справа № 631/1581/24
провадження № 3/631/720/24
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 жовтня 2024 року селище Нова Водолага
Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Трояновська Тетяна Михайлівна, розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
До Нововодолазького районного суду Харківської області надійшов адміністративний матеріал, складений відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 139837, складеного 30 вересня 2024 року поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капралом поліції Воровіком Максимом Олександровичем, убачається, що 30 вересня 2024 року о 09 годині 15 хвилин на автодорозі, сполученням Харків Красноград Перещепине (М29), поблизу села Просяне та села Москальцівка, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Porsche Panamera», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись в бік міста Харкова, не вибрав безпечної швидкості руху та не врахував дорожню обстановку, в результаті чого скоїв наїзд на пагорб переднім правим колесом, розташований на проїжджій частині. В результаті дорожньо-транспортної пригоди постраждалих не має, автомобіль отримав незначні механічні пошкодження переднього правого колеса та переднього правого крила.
Як вказано у протоколі, своїми діями ОСОБА_1 порушив пункти 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за що передбачена відповідальність за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення визнав, проте вважав за необхідне зазначити, що 30 вересня 2024 року рухаючись на автомобілі марки «Porsche Panamera» у бік міста Харкова, по правій крайній полосі, не порушуючи дозволену швидкість руху, побачивши перед собою великі ями, вирішив змінити рух та перестроїтись у крайню ліву полосу. Одразу після зміни напрямку руху, попереду на дорозі був невеликий пагорб за яким одразу була яма. Внаслідок наїзду на пагорб та потрапляння у яму, він пробив колесо автомобіля, після чого ввімкнув сигнал «аварійної зупинки» та здійснив з`їзд на обочину дороги. Далі ОСОБА_1 викликав працівників поліції для фіксування вказаної події, але останні склали на нього протокол про адміністративне правопорушення, при цьому належним чином не зафіксували недоліки утримання проїжджої частини.
Суддя, вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.
Положення частин 1 та 2 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
У відповідності до приписів частини 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення (проступок) це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 Кодексу України про адміністративне правопорушення).
Положеннями статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 та 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Водночас, положеннями статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюються Правилами дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі Правила дорожнього руху), пункт 1.3 яких передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 12.1 Правил дорожнього руху передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Диспозицією статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та у сфері власності.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна та має бути доповнена вказівкою на настання наслідків у вигляді майнової шкоди, тобто склад правопорушень трансформується у формальний.
У пункті 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення може бути будь яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушень Правил дорожнього руху.
Умовами настання адміністративної відповідальності за вказаною статтею є: 1) наявність порушень учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху; 2) наявність пошкоджень транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна; 3) наявність причинного зв`язку між порушенням правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді майнової шкоди.
Таким чином, умовою настання адміністративної відповідальності, а не іншого виду юридичної відповідальності, є наявний причинний зв`язок між порушенням правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді майнової шкоди.
Отже, для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення ним вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України має бути наявний причинно-наслідковий зв`язок між його діями та наслідками у вигляді пошкодження майна, а також наявність в його діях вини.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 139837, складеного 30 вересня 2024 року поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капралом поліції Воровіком Максимом Олександровичем, убачається, що 30 вересня 2024 року о 09 годині 15 хвилин на автодорозі, сполученням Харків Красноград Перещепине (М29), поблизу села Просяне та села Москальцівка, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Porsche Panamera», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись в бік міста Харкова, не вибрав безпечної швидкості руху та не врахував дорожню обстановку, в результаті чого скоїв наїзд на пагорб переднім правим колесом, розташований на проїжджій частині. В результаті дорожньо-транспортної пригоди постраждалих не має, автомобіль отримав незначні механічні пошкодження переднього правого колеса та переднього правого крила.
На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, до протоколу про адміністративне правопорушення надані:
- копію рапорту старшого інспектора чергового Чергової частини відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції О. Почтара, з якого вбачається, що 30 вересня 2024 року о 09 годині 43 хвилини надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 30 вересня 2024 року о 09 годині 42 хвилини за адресою: Нововодолазький район, село Просяне, на трасі. Заявник повідомив, що на трасі (57 км до міста Харкова) в результаті пошкодження колеса сталась дорожньо-транспортна пригода, транспортний засіб «Porsche Panamera», білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 . Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- письмові пояснення ОСОБА_1 від 30 вересня 2024 року, з яких вбачається, що 30 вересня 2024 року о 09 годині 15 хвилин рухаючись по автодорозі Харків Красноград Перещепине, М-29, в бік міста Харків з міста Дніпра, рухаючись між селами Москальцівка Просяне по лівій смузі автодороги, потрапив на пагорб та пошкодив переднє праве колесо автомобіля. В результаті чого автомобіль отримав пошкодження переднього правого колеса та переднього правого крила. В результаті чого водій зразу зателефонував на спеціальну лінію «102» та на місце ДТП прибув екіпаж поліції.
- схему місця ДТП, яка мала місце 30 вересня 2024 року о 09 годині 15 хвилин на автодорозі Харків Красноград Перещепине (М29), поблизу села Просяне, села Москальцівка, складену поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капралом поліції Воровіком Максимом Олександровичем, яка містить графічно зображені та зафіксовані об`єкти про обставини дорожньої пригоди (ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів, транспортний засіб, координати його розміщення відносно елементів проїзної частини та інше), на зворотному боці схеми зазначено характеризуючи дані транспортного засобу та відомості про його пошкодження. При цьому у схемі місця ДТП відображено, що майже посередині лівої полоси руху мається пагорб, та вказано, наявність недоліків в утриманні вилучно-шляхової мережі, які стали супутньою причиною ДТП;
- фототаблицю, в якій мається фотографії пошкодженого транспортного засобу, а також вибоїни на дорозі та пагорбів, розміри яких є суттєвими.
Як вже зазначалося вище, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (стаття 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
При цьому, суд враховує рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2011 року у справі № 12рп/2011 про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі, вважає за необхідне вказати на таке.
Системний аналіз змісту положень Кодексу України про адміністративні правопорушення в поєднанні із вказаною позицією Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, що ураховується з огляду на норми статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування пракрити Європейського суду з прав людини», свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі передбачені статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому Кодексом України про адміністративні правопорушення. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.
Доказуванню підлягають саме обставини указані в протоколі про адміністративне правопорушення щодо часу, місця та способу учинення діяння.
Разом з тим надані органом поліції докази в цій справі цим критеріям не відповідають, з огляду на таке.
Як вбачається із досліджених у судовому засіданні доказів, водієм ОСОБА_1 при дорожньо-транспортній пригоди, що мала місце 30 вересня 2024 року, було пошкоджено автомобіль марки «Porsche Panamera», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким він керував та який на праві приватної власності згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить водію, а саме пошкоджено переднє праве колесо та переднє праве крило. Інших, передбачених статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, пошкоджених транспортних засобів, вантажів, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, не встановлено.
Дана дорожньо-транспортна пригода, як свідчать наявні матеріали справи, мала місце саме через наявність вибоїн та ям на дорозі, які об`їжджав водій ОСОБА_1 , та при об`їзді яких наїхав на пагорб, що знаходився на смузі руху автомобіля.
Крім того, в схемі місця ДТП, яка сталася 30 вересня 2024 року о 09 годині 15 хвилин на автодорозі Харків Красноград Перещепине (М29), село Просяне, село Москальцівка зазначено про наявність недоліків в утриманні вулично-шляхової мережі, які стали супутньою причиною ДТП.
Так, підпунктом 3.1.2 пункту 3.1 «Покриття проїжджої частини» частини 3 ДСТУ 3587:2022 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану», глибина окремих осідань, вибоїн не повинна перевищувати 4 см. для доріг 1-3 категорії і груп А, Б вулиць і доріг населених пунктів; 6 см для решти категорій і груп. Стан покриття проїжджої частини повинен перевірятися організаціями, які їх експлуатують щоденно.
При цьому як свідчить згада схема місця ДТП та долучені до матеріалів справи фотографії, зроблені працівниками поліції на місці дорожньо-транспортної пригоди, дорожнє покриття мало пошкодження, а саме: вибоїни, суттєвих розмірів та пагорб, по усій полосі руху, які не були позначені жодними дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями.
З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пункту 1 частини 3 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.
Аналогічні за змістом приписи містяться й пункті 2.12 «г» Правил дорожнього руху, які обумовлюють, що власник транспортного засобу має право на безпечні та зручні умови для руху.
Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху, дорожня обстановка це сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів та їх стан), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.
Регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками (пункт 8.1 Правил дорожнього руху).
У свою чергу, згідно зі статтею 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить, зокрема: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах.
Відповідно до пункту 5 розділу І «Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 (далі Правила) власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, користувачі дорожніх об`єктів та спеціалізовані служби організації дорожнього руху зобов`язані забезпечувати зручні і безпечні умови руху, сприяти збільшенню пропускної спроможності дорожніх об`єктів, запобігати травмуванню учасників дорожнього руху, пошкодженню транспортних засобів і дорожніх об`єктів, забрудненню навколишнього середовища.
Крім того, дорожньо-експлуатаційні служби відповідно до пункту 11 наведених Правил зобов`язані своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць.
Аналогічні за змістом приписи містить й частина 3 статті 12 Закону України «Про дорожній рух», відповідно до якої посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов`язані: забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; при виникненні умов, що створюють загрозу безпеці дорожнього руху, здійснювати заходи для своєчасної заборони або обмеження руху, а також відновлення безпечних умов для руху; впроваджувати у повному обсязі заходи щодо безпеки дорожнього руху при здійсненні будівництва, реконструкції та ремонту доріг, вулиць та залізничних переїздів; позначати місця виконання робіт, місця, де залишено на дорозі, вулиці, залізничному переїзді машини і механізми, будівельні матеріали тощо, відповідними дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами, а в темний час доби і при тумані - сигнальними вогнями, передбаченими діючими нормами; по закінченні робіт на дорозі, вулиці, залізничному переїзді негайно привести їх у стан, що забезпечує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів і пішоходів, та впорядкувати зони відчуження; у разі забруднення проїзної частини доріг, вулиць, залізничних переїздів невідкладно здійснювати заходи для їх очищення і своєчасного попередження учасників дорожнього руху про загрозу безпеці руху, що виникла; обладнувати їх технічними засобами регулювання дорожнього руху; виявляти аварійно-небезпечні ділянки та місця концентрації дорожньо-транспортних пригод та забезпечувати здійснення у таких місцях відповідних заходів щодо удосконалення умов та організації дорожнього руху для забезпечення його безпеки; своєчасно виявляти перешкоди дорожньому руху та забезпечувати їх усунення, а у разі неможливості - невідкладно позначати дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; щомісяця проводити лінійний аналіз аварійності.
Водночас про стан поверхні проїзної частини в ході руху водій сповіщається за допомогою попереджувальних знаків розділу 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України, зокрема дорожнім знаком 1.12 «Вибоїна», який позначає ділянку дороги з вибоїнами чи просіданнями дорожнього покриття на проїзній частині.
Саме за наявності такого дорожнього знаку можливо стверджувати, що водій попереджений про незадовільний стан дорожнього покриття на його шляху руху. Однак, відповідно до схеми місця ДТП від 30 вересня 2024 року, зазначений об`єкт не зафіксований на ділянці дороги, де відбувся наїзд автомобіля на пагорб та потрапляння у вибоїни (ями), а отже водій ОСОБА_1 не був об`єктивно спроможний, об`їжджаючи вибоїни, виявити приближення до пагорба, який поміж іншого, зливається з асфальтовим покриттям дороги, а тому останній не здатен був урахувати конкретні дорожні умови на ділянці дороги, де сталась дорожньо-транспортна пригода, у тому числі задля вибору безпечної швидкості та здійснення безпечного маневру.
У свою чергу при дотриманні вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху презумується, що водій транспортного засобу, маючи право на безпечні умови дорожнього руху, враховуючи наявну інформацію про стан дорожнього покриття, погодні умови та освітлення проїжджої частини має можливість враховувати дорожню обстановку та визначити безпечну швидкість руху, аж до зупинки транспортного засобу.
Приймаючи до уваги, що перед відрізком ділянки дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, не був встановлений попереджувальний знак, який інформував би про наявність вибоїн, пагорбів на дорожньому покритті, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 порушив швидкісний режим встановлений на даній автодорозі або мав змогу дотримуючись такого режиму виявити перешкоду та уникнути наїзду на неї, а також те, що останній мав об`єктивні очікування щодо відповідності експлуатаційного стану дороги, не маючи інформації про пошкодження дорожньо-транспортного покриття, суд приходить до висновку про недоведеність порушення водієм вимог пунктів 12.1 Правил дорожнього руху, а отже в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Імперативними положеннями статті 3 Конституції України встановлено, що утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Виходячи з вимог статті 62 Конституції України, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише у разі доведення її вини в установленому законом порядку належними та допустимим доказами, що є складовою справедливого правосуддя у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.
Так, статтею 62 Основного Закону України, в якій йдеться про презумпцію невинуватості представляє собою певну конституційну конструкцію, яка є узагальненим виразом гарантій прав особи.
Зазначена презумпція є джерелом гарантій для особи, яка притягується до відповідальності.
У відповідності до статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
З огляду на пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд має забезпечувати належне вивчення та оцінку доказів і аргументів, представлених сторонами.
Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними статтею 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також статтею 62 Основного закону України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09 вересня 2011 року у справі «Лучанінова проти України» та рішенні від 15 травня 2018 року у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Окрім цього, Верховний Суд у своїй постанові від 27 червня 2019 року у справі з єдиним унікальним № 560/751/17 вказав, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. А притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
В даному випадку в матеріалах справи відсутні докази, які б безсумнівно підтверджували вину ОСОБА_1 в порушенні вимог пунктів 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
На підставі наявних в матеріалах справи фактичних даних неможливо встановити наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а відтак суд дійшов до висновку про відсутність об`єктивних доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення
Згідно зі статтею 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
В зв`язку із закриттям справи про адміністративне правопорушення, судовий збір стягненню не підлягає.
На підставі викладеного вище, керуючись статтями 7, 9, 124, 245, пунктам 1 частини 1 статті 247, статтями 256, 266, частиною 2 статті 268, статтями 277, 279, 280, 283 285, частиною 2 статті 287 та статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя
П О С Т А Н О В И В:
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження.

Суддя: Т. М. Трояновська