Житомирський апеляційний суд
Справа №275/560/24 Головуючий у 1-й інст. Данилюк О. С.
Номер провадження №33/4805/1091/24
Категорія ч. 1 ст. 173-2 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: захисника - адвоката Войтовича М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Войтовича Михайла Степановича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Брусилівського районного суду Житомирської області від 21 червня 2024 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Брусилівського районного суду Житомирської області від 21 червня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на корить держави в розмірі 170 (сто сімдесят) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 26.03.2024 близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного та фізичного характеру, що полягали у нанесенні ударів по голові, тяганині за волосся, словесних образах, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю ОСОБА_2 . Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Войтович М.С., діючи в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що обставини описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, за обставин викладених в протоколі, матеріали справи не містять.

В судове засідання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлені про день розгляду справи, не з`явились, заяв та клопотань щодо відкладення справи не подавали. За таких обставин, з метою недопущення затягування розгляду справи, зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи за відсутності особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення та у відповідності до положень ч. 6 ст. 294 КУпАП, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які беруть участь в апеляційному провадженні справи.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника адвоката Войтовича М.С., дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом статтей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя суду першої інстанції має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддею місцевого суду зазначені вимоги закону при розгляді справи стосовно ОСОБА_1 виконані в повному обсязі.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, 26.03.2024 близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного та фізичного характеру, що полягали у нанесенні ударів по голові, тяганині за волосся, словесних образах, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю ОСОБА_2 . Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 2).

В суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що з колишнім чоловіком ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 . На даний час її колишній чоловік перебуває за кордоном. 26.03.2024 ввечері вона прийшла додому після роботи та відразу ОСОБА_1 , який був вдома, почав її ображати, стукнув її у потилицю та штовхнув. Через деякий час, коли вона зі своєї кімнати вийшла на кухню, ОСОБА_1 знову почав її ображати, чіплятись до неї та штовхати, обзивав різними нецензурними словами, вдарив по щоці та погрожував задушити, вчинив в домі безлад. Вона піднялась до своєї кімнати та до ранку більше з неї не виходила, там плакала, в неї боліла голова. Вказала, що нікому вона не дзвонила, бо не хотіла турбувати. До лікарні також не зверталась. Зранку вона пішла на роботу та їй зателефонувала їх дочка ОСОБА_3 та сказала, що їй зателефонував син ОСОБА_1 від першого шлюбу і сказав, що батько її побив. При цьому дочка стала її вмовляти написати заяву до поліції, однак вона відмовилась це роботи. Тоді її дочка, які їй стало потім відомо, сама зателефонувала до поліції, після чого приїхала до неї на роботу з поліцейськими, після чого вона написала заяву та надала пояснення. Вказала, що після цієї події вона пішла проживати до своєї матері, та повернулась додому, лише коли ОСОБА_1 виїхав за кордон. Зазначила, що ОСОБА_1 продовжує їй погрожувати, неодноразово їй телефонував і писав у Вайбер. Через це вона його телефон заблокувала та з ним не спілкується. Також вказала, що разом з ОСОБА_1 вони прожили у шлюбі 25 років, протягом перебування у якому він її ображав, бив, однак вона завжди його вибачала заради дітей та збереження сім`ї і нікуди ніколи не зверталась. Вказала, що вони мають спільну дочку, старші ж діти колишнього чоловіка від його першого шлюбу мають з нею гарні стосунки та підтримують її. Зазначила, що є онкологічно хворою, перенесла оперативне втручання, однак незважаючи на це, ОСОБА_1 її продовжував ображати, штовхав, умисно зачіпаючи ті місця, де її оперували. Вказала, що єдиною її метою є щоб ОСОБА_1 більше ніколи її не чіпав та до неї не наближався.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що є дочкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вказала, що неприязних стосунків з батьком не має та в неї відсутні причини його обмовляти. Зазначила, що з дитинства спостерігала, як батько ображав та бив її маму, однак матір його завжди пробачала. Вказала, що 27.03.2024 їй зателефонувала її зведена сестра ОСОБА_5 та розповіла, що їй телефонував їх брат ОСОБА_6 , який сказав, що йому особисто розповів батько, що побив матір. Тоді вона зателефонувала мамі, яка це підтвердила, однак на її прохання звернутись до поліції, мати відмовилась. Тоді вона сама зателефонувала до поліції, однак там їй пояснили, що мати сама має звернутись з заявою. Тоді вона поїхала до мами на роботу, де побачила, що в неї розбита губа та вся вона запухша. При цьому її матір пішла писати заяву до поліції. Після цього мати відмовилась їхати до лікарні, однак не стала повертатись додому, а поїхала до баби. Вона ж поїхала додому до батьків зібрати речі мами. Там вона побачила безлад, а на батьковому ліжку кинджал, який завжди стояв у серванті, та пістолет. Вона злякалась та заховала цю зброю. Вказала, що хоч і не є безпосереднім свідком саме цієї події, втім, бачила наслідки дій батька, мати була дуже пригнічена, в неї була підпухла губа, тому повністю підтверджує покази мами, оскільки неодноразово була свідком інших аналогічних подій, коли батько знущався над мамою. При цьому стверджувала, що мати ніколи батька не провокувала та ніколи йому не відповідала, а лише терпіла та мовчала. Зазначила, що ця подія переповнила її терпіння, вона переживає за життя мами, тому звернулась до поліції.

Окрім допиту ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_4 та дослідження протоколу серії ВАД № 292720 від 04.04.2024, судом першої інстанції також було досліджено долучені письмові матеріали.

Так, судом першої інстанції було досліджено зміст рапорту поліцейського від 27.03.2024 (а.с. 3) о 11:07 надійшло повідомлення від ОСОБА_4 , що батько 26.03.2024 о 20:00 вчинив психологічне та фізичне насильство (ображав та побив маму) та рапорт ДОП СПД № 1 ВП № 2 ЖРУП ГУНП в Житомирській області від 04.04.2024 (а.с. 4).

З вказаних доказів, досліджених місцевим судом вбачається, що вони відповідають за змістом адміністративному протоколу, наданому суду першої інстанції, є послідовними та взаємоузгодженими.

Покликання захисника на необґрунтованість висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є такими, що не заслуговують на увагу, так як повністю спростовуються дослідженими судом доказами, яким надана належна оцінка.

Також не є слушними твердження захисника, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно положень частини 1 статті 173-2 КУпАП Вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Пунктом 3 частини 1статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017, психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фізичне насильство - є форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення у небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває у небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в матеріалах справи наявні достатні докази об`єктивного характеру, які підтверджують в діях ОСОБА_1 наявність ознак, передбачених диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП.

Твердження захисника стосовно того, що потерпіла та свідок обмовляють ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження, оскільки захисником не наведено жодних об`єктивних підстав такого твердження.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Брусилівського районного суду Житомирської області від 21 червня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й.Григорусь