ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року місто Київ

Справа № 755/12533/24

Апеляційне провадження № 33/824/4622/2024

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О. В. розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 29 серпня 2024 року

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП

ВСТАНОВИВ

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 589862 від 09.07.2024, ОСОБА_1 09.07.2024 близько 15:00 годин, за адресою проживання: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру стосовно співмешканки ОСОБА_2 , а саме: голосно кричав та вдарив її. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Дніпровський районний суд міста Києва постановою від 29 серпня 2024 року ОСОБА_1 притягнув до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та застосував до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. Стягнув з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,50 грн.

Не погодившись з такою постановою, ОСОБА_1 16 вересня 2024 року подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану постанову скасувати та направити справу на новий розгляд.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що викладені у постанові обставини не відповідають дійсності.

Разом із апеляційною скаргою подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка обґрунтована тим, що копію оскаржуваної постанови скаржник отримав тільки 06.09.2024.

Вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції враховує таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Матеріали справи не містять доказів вручення постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 29 серпня 2024 року ОСОБА_1 раніше, ніж стверджується скаржником - 06 вересня 2024 року, що підтверджується розпискою про отримання копії постанови (а. с. 16).

За таких обставин, враховуючи, що апеляційна скарга подана в межах 10-денного строку з моменту отримання копії постанови, з метою забезпечення права на захист та справедливий судовий розгляд суд апеляційної інстанції приходить до висновку строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, а тому його слід поновити

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, заяв чи клопотань до суду не подав, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим повідомлення за адресою, вказаною ним в апеляційній скарзі та за допомогою СМС-повідомлення за номером телефона, вказаним ним в апеляційній скарзі.

Відповідно до трекінгу відправлення конверт із судовою повісткою повернутий 02.10.2024 із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з довідкою про направлення судової повістки в електронному вигляді за допомогою СМС-повідомлення від 07.10.2024, ОСОБА_1 доставлено СМС-повідомлення за номером телефону НОМЕР_2 .

Таким чином, апеляційним судом вжито усіх залежних від нього заходів аби повідомити особу про дату, час та місце судового засідання.

Потерпіла ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, направила на електронну пошту Київського апеляційного суду лист, у якому просила суд провести розгляд без її участі.

Вирішуючи питання про розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

За змістом наведеної норми участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у розгляді протоколу про адміністративне правопорушення не є обов`язковою.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність, обґрунтованість та вмотивованість постанови суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Частиною першої статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Таким чином, ці форми домашнього насильства з об`єктивної сторони повинні характеризуватися діянням, наслідками та причинним зв`язком між ними.

Разом із цим, вказані дії повинні бути умисними тобто особа, яка його вчинила, має усвідомлювати протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачати її шкідливі наслідки та бажати їх або свідомо допускати настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП).

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП суд першої інстанції керувався тим, що самі по собі, зокрема, крики та словесні образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише в тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, а дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Судом враховано пояснення ОСОБА_2 у день події та у судовому засіданні, про те, що дії, слова та крики ОСОБА_1 у неї викликали побоювання за свою безпеку, вона не могла себе захищати, чинити супротив, оскільки він фізично сильніший, а також застосування останнім насильства спричинили емоційну невпевненість та фізичний біль. Тому, не маючи змоги захистити себе, вона зателефонувала до поліції.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Заперечуючи щодо наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує, що обставини, викладені в постанові суду першої інстанції, не відповідають дійсності. При цьому просив суд скасувати оскаржувану постанову та направити справу на новий розгляд.

Апеляційний суд надає оцінку вказаним доводам апелянта та відхиляє їх як безпідставні та необґрунтовані з огляду на те, що скаржником не наводиться обґрунтування в чому саме полягає невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Як вбачається із постанови суду першої інстанції у судовому засіданні ОСОБА_1 визнав, що в той день він вживав спиртні напої, між ним та ОСОБА_2 розпочався конфлікт на побутовому ґрунті, який почався з того, що вона не приготувала картоплю. Він не кричав, а говорив підвищеним тоном, він не бив ОСОБА_2 , а схопив за руки, виставив з квартири та зачинив двері. Вважав це звичайним сімейним конфліктом.

Окрім цього, у судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_2 , пояснила суду, що такими діями ОСОБА_1 спричинив у неї емоційну невпевненість, вона зрозуміла, що нездатна захистити себе, втратила можливість знаходитись за місцем свого проживання.

Таким чином, поза розумним сумнівом встановлена наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що виявилося у вчиненні психологічного та фізичного насильства стосовно ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 не навів переконливих доводів щодо того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість постанови суду першої інстанції, обмежившись вказівкою на невідповідність висновків обставинам справи.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є правильним, оскільки він відповідає обставинам справи та наявним у ній доказам.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 залишається без задоволення, а постанова Дніпровського районного суду міста Києва від 29 серпня 2024 року - залишається без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 29 серпня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 29 серпня 2024 року - залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 29 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: Желепа О.В.