Справа № 752/5833/24 суддя в І-й інстанції Бойко О.В.
Провадження № 33/824/4770/2024 суддя в ІІ-й інстанції Фінагеєв В.О.
Категорія: ч. 1 ст.173-2 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 жовтня 2024 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Фінагеєв В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 22 травня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , працюючого заступником директора ТОВ «Креативні технічні системи», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 11 березня 2024 року, серії ВАВ 575283, ОСОБА_1 , приблизно о 19 год. 50 хв., 11 березня 2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно сестри ОСОБА_2 , а саме: ображав, принижував, висловлювався нецензурною лайкою, вдарив по голові, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Голосіївськогорайонного суду міста Києва від 22 травня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, місцевий суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову місцевого суду через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також просить суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду та вказує, що 22 травня 2024 року, суддею Голосіївського районного суду міста Києва було винесено постанову зі змістом якої ОСОБА_1 та сторона захисту не були ознайомлені судом в день оголошення, крім того відповідна постанова не була надіслана для оприлюднення до єдиного державного реєстру судових рішень України. Постанова по справі № 752/5833/24 була надана ОСОБА_1 лише 15 липня 2024 року з відміткою про те, що станом на день видачі тобто на 15 липня 2024 року постанова законної сили не набрала. За таких обставин, сторона захисту подає дійсну апеляційну скаргу у встановлений законодавцем 10 денний термін з дня оприлюднення такої постанови та вважає що строк на подання апеляції по дійсній справі не пропущений та відповідно не підлягає поновленню апеляційною інстанцією.

Перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 в частині поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст.7 та ч.1 ст. 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Дана норма визначає строк, з якого починає обраховуватись десятиденний строк на апеляційне оскарження, тобто з наступного дня після винесення постанови.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави поновлення строку. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи є підстави для поновлення строків для оскарження, які виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03).

Також, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії»).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України. (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13).

Як вбачається з матеріалів справи, 22 травня 2024 року винесено постанову Голосіївського районного суду міста Києва. ОСОБА_1 , будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, що не заперечував в судовому засіданні суду апеляційної інстанції. Строк на апеляційне оскарження обраховується з дня винесення постанови, а тому останнім днем на апеляційне оскарження постанови, було 01 червня 2024 року. При цьому, апеляційна скарга подана 24 вересня 2024 року, тобто з значним пропуском строку (а.с. 46).

З матеріалів справи вбачається, що захисник ОСОБА_3 адвокат Журавльов О.С. був обізнаний про розгляд справи місцевим судом, надіслав клопотання про закриття провадження у справі та просив розгляд справи здійснювати без участі ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, ОСОБА_1 вказує, що копія постанови була отримана ним лише 15 липня 2024 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою. (а.с. 45).

Вказуючи на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови, ОСОБА_1 не звернув уваги, що ст. 294 КУпАП початок перебігу строку на апеляційне оскарження пов`язує з днем винесення постанови, а не з моментом отримання її копії. З урахуванням принципу юридичної визначеності, апеляційний суд виходить з того, що навіть за умови отримання постанови суду 15 липня 2024 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав 24 вересня 2024 року.

При цьому жодних поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження в апеляційній скарзі не наведено.

В даному випадку, захисник ОСОБА_3 адвокат Журавльов О.С., як і сам ОСОБА_1 будучи обізнаними про дату та час розгляду справи, не були позбавлені можливості звернутися до суду з заявою про отримання копії постанови, ознайомитися зі справою та оскаржуваною постановою в суді та відповідно подати апеляційну скаргу у встановлений строк.

Однак, ні ОСОБА_1 ні його захисник адвокат Журавльов О.С. цього не зробили та не надали суду апеляційної інстанції доказів того, що зверталися до суду в межах строку на апеляційне оскарження з метою отримання постанови і що їм її не видали з будь-яких причин.

Посилання ОСОБА_1 на отримання постанови суду лише 15 липня 2024 року, апеляційний суд не може визнати поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки, як було зазначено вище, адвокат Журавльов О.С. та ОСОБА_1 були обізнані про дату та час розгляду справи, до 15 липня 2024 року до суду з клопотанням про видачу копії постанови у справі чи про ознайомлення з матеріалами справи не зверталися.

Доказів звернення ОСОБА_1 чи його захисника - адвоката Журавльова О.С. до суду з проханням надати їй копію постанови протягом всього періоду (з 22 травня 2024 року по 15 липня 2024 року) з моменту винесення постанови до дня її фактичного отримання, а також відмови суду у видачі їм такої постанови матеріали справи не містять.

За таких обставин, апеляційний суд вважає причини пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду не поважними, а відтак, апеляційна скарга підлягає поверненню скаржнику у відповідності до приписів ч. 2 ст. 294 КУпАП.

На підставі викладеного , керуючись ч. 2 ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 22 травня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 22 травня 2024 року повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.О. Фінагеєв