Провадження№3/522/6791/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 року м .Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Науменко А.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Управління патрульної поліції в Одеській області, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла до суду 20 серпня 2024 року, ОСОБА_1 , 21 липня 2024 року о 20 годині 38 хвилин в м. Одеса, по вул. Катерининська, біля буд. 66, керував т/з «електросамокат «Jet», в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, проводився, у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер 7510 №0416. Результат 1,15 проміле, тест №546.

Чим порушено вимоги п. 2.9 А Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За цим фактом співробітниками патрульної поліції стосовно водія ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення серії АБА №113082 від 21 липня 2024 року за ч. 1 ст. 130КУпАП України.

В судове засідання 21.08.2024 року, про яке ОСОБА_1 повідомлено у протоколі про адміністративне правопорушення, - не з`явився.

В судове засідання, призначене судом на 30 вересня 2024 року ОСОБА_1 не з`явився. Судова повістка надіслана засобами поштового рекомендованого зв`язку за адресою зазначеною у протоколі. До суду повернуто рекомендоване поштове відправлення із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також, сповіщено, шляхом надсилання СМС повідомлення на номер телефону, зазначений у заявці ОСОБА_1 на отримання судової повістки в електронній формі.

Згідно Довідки про доставку повідомлення, вказане повідомлення доставлено одержувачу 21.08.2024 року о 14 годині 53 хвилини. Про причини неявки не повідомив та не звернувся із клопотанням про відкладення розгляду справи. Судове засідання було відкладено.

На спростування обставин, викладених у протоколі, будь-яких доказів, особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, доказів не надано.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Приписами ст.. 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і суб`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП встановлено що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому для притягнення особи до адміністративної відповідальності обсяг доказів, долучених до матеріалів справи, в їх сукупності повинен бути необхідним та достатнім для беззаперечного висновку про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в діях водія ОСОБА_1 , наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, за якою це правопорушення кваліфікується як керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, сп`яніння.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.1.10. ПДР України, учасник дорожнього руху, це особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному.

Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.

Транспортні засоби поділяють на механічні та немеханічні.

До немеханічних транспортних засобів належать ті, які призначені для руху в складі з механічним транспортним засобом (причепи, напівпричепи) або приводяться в рух за допомогою мускульної сили людей (велосипеди тощо) або тварин (гужові вози, сани тощо).

Відповідно до п. 1.10 ПДР України, механічний транспортний засіб транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт; мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт. Термін охоплює всі види механічних транспортних засобів, включаючи трамваї і тролейбуси, а також трактори і самохідні машини.

У ПДР України чітко визначено поняття транспортного засобу - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Отже, якщо самокат служить для перевезення осіб, зокрема самого водія, він є повноправним учасником дорожнього руху та вважається транспортним засобом.

Відповідно до Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами від 24 лютого 2023 року (із змінами, внесеними згідно із Законом № 3220-IX від 30.06.2023), та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів», електричний колісний транспортний засіб - дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.

Також у вищезгаданому Законі наведено визначення низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.

Таким чином, суд вбачає, що головна зміна у законодавстві України полягає у тому, що електоскутери, електросамокати, гіроскутери та інша подібна техніка офіційно визнаються транспортними засобами.

Їх поділили на дві категорії:

- легкий персональний транспортний колісний засіб, що приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами потужністю в діапазоні до 1000 Вт. Може бути з одним, двома, трьома або чотирма колесами. Максимальна швидкість до 25 км/годину;

- низькошвидкісний приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами. Може також бути з різною кількістю коліс, але максимальна швидкість доходить до 50 км/годину. Споряджена маса не більше 600 кілограмів.

Зазначені зміни від 24.02.2023 року були також викладені і в Законі України «Про автомобільний транспорт» від 5 квітня 2001 року.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Підпунктом б) частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 зазначається, що будь-яка особа, яка володіє чи керує транспортним засобом, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортних засобів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти ними та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право користуватися та керувати транспортним засобом, а значить погодився виконувати додатково покладені на нього обов`язки, встановлені нормами законодавства України, в тому числі і Правилами дорожнього руху України

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 15.03.2023 (справа № 127/5920/22, провадження № 61-10553св22) використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна.

Відтак, ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування будь-якими транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Крім того, у вищенаведеній постанові Верховного Суду вказано про те, що для кваліфікації діяльності, пов`язаної з використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.

Отже, будь-який транспортний засіб, що приводиться у рух за допомогою тягового двигуна, незалежно від його робочого об`єму належить до механічних транспортних засобів.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що електросамокат є транспортним засобом, а особа, яка ним керує є водієм, на підставі чого ОСОБА_1 , як водій керував транспортним засобом і в ситуації, що розглядається, був учасником дорожнього руху, який мав дотримуватись вимог ПДР України.

Вина водія ОСОБА_1 підтверджується зібраними по справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії АБА №113082 від 21 липня 2024 року, роздруківкою тесту з результатами перевірки, з якого вбачається деталі аналізу у розмірі 1,15 проміле, Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, Направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відеозаписом з місця події, на якому вбачається підтвердження ОСОБА_1 факту керування транспортним засобом, в тому числі під час розмови з поліцейськими.

Суд зазначає, що в цілому з відеозапису вбачається, що сама процедура та дії поліцейських в цілому відповідали процедурі огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння, як того вимагає ст. 266 КУпАП та Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Будь-якого впливу працівниками поліції на ОСОБА_1 з матеріалів справи не вбачається.

Відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, повністю відтворює момент проходження огляду на стан сп`яніння на місці події із відповідним результатом та підтверджує його стан.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Інспектором прийнято рішення про виявлення факту керування водієм у стані алкогольного сп`яніння, з огляду на наявну обґрунтовану підозру про перебування водія у стані алкогольного сп`яніння та вбачалися ознаки сп`яніння.

Відповідно до п. 6 Розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом;

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Розділом 2 зазначеної Інструкції визначений порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів, а саме відповідно до ч.2 п. 6, 7, огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП.

Суд вважає, що ОСОБА_1 порушив п. 2.9 А Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, згідно якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дії ОСОБА_1 в частині порушення п. 2.9А Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, є винними та свідчать про скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до санкції ч.1 ст.130 КпАП України (в редакції, чинній на момент вчинення правопорушення) за зазначене правопорушення на особу накладається стягнення у формі штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до Довідки згідно бази даних інформаційно-телекомунікаційної системи «ІПНП України», ОСОБА_1 протягом року не притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП.

Також, відповідно до Довідки згідно бази даних інформаційно-телекомунікаційної системи «ІПНП України» ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія.

Вирішуючи питання про вид і розмір адміністративного стягнення, суддя враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Враховуючи те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, з метою дотримання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов до висновку, що необхідним та достатнім є вид адміністративного стягнення в межах санкції статті у вигляді накладення штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки, згідно Довідки інформаційного порталу Національної поліції, станом на 21.07.2024 року ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія та належить до інших осіб, відповідно до ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється Законом.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 06.10.2011 року № 3828-VI у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника підлягає також стягнення суми судового збору у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка станом на 01.01.2024 року становить 3028 грн., тобто 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Керуючись ст. ст. 34, 130, 280, 283 КпАП України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень 00 копійок.

На підставі п. 5 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати на користь держави в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або опротестування такої постанови-не пізніш як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги або протесту прокурора без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП України у разі несплати штрафу у строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, а також витрати на облік вчиненого правопорушення.

Строк пред`явлення постанови до виконання 3 (три) місяці згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: А.В. Науменко