Провадження №: 3/755/5298/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" вересня 2024 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Левко Віра Богданівна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з УПП в м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

встановила:

ОСОБА_1 09 серпня 2024 року о 23 год 00 хв за адресою: АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру до доньки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2., а саме: кричала на неї.

Згідно ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави

Стаття 28 Конституції декларує право кожного на повагу до його гідності. В цій нормі також зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

ОСОБА_1 у судовому засіданні визнала свою вину у вчиненому правопорушенні та пояснила, що того вечора донька дуже капризувала і вони пішли в магазин за цукерками, по дорозі дитина далі плакала і вона на неї почала кричати. До них підійшов чоловік з собакою і зробив зауваження, вона його також злякалась. Оскільки у неї вади мовлення, вона заїкається, то люди подумали, що вона перебуває в стані алкогольного сп`яніння і викликали поліцію. Визнає, що не потрібно було кричати на дитину, більше такого робити не буде, звернеться до психолога за допомогою. За дитиною доглядає. Просила не накладати адміністративне стягнення, оскільки у неї переламана рука, багато коштів зараз йде на лікування, вона тимчасово не працює.

Суддя, дослідивши матеріали справи, вислухавши ОСОБА_1 , вважає, що в її діях є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім визнання ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, її вина підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 20 серпня 2024 року серії ВАВ № 589899, поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , рапортом, довідками та виписками з медичної карти амбулаторного хворої ОСОБА_1 .

Однак, враховуючи обставини справи, обстановку, в якій вчинене правопорушення, наслідки діяння, стан здоров`я ОСОБА_1 , те, що вона визнала вину, що свідчить про усвідомлення нею факту вчинення адміністративного правопорушення, що в сукупності дозволяє судді дійти до висновку, що дане діяння є малозначним та у зв`язку із цим звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності та обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Згідно із ч. 2 ст. 284 КУпАП при оголошенні усного зауваження, виноситься постанова про закриття справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 22, 173-2, 251, 283-285КУпАП, суддя

постановила:

провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрити.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення та обмежитись усним зауваженням.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: В.Б. Левко