Справа № 308/677/24
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.10.2024 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю адвоката Качайла А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою адвоката Качайла А.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 липня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 коп.).

Відповідно до постанови, - 01.12.2023 о 20 год. 28 хв. в м. Ужгород, вул. Станційна, 1, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом DAEWOO нз НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук) від проходження огляду відмовився у мед. закладі 01.12.2023 о 21:52 год. за адресою м. Ужгород, вул. Паризької Комуни, 4, чим порушив п. 2.5 ПДР за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Качайло А.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова незаконна та необґрунтована, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що із адміністративним протоколом ОСОБА_1 не погоджується, так як вважає, що такий складено безпідставно і бездоказово та з порушенням вимог ст. 256 КУпАП. Зазначає, що у порушення вимог п. 5 Розділу II Інструкції поліцейськими, на місці зупинки транспортного засобу не було залучено двох свідків при проведенні огляду, з метою доведення ними як факту такого керування, а також і засвідчення на місці зупинки автомобіля ознак сп`яніння у вказаного водія та законну підставність його затримання для проведення перевірки на стан сп`яніння. Стверджує, що 01.12.2023 за кермом автомобіля «Дейво-Нубіра» д.н.з. НОМЕР_1 була знайома ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , та коли їх зупинили працівники поліції, коли вони рухалися за адресою: м. Ужгород по просп. Свободи, Юлія повідомила що не має посвідчення водія і тому дуже розхвилювалась та попросила ОСОБА_3 відсунути пасажирське крісло назад, і надати їй можливість вийти із правого боку, що він і зробив, вийшов на вулицю і син ОСОБА_4 , сам він залишився в автомобілі. Поліцейський, що наблизився до їх автомобіля з лівого боку та побачивши, що за кермом нікого немає, висунув категоричні припущення, що вказаним транспортним засобом до часу його зупинки керував ОСОБА_1 . Вказане безпідставне твердження поліцейського ОСОБА_1 категорично заперечив, однак вказане полісменом не було прийнято до відому і він безпідставно і бездоказово стверджував, що факт керування автомашиною саме цим водієм ним зафіксовано на відеозапис. Зазначає, що з наявних у справі відеоматеріалів випливає, що ОСОБА_1 жодного разу у чітко визначеній і зрозумілій формі від проходження перевірки на стан сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу так і у медичному закладі не відмовлявся, а тільки постійно намагався з`ясувати і отримати від поліцейських відповідь про законну підставність його освідчення на стан сп`яніння, однак вказане полісменами було розцінено як відмову від проходження такої перевірки. Звертає увагу на те, що поліцейським було порушено право ОСОБА_1 на захист під час проведення процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння, що прямо вказує на те, що такий огляд є недійсним, а відповідно і всі складені поліцейським документи, у тому числі і протокол, який не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, є недопустимими доказами у справі.

В судове засідання апеляційного суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином був повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, при цьому, захисник-адвокат Качайло А.І. не заперечував про розгляд справи у відсутності його підзахисного, у зв`язку з чим, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. ст. 268, 271 КУпАП.

Заслухавши пояснення адвоката Качайла А.І. на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє беручи до уваги такі обставини.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 033793 від 01.12.2023 слідує, що 01.12.2023 о 20 год. 28 хв., у м. Ужгород, вул. Станційна, 1, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом DAEWOO нз НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови; виражене тремтіння пальців рук), від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився у медичному закладі 01.12.2023 о 21:52 год. за адресою м. Ужгород, вул. Паризької Комуни, 4, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Від підпису в протоколі ОСОБА_1 відмовився.

Всупереч доводам апеляційної скарги, вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи.

Незважаючи на заперечення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина стверджується: вказаним протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 033793 від 01.12.2023, у якому викладені обставини вчиненого правопорушення; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1050823 від 01.12.2023 відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності ч. 1 ст. 122 КУпАП; розпискою про залишення транспортного засобу марки DAEWOO нз НОМЕР_1 за адресою: м. Ужгород, пр. Свободи, 61; диском із відеозаписами, на якому засвідчено факт відмови ОСОБА_1 від проходження освідчення на стан сп`яніння як на місці події, так і в медичному закладі та іншими матеріалами справи.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і доводами апелянта, який категорично заперечив вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові суду. Такі пояснення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки вони суперечать фактичним обставинам та повністю спростовуються дослідженими доказами по справі.

Згідно з вимогами п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в МЮУ 11.11.2015 за № 1413/27858 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Оскільки водій ОСОБА_1 за наявності ознак алкогольного сп`яніння, як особа, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, тому в його діях вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що у порушення вимог п. 5 Розділу II Інструкції, поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу не було залучено двох свідків при проведенні огляду, з метою доведення ними як факту такого керування, а також і засвідчення на місці зупинки автомобіля ознак сп`яніння у вказаного водія та законну підставність його затримання для проведення перевірки на стан сп`яніння- не заслуговують на увагу, оскільки відмова ОСОБА_1 від проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння зафіксована технічним засобом відеозапису, який долучений до матеріалів справи, тому присутність свідків була непотрібна, а отже доводи апеляційної скарги з цього приводу є необґрунтованими.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозапис з нагрудної бодікамери працівника поліції є належним, допустимим та переконливими, оскільки відеозапис містить усі необхідні складові для визнання його даних доказами, зібраними в установленому законом порядку.

Щодо доводів недоведення факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом і що за кермом була інша особа - Юлія, апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й спростовані доказами, які наявні в матеріалах справи. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує і те, що наявною у справі постановою про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 1050823 від 01.12.2023, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що водій керуючи транспортним засобом порушив вимогу дорожньої розмітки 1.1 (пряма суцільна лінія) чим порушив п. 8.5 ПДР порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки.

Як вбачається зі змісту дослідженого в судовому засіданні відеозапису, під час оформлення матеріалів, а саме винесення відносно ОСОБА_1 постанови за порушення ПДР, що стало причиною зупинки автомобіля, Юлія стояла осторонь. Проте, ні сам ОСОБА_1 , ані його син не повідомили поліцейського, що за кермом транспортного засобу перебувала саме вона. На відеозаписі бодікамер поліцейського, а саме о 20:39 год. зафіксовано, що інспектор поліції повідомляє ОСОБА_1 про те, що відносно нього буде винесена постанова за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме за перетин прямої суцільної лінії. ОСОБА_1 ознайомлено з його правами відповідно до ст. 268 КУпАП.

Після ознайомлення ОСОБА_1 із зазначеною постановою, він підписав її та подякував, жодних зауважень, зокрема що він не порушував правила дорожнього руху, оскільки не є водієм, не висловлював. Крім того, апеляційний суд зауважує, що у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 оскаржував вказану постанову та така за рішенням суду скасована.

Підстав вважати, що в процесі встановлення обставин справи зі сторони органів поліції на особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності, чинився тиск, необ`єктивне ставлення до правопорушника з боку працівників поліції, в апеляційного суду немає.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Качайло А.І. не надали.

Отже, невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як лінія захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому водій ОСОБА_1 зобов`язаний був на вимогу працівників поліції не тільки пройти огляд на стан сп`яніння, але й виключно у передбачені законом порядок і спосіб.

Докази здобуті працівниками поліції, згідно встановленого законом порядку і перевірені під час розгляду в суді апеляційної інстанції в своїй сукупності дають належні підстави вважати, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, сумніву у їх достовірності, законності та належності у суду апеляційної інстанції не має.

Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги є формальними та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, який повно, всебічно і об`єктивно дослідив матеріали справи та дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі сторони захисту не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП України і накладено стягнення у відповідності до санкції, зазначеного закону.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга сторони захисту задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Качайла А.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 липня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага