Провадження № 3/522/6530/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Федчишена Т. Ю., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси з Управління патрульної поліції в Одеській області надійшли матеріали відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

15.07.2024 о 00 год. 15 хв. у м. Одесі по вул. Торгова, 26, ОСОБА_1 керував електросамокатом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисником ОСОБА_1 адвокатом Шляпіною Л. М. подано до суду письмову заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_1 , указано про нібито керування ним транспортним засобом електросамокатом у стані алкогольного сп`яніння та порушення п. 2.5а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 130 КУпАП України. Посилається на те, що матеріалами справи не підтверджено факт керування ОСОБА_1 електросамокатом. Зазначає, що 15.07.2024 о 00 год. 15 хв. він повертався до свого місця роботи за адресою: м. Одеса, вул. Торгова, 26, де знаходиться штаб Благодійного Фонду «Бабуся Лео». Близько 00:00 год. в електросамоката закінчився заряд, у зв`язку з чим він не встиг доїхати до місця призначення та змушений був зупинитися і пересуватися пішки та вести самокат в ручному режимі у темряві, саме тому він і порушив комендантську годину, оскільки розраховував приїхати до її початку. При цьому працівники поліції не зупиняли електросамокат, а вийшли з автомобіля, де знаходилися без увімкненого світла та автомобіль не рухався, що можливо свідчить про їхній відпочинок після закінчення патрулювання, адже поліцейські розповіли, що чергували в Аркадії, де було їхнє місце дислокації. Після надання ним документів, що посвідчують його особу та перевірки особи по базі даних, поліцейські запитали у нього чи не вживав він алкогольні напої упродовж доби, що минула, на що він їм чесно відповів, що вживав декілька келихів пива з друзями 7-8 годин тому, про що на його телефоні є підтвердження. У подальшому працівниками поліції йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, проте у поліцейських при собі не було навіть спеціального приладу для цього, тому вони зателефонували іншому екіпажу поліцейських, які прибули через 10-15 хв. та доставили прилад для огляду на стан алкогольного сп`яніння, однак він від такого огляду відмовився. Проїхати до медичного закладу для огляду він також відмовився, оскільки вважав, що йому доведеться до 5 год. ранку перебувати у медичному закладі, проте на роботі у нього на плиті у той час варився соус, що могло спричинити пожежу, про що він пояснював поліцейським. Однак останні йому не розбірливо пояснили про наслідки, які можуть настати для нього у разі відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. ОСОБА_1 вважає, що поліцейський не мав права складати протокол про адміністративне правопорушення після того, як він закінчив чергування та не був відряджений на вул. Торгову в м. Одесі для патрулювання. Посилається на те, що до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено жодного доказу на підтвердження факту зупинки працівниками поліції електросамокату. Свідків, що він знаходився в стані алкогольного сп`яніння у протоколі не зазначено.

У судовому засіданні 25.09.2024 ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Шляпіна Л. М. надали усні пояснення, аналогічні письмовим поясненням, викладеним у заяві про закриття провадження у справі. ОСОБА_1 додатково зазначив, що під час складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення він вважав, що електросамокат не є транспортним засобом у розумінні чинного законодавства та керування ним не може бути кваліфіковано за ст. 130 КУпАП, проте пізніше він ознайомився зі змінами у законодавстві, відповідно до яких електросамокати належать до транспортних засобів та керування ними у стані алкогольного сп`яніння або відмова особи, яка керує ними від проходження огляду на стан сп`яніння кваліфікуються за ст. 130 КУпАП. Указував, що у той вечір він повертався з дому на роботу на електросамокаті, проте в електросамоката закінчився заряд та він продовжив їхати на ньому, відштовхуючись ногою від землі, таким чином приводячи його у рух. Зазначив, що поліцейські пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці, проте надали для огляду прилад, герметичність якого була порушена, у зв`язку з чим від проходження огляду він відмовився. Також він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і в медичному закладі, оскільки це б зайняло багато часу, а у нього у той час на плиті варився соус та він хвилювався, що залишення його без нагляду може спричинити пожежу.

У судовому засіданні 25.09.2024 було оголошено перерву у зв`язку з оголошенням у м. Одесі повітряної тривоги. Розгляд справи призначено на 16.10.2024.

У судовому засіданні 16.10.2024 захисник ОСОБА_1 Олейниченко О. М. посилалася на відсутність доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення, указувала на порушення, допущені працівниками поліції під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема зазначила, що на відеозаписі не вбачається у нього ознак алкогольного сп`яніння, а про такі ознаки як запах алкоголю з порожнини рота, які слід записати у протокол, поліцейський запитав в іншого поліцейського, який не перебував близько від ОСОБА_1 та не міг встановити такі ознаки. Також посилалася на те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено його права. Також просила долучити до матеріалів справи копію скарги ОСОБА_1 на ім`я начальника УПП в Одеській області щодо допущених поліцейським порушень під час складення протоколу про адміністративне правопорушення та проведення у зв`язку з цим службового розслідування.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисників, дослідивши матеріали справи, відеозапис з нагрудної камери поліцейського, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У постанові Верховного Суду від 15.03.2023 у справі № 127/5920/22 зазначено, що використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні статті 1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна. Для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АБА № 113434 від 15.07.2024 о 00 год. 15 хв. у м. Одесі по вул. Торгова, 26, ОСОБА_1 керував електросамокатом без номерного знаку з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі відмовився.

Частиною другою статті 266 КУпАП визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», зареєстрованої Міністерством юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі за змістом - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з п. 3 розділу І Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до пунктів 6, 7 розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

З оглянутого судом в ході розгляду справи відеозапису слідує, що ОСОБА_1 було порушено комендантську годину, що привернуло увагу працівників поліції. Виявивши під час спілкування з ОСОБА_1 ознаки, які дають підстави вважати про перебування особи у стані алкогольного сп`яніння, працівником поліції ОСОБА_1 було запропоновано відповідно до встановленого порядку пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, проте останній від проходження такого огляду відмовився.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, за яке передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується:

- даними, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення від 15 липня 2024 року серії АБА № 113434;

- відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано, що виявивши в особи ознаки, які дають підстави вважати про перебування її у стані алкогольного сп`яніння, працівником поліції неодноразово було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, та чітку відмову його від проходження такого огляду;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15.07.2024, відповідно до якого огляд не проводився, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Зібрані у справі докази є достатніми, сумніви в їх достовірності відсутні.

Разом з тим, доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував електросамокатом спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано, що під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 неодноразово указував на те, що він саме їхав на електросамокаті, зокрема посилався, що під час його руху на елетросамокаті його швидкість була близько 15 км/год., що свідчило, на його думку, про його обережне керування ним та усвідомлення відповідальності під час такого керування. Крім того, те, що він у той час саме їхав на електросамокаті підтверджено і самим ОСОБА_1 у судовому засіданні, при цьому його посилання на те, що в рух електросамокат був приведений не за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна, а шляхом відштовхування ногою від землі, спростовується змістом відеозапису з нагрудної камери поліцейського.

Також посилання ОСОБА_2 у судовому засіданні на те, що його відмова від проходження запропонованого йому поліцейським огляду на стан алкогольного сп`яніння на місця була пов`язана з тим, що йому було надано прилад, герметичність якого порушена, спростовується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, з якого слідує, що свою відмову від проходження огляду на місці він не обґрунтовував наведеними обставинами, а лише посилався на те, що вважає, що електросамокат не є транспортним засобом.

Доводи захисника ОСОБА_1 про те, що на відеозаписі не вбачається у нього ознак алкогольного сп`яніння суперечать його письмовим та усним поясненням у судовому засіданні, де він зазначив, що вживав алкоголь протягом доби. Посилання захисника на те, що ОСОБА_1 не були роз`яснені його права спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, а також змістом письмових пояснень ОСОБА_1 , долучених до протоколу, в яких у графі "зміст ст. 63 Конституції України... роз`яснено" міститься власноручний підпис ОСОБА_1 . Крім того, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського слідує, що ОСОБА_1 засобами телефонного зв`язку користувався правовою допомогою знайомого йому адвоката.

Разом з тим, посилання ОСОБА_1 на те, що поліцейський не мав права складати протокол після того, як він закінчив чергування та не був відряджений на вул. Торгову в м. Одесі для патрулювання, у зв`язку з чим він звернувся зі скаргою на ім`я начальника Управління патрульної поліції в Одеській області, не свідчить про відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, рішення за результатами розгляду цієї скарги не прийнято та не підтверджено обставин, на які він посилається. Саме лише звернення ОСОБА_1 зі скаргою не підтверджує незаконність складення протоколу про адміністративне правопорушення та відсутність вини останнього у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення. Крім того, ОСОБА_1 не надано доказів, що така скарга була надіслана УПП в Одеській області.

Крім того, доводи, викладені у заяві про закриття провадження у справі про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_1 , указано про нібито керування ним транспортним засобом електросамокатом у стані алкогольного сп`яніння та порушення п. 2.5а ПДР України, спростовуються змістом протоколу, з якого слідує, що протокол складено у зв`язку з відмовою особи, яка керує транспортним засобом від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є порушенням п. 2.5 ПДР України, а не у зв`язку з перебуванням його у стані алкогольного сп`яніння.

Інші доводи ОСОБА_1 та його захисників не свідчать про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, сукупність наявних у справі доказів поза розумним сумнівом підтверджує вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому враховуючи характер і обставини вчинення правопорушення, дані про особу, що притягається до адміністративної відповідальності, суд вважає за необхідне накласти на нього адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до довідки т.в.о. старшого інспектора з ОД ВАП УПП в Одеській області старшого лейтенанта поліції Вовка С., ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував.

Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340, передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства (п. 20).

Водночас, вирішуючи питання про можливість застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд ураховує правову позицію Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену у постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20.

Так, об`єднана палата вважає, що «правова природа додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини статей 286, 286-1 КК, і полягає у забороні керувати транспортними засобами. Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого покарання, передбаченій ч. 2 ст. 50 КК. У контексті розглядуваного питання особливої уваги набуває досягнення мети покарання щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом. Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями. При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення. Каральна мета такого додаткового покарання досягається як безпосередньою забороною керувати транспортними засобами (позбавлення суб`єктивного права), так і покладенням на особу у зв`язку з цим уповноваженим органом з питань пробації певних обов`язків, а також роз`яснення особі наслідків невиконання покладених обов`язків та ухилення від відбування додаткового покарання. Підхід щодо неможливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання».

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до пункту 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, з особи на яку накладено адміністративне стягнення, стягується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

Керуючись ст. ст. 130, 283, 289 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Згідно з ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Повне судове рішення складено 18.10.2024.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА