Справа№464/6143/24
пр.№ 3/464/2486/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2024 м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Горбань О.Ю., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративні правопорушення, яка надійшла від ВП № 2 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вдови, має на утриманні неповнолітню дитину, працюючої, проживаючого АДРЕСА_1 , ІПН невідомий,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАД №227832 від 19.08.2024, ОСОБА_1 19 серпня 2024 року о 13.00 год. в квартирі АДРЕСА_2 вчинила домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно своєї свекрухи ОСОБА_2 , а саме: виражалась нецензурною лайкою та нанесла удар по голові паперовим рулоном.

Особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, роз`яснені вимоги ст.268 КУпАП й зміст ст.63 Конституції України.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 обставини, викладені в протоколі заперечила. Зазначила, вона з неповнолітнім сином проживають в одній квартирі разом з ОСОБА_2 Квартира складається з трьох кімнат. У вказане помешкання вона з сином вселились лише після смерті її чоловіка (сина свекрухи). Зазначила, що її свекруха ОСОБА_2 починаючи з часу вселення звинувачує її у смерті сина, постійно влаштовує конфлікти, обмовляє з приводу викрадення речей, всіляко створює умови з метою її виселення з житла. Вказала, що іншого житла вона з сином не має, заробітної плати не вистарчає для оренди іншого помешкання. 19.08.2024 між ними виникло чергове непорозуміння, під час якого ОСОБА_3 стала звинувачувати її нібито викраденні речей. Стверджує, що з її боку жодних протиправних дій не було, вона лише словесно відповідала на безпідставні звинувачення, не застосовувала до свекрухи фізичної сили. З незрозумілих причин свекруха викликала працівників поліції, які склали на неї протокол. Категорично заперечила вчинення відносно свекрухи будь-яких дій, спрямованих на заподіяння будь-якої шкоди для останньої. Наполягає, що свекруха зводить на неї наклепи. Вважає, що в її діях немає складу правопорушення, яке їй інкримінують, просить закрити провадження у справі.

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні 02.10.2024 пояснила, що дійсно з нею за однією адресою проживають внук та невістка, котра їй хамить, краде її одяг, гроші. 19.08.2024 між ними виник конфлікт через те, що невістка викрала у неї гроші. В ході конфлікту невістка її обзивала нецензурними словами. Вважає, що невістка не має права проживати у її квартирі, присутність останньої її виводить з рівноваги, категорично проти спільного проживання, просить щоб невістка забрала свої речі та виїхала з квартири.

Заслухавши пояснення особи, відносно якої складено протокол, потерпілої, дослідивши матеріали, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступного.

У відповідності із ст. 9 КУпАП адміністративним проступком визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 173-2 КУпАП відповідальність настає у разі вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №227832 від 19.08.2024 вбачається, що ОСОБА_1 19 серпня 2024 року о 13.00 год. в квартирі АДРЕСА_2 вчинила домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно своєї свекрухи ОСОБА_2 , а саме: виражалась нецензурною лайкою та нанесла удар по голові паперовим рулоном.

Пунктом 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п.14 ст.1 цього Закону, психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Об`єктивна сторона ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Тобто підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказував, що, оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву».

Відповідно, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, а відтак усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

На переконання суду, обов`язок довести наявність ознак домашнього насильства в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та можливість заподіяння або заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого покладається на посадову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, протокол про адміністративні правопорушення, долучені до них матеріали не свідчать про те, що ОСОБА_1 застосувала до потерпілої ОСОБА_2 домашнє насильство, яке могло завдати чи завдало шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілій. Надані потерпілою пояснення про вчинення відносно неї протиправних дій з боку ОСОБА_1 суд не може розцінювати як доказ вчинення домашнього насильства фізичного та психологічного характеру.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Зокрема, до матеріалів не долучено будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 дійсно вчиняла будь-які дії фізичного чи психологічного характеру, пов`язані з домашнім насильством відносно свекрухи, в протоколі відсутні також і свідки зазначеної події, хоча під час події був присутній неповнолітній (вік 15 років).

Встановлено, що 19.08.2024 (того ж дня) працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 , судом прийнято рішення про винуватість останньої у даній ситуації. Відтак, у суду виникли сумніви щодо достовірності та правдивості пояснень ОСОБА_2 з приводу розвитку подій, які інкримінуються ОСОБА_1 . На переконання суду, наявна конфліктна ситуація на підґрунті особистих неприязних відносин між невісткою і свекрухою з приводу спільного проживання в одній квартирі.

Отже, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_1 навмисно вчинила дії, які були спрямовані на заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілій ОСОБА_2 . При цьому, вона категорично заперечила свою вину.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, за відсутністю інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, вважати дії останньої такими, що утворюють склад зазначеного адміністративного правопорушення, суд не може.

З огляду на наведене, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного, економічного чи фізичного насильства в розумінні вимог ст.173-2 КУпАП та ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Таким чином, беручи до уваги наявність у цій справі обґрунтованих сумнівів у винуватості ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства, керуючись конституційним принципом про те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України), суд приходить до висновку про відсутність належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате закриттю у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Виходячи з викладеного, з врахуванням положень п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження по даній справі підлягає закриттю.

Керуючись статтями 245, 247, 268, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.Ю.Горбань