 , який рухався у попутному напрямку, у результаті чого відбулося зіткнення цих транспортних засобів, що об`єктивно підтверджується показаннями допитаного в суді першої інстанції свідка ОСОБА_6 , який будучи попередженим про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань пояснив, що перед здійсненням повороту т/з ВАЗ змістився праворуч та повністю зупинився, що узгоджується з показаннями ОСОБА_3 про те, що водій т/з ВАЗ гальмував та зміщувався праворуч, показуючи такими діями намір зупинитися.

Про ту обставину, що т/з ВАЗ повністю зупинився, дійсно повідомив тільки свідок ОСОБА_6 , але само по собі це не може свідчити про недостовірність його показань, оскільки ОСОБА_3 пояснив, що т/з рухався 15 км/год. або ще менше, при цьому суттєве значення для справи має інший факт, а саме знаходження т/з ВАЗ на проїзній частині перед початком здійсненням повороту ліворуч (не крайнє ліве). Крім того, не повідомлення вказаним свідком траєкторії руху т/з FORD по відношенню до т/з та його положення на проїзній частині в момент початку виконання водієм ОСОБА_4 повороту ліворуч жодним чином не спростовує вказаних висновків, так як свідок повідомив лише ті обставини, очевидцем яких він був, і які узгоджуються з фактичними обставинам справи.

Є необгрунтованими викладені в постанові судді суду першої інстанції висновки в тій частині, що в протоколі про адміністративне правопорушення чітко не викладена суть порушеного ОСОБА_4 п. 10.4 ПДР, оскільки зазначені в цьому документі фактичні обставини ДТП повністю охоплюються як приписами п. 10.4 ПДР, так і диспозицією ст. 124 КУпАП, так як водій ОСОБА_4 при здійсненні повороту ліворуч не з крайнього лівого положення на проїзній частині не дав дорогу т/з FORD під керуванням ОСОБА_3 , який рухався у попутному напрямку.

Зазначення поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення того, що ОСОБА_4 не увімкнув завчасно світловий покажчик лівого повороту, а також того, що зіткнення відбулося не після, а перед початком повороту ліворуч, як це слідує з матеріалів справи, не спростовує наявності в його діях складу правопорушення, оскільки в причинному зв`язку з подією ДТП перебуває порушення ОСОБА_4 саме п. 10.4 ПДР, про що і вказано в протоколі, тобто ОСОБА_4 не ставиться в провину порушення вимог п. 9.4 ПДР.

Що стосується моменту зіткнення автомобілів, то згідно наявних у справі доказів воно дійсно відбулося не перед (як про це вказано в протоколі), а в момент здійснення ОСОБА_4 повороту ліворуч, але ця обставина не спотворює ніяким чином фактичні обставини справи і ту подію, що відбулась, а наявність лише цього факту не є істотним порушенням вимог законодавства України про адміністративні правопорушення, оскільки у даному випадку права, свободи та законні інтереси ОСОБА_4 не були порушені. При цьому апеляційний суд ураховує, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, крім іншого, є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП), а завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Послідовність викладення в диспозиціях правових норм наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів адміністративного судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, охорона прав і свобод громадян, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків. При цьому невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V). При цьому «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку» (п. 31 рішення ЄСПЛ від 28.10.2003 у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia), заява № 589973/00); п. 109 рішення ЄСПЛ від 13.12.2001 у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99); п. 54 рішення ЄСПЛ від 23.09.1998 у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom).

На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Таким чином, з огляду на вимоги ст. 251, 254, 256, 280, 283 КУпАП, не зазначення поліцейським в протоколі про адміністративне правопорушення всієї суті порушеного п. 10.4 ПДР, за встановлених вище обставин у даній конкретній справі, на переконання апеляційного суду, суттєво не впливає на встановлення фактичних обставин вчинення правопорушення і визнання протоколу неналежним, недостовірним чи недопустимим доказом, не спотворює змісту протоколу та автоматично не створює ситуацію, за якої цей процесуальний документ є недійсним, а зібрані докази недопустимими, оскільки учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР, а також бути взаємно ввічливими (п. 1.3 ПДР) і дотримуватись імперативних приписів законодавства України про адміністративні правопорушення, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), а кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія, який повинен контролювати свій т/з таким чином, щоб бути завжди у змозі належним чином їм управляти, бути ознайомленим з правилами дорожнього руху, приписами в області безпеки дорожнього руху, а також з такими факторами, які можуть вплинути на його поведінку (п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971).

Крім того, необхідно зауважити, що як суд першої, так і суд апеляційної інстанцій не мають права самостійно редагувати викладені в протоколі обставини адміністративного правопорушення, а так само не можуть відшукувати докази на користь «обвинувачення», оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)» (рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення ЄСПЛ від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08).

Тобто, вказана вище правова позиція ЄСПЛ стосується випадків, коли уповноважені на розгляд справ про адміністративні правопорушення особи на власний розсуд визначають підпункт пункту чи пункт ПДР або ж у інший спосіб редагують фабулу адміністративного правопорушення, що не має відношення до фактичних обставин даної справи, коли не порушується «принцип правової визначеності» і особа, яка керує т/з, апріорі повинна знати та виконувати правила дорожнього руху, в тому числі і приписи п. 10.4 ПДР. При цьому апеляційний суд враховує і позицію потерпілого та його представника, які є у даній справі «стороною обвинувачення» de facto у контексті рішень ЄСПЛ та норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

З огляду на викладене, викладеної в протоколі суті правопорушення та посилання на п. 10.4 ПДР достатньо для кваліфікації дій ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП, яка встановлює відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху ПДР. При цьому, апеляційний суд зауважує, що маневр повороту здійснював саме ОСОБА_4 , тому дотримання ним як водієм т/з усіх приписів п. 10.4 ПДР унеможливило б у даній конкретній дорожній ситуації зіткнення т/з та їх пошкодження, тобто ДТП, що і свідчить про правильність й достатність кваліфікації його дій за вказаним пунктом ПДР.

Апеляційний суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення разом з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, наведеними вище, у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для прийняття рішення про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП поза розумним сумнівом, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а судове рішення скасуванню з цих підстав.

Разом з тим, згідно ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через 3 місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через 3 місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у ч. 3-6 цієї статті.

Відповідно ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю: п. 7 у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

З огляду на те, що правопорушення вчинене 20.11.2022, то строк накладення стягнення сплинув 20.02.2023, внаслідок чого після скасування постанови судді від 07.03.2023 провадження у справі стосовно ОСОБА_4 підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, а апеляційна скарга у зв`язку з цим частковому задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 07.03.2023 відносно ОСОБА_2 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права і порушення норм процесуального права, а провадження у справі за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строку накладення стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.'

Суддя В. Ю. Рунов