Справа № 703/4899/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2024 року суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Биченко І.Я., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Сухомудренка Б.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, громадянина України, зареєстрованого як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 03 вересня 2024 року об 11 год. 07 хв., перебуваючи по вул. Громова в м. Сміла Черкаського району Черкаської області не виконав неодноразові законні розпорядження (вимоги) працівників поліції пред`явити документ, що посвідчує особу, а також назвати дані, необхідні для встановлення його особи. Вказані дії були вчинені ОСОБА_1 в умовах воєнного стану.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що нічого протиправного він не вчиняв. 03 вересня 2024 року близько 11 години він ішов по узбіччю вулиці Громова в м. Смілі. До нього під`їхали працівники поліції та попросили пред`явити документи, однак у нього при собі їх не було. Він назвав всі свої дані і попросив у працівників поліції пред`явити свої документи, про те вони цього не зробили. Згодом під`їхав ще один патрульний автомобіль. Вони почали на нього морально тиснути, не пояснювали йому суті правопорушення та не давали можливості далі йти. У зв`язку з цим, він почав вимагати, щоб склали протокол адміністративного затримання. Після цього його відвезли до відділу поліції №2, де перевірили його телефон. Після всіх цих подій працівники поліції склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за злісну непокору, якої не було, оскільки він не чинив жодного супротиву.

Захисник Сухомудренко Б.В. просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 та пояснив, що при складені протоколу про адміністративне правопорушення мало місце порушення прав ОСОБА_1 , його не було проінформовано про зміст правопорушення, не роз`яснено йому його права. З приєднаних до протоколу відеозаписів з нагрудної камери поліцейських вбачається, що працівники поліції поводили себе грубо по відношенню до ОСОБА_1 , дозволяли собі образливі та принижуючі честь і гідність висловлювання, фактично обмежили його у пересуванні. Під час розмови періодично погрожували доставити його до військомату. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у документах, за певних умов. Однак у них відсутнє право вимагати пред`явлення особою чоловічої статті військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу.

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Сухомудренка Б.В., дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Стаття 185 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Слід зазначити, що злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського перешкоджає нормальній діяльності поліції, виконанню представниками влади своїх службових обов`язків по охороні суспільного порядку та забезпеченню суспільної безпеки.

Дане правопорушення виражається в злісній відмові підкорятися законному розпорядженню та вимозі поліцейського при виконанні службових обов`язків. Тобто, виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень чи вимог поліцейського, або ж в непокорі, що виявляється в зухвалій формі, яка свідчить про прояв явної зневаги до органів та осіб, які охороняють суспільний порядок. Відмова правопорушника проявляється в недвозначній формі словами, жестами, мовчанням та ін.

Правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП, обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні службових обов`язків, оскільки вимога або розпорядження поліцейського - це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі та має бути законодавчо обґрунтованим.

Виходячи з диспозиції вказаної статті, для наявності в діях особи складу зазначеного правопорушення, необхідна сукупність обов`язкових елементів, таких, як перебування працівників поліції при виконанні службових обов`язків, законність розпорядження або вимоги поліцейського, злісна непокора.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 26 червня 1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Саме на таке тлумачення посилається й Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011.

У відповідності до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

В силу ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Незважаючи на позицію захисника про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема даними:

- протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАБ №945320 від 03.09.2024, згідно з яким ОСОБА_1 03 вересня 2024 року о 11 год. 07 хв. по вул. Громова в м. Сміла не виконував неодноразове законне розпорядження (вимогу) про припинення правопорушення, відмовився надавати документи, поводив себе зухвало та нахабно, чим вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачена ст.185 КУпАП;

- протоколу АЗ №178079 від 03.09.2024 про адміністративне затримання за ст.262 КУпАП, згідно з яким ОСОБА_1 було доставлено до ВП №2 м. Сміла для складання протоколу про адміністративне правопорушення;

- рапорту поліцейського СРПП ВП №2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області Федорової Д.К. від 03.09.2024, згідно з яким в цей день о 11:44 надійшло повідомлення зі служби «102» про затримання ОСОБА_1 , який здійснював злісну непокору працівникам поліції;

- рапорту поліцейського СРПП ВП №2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області Назаренка О. від 03.09.2024, згідно з яким він повідомив, що під час патрулювання в м. Сміла по вул. Громова було зупинено невідомого громадянина, який ходив під дворами, для встановлення особи та перевірки документів. Вказана особа категорично відмовилась називати свої анкетні дані та надавати документи. Особу було затримано , одягнено кайданки, попередньо повідомлено про застосування спец. засобу та доставлено до приміщення ВП №2 для встановлення особи та складення адмінпротоколу;

- відеоматеріалів, переглянутих в судовому засіданні, з яких вбачається, що працівник поліції наполегливо і неодноразова вимагав від ОСОБА_1 пред`явити документи, що посвідчують його особу, та військово-обліковий документ з метою перевірки, чи не перебуває він у розшуку. ОСОБА_1 сказав, що в нього відсутні документи і категорично відмовився називати свої анкетні дані. Пояснив, що повідомить про своє анкетні дані лише після складення щодо нього протоколу. При цьому, ОСОБА_1 поводив себе зверхньо, зухвало, застосовував образливі слова по відношенню до працівників поліції.

Зазначені вище докази сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, доведена повністю.

Статтею 32 Закону України «Про національну поліцію», п.7 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану визначені випадки, коли поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах.

Згідно з ч. 2 ст. 32 наведеного Закону у період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (крім цільової) поліцейський має право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах.

Суд акцентує увагу, що під час дії воєнного стану на території України поліцейські залучені до операції з оборони України, в тому числі шляхом перевірки документів громадян.

Таким чином, у поліцейських наявні диспозитивні повноваження на перевірку документів.

На думку суду, дотримання принципової позиції з боку ОСОБА_1 щодо відмови у пред`явленні працівникам поліції документу, що посвідчує особу, та військово-облікового документу є недоречною в умовах обстановки, що склалася.

Суд наголошує, що в умовах воєнного стану у ОСОБА_1 не було жодної обґрунтованої причини відмовляти працівникам поліції у їх законних вимогах. Вся процедура демонстрації документу, що посвідчує особу,та військово-облікового документу становила б мінімальний час, та не спричинила б розвитку подальшої ситуації.

Таким чином, суд вважає, що дії поліцейських були необхідними, ефективними, пропорційними для забезпечення охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічної безпеці і порядку в умовах воєнного стану. При цьому, дії поліцейським вчинялись в коректній, поважній формі та ніякої загрози правам ОСОБА_1 не несли.

Інші доводи захисника не спростовують викладеного та спрямовані на уникнення відповідальності ОСОБА_1 за вчинене правопорушення.

Як визначено ст. 185 КУпАП злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку тягне за собою накладення штрафу від восьми до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб.

Відповідності з ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Ураховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, приймаючи до уваги ступінь його вини, сімейний та майновий стан, відсутність обставин, що обтяжують чи пом`якшують відповідальність, суд вважає за можливе накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 15 (п`ятнадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Даний вид впливу суддя вважає достатнім і доцільним для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст. 5 вказаного Закону.

Відтак, із ОСОБА_1 у дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 605,60 грн., оскільки судом не встановлено підстав для його звільнення від сплати цього збору.

На підставі наведеного та керуючись та керуючись ст. 283, 284 КУпАП України, суддя

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 15 (п`ятнадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн. 00 коп. (отримувач коштів: ГУК у Черк. обл. 21081300, код ЄДРПОУ отримувача: 37930566, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача:UA0023001 код класифікації: 21081300).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави 605,60 грн. судового збору (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

У разі несплати правопорушником штрафу у п`ятнадцятиденний термін з дня вручення йому постанови, постанова надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня її винесення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з моменту її винесення. В разі ж оскарження постанови перебіг строку давності звернення її до виконання зупиняється до розгляду скарги.

Повний текст постанови виготовлений 30 вересня 2024 року.

Суддя І.Я. Биченко