Дата документу 02.10.2024Справа № 554/8540/24
Провадження № 3-зв/554/7/2024
П О С Т А Н О В А

02 жовтня 2024 року м.Полтава

Суддя Октябрського районного суду м. Полтави Січиокно Т.О., за участю секретаря Артеменко Т.А., розглянувши заяву судді Микитенка В.М. про самовідвід від розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП,-

в с т а н о в и л а :

16 серпня 2024 року до суду надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2024 року вказану справу передано на розгляд судді Микитенку В.М..

30.09.2024 року суддя надав заяву про самовідвід з тих підстав, що ОСОБА_1 є сином судді Октябрського районного суду м.Полтави Троцької А.І. , з якою останній працює в одному суді, з метою виключення будь-яких сумнівів щодо його неупередженості. Просив розглядати справу без його участі.

Дослідивши матеріли справи, приходжу до такого висновку.

Зі змісту п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України вбачається, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Велика палата Верховного суду в ухвалі від 04.02.2020 р. щодо розгляду заяви про відвід судді у справі № 908/137/18 зазначила наступне: «..для правової системи України, а також для того,щоби за суб`єктивним критерієм з боку стороннього спостерігача не виникли сумніви у неупередженості судді-доповідача під час вирішення справи задовольняє клопотання про відвід судді-доповідача».

Статтею 15 Кодексу суддівської етики передбачено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

У рішенні в справі «Castillo Algaro v. Spain» (постанова від 28 жовтня 1998 року, збірник 1998-VIII, с. 3116, параграф 45) зазначено, що дійсно навіть припущення про факти, які ставлять під сумнів безсторонність суду, можуть мати певне значення; йдеться про довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні викликати у людей.

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу ( рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188, § 46).

Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі Хаушильд проти Данії зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі Фей проти Австрії ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорно викликати в учасників цивільного процесу.

Між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) («Kyprianou проти Кіпру» [ВП], № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ). Відповідно, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності («Pullar проти Сполученого Королівства», рішення від 10 червня 1996 рок, п. 32, Reports 1996-III).

У цьому відношенні ЄСПЛ зазначає, що навіть вигляд має певну важливість іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться продовіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість(«De Cubber проти Бельгії», рішення від 26 жовтня 1984 року, Series A, № 86).

Відповідно до Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року, затверджених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006 року № 2006/23 суддя має заявити самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

У рішенні 15.10.2009 року, у справі «Мікаллеф проти Мальти», ЄСПЛ вказав, що «будь-який суддя щодо якого наявна достатня підстава (legitimate reason) побоювання відсутності неупередженості повинен усунутись» (Micallef v. Malta, заява № 17056/06, § 98). У рішенні від 15 липня 2005 року у справі ж «Межнаріч проти Хорватії» ЄСПЛ звернув увагу на те, що «слід визначити, чи існують, окрім поведінки судді, факти, які можна встановити, які можуть викликати сумніви щодо його неупередженості. Це означає, що, вирішуючи питання проте, чи є в тій або іншій справі достатня підстава (legitimate reason) побоюватися, що конкретному судді бракує неупередженості, позиція відповідної особи є важливою, але не є визначальною» (Meznaric v. Croatia, заява № 71615/01, § 31).

Згідно з чинним рішенням зборів суддів Октябрського районного суду м. Полтави, судді Микитенко В.М. та Троцька А.І. спеціалізуються на розгляді кримінальних справ, а також справ про адміністративні правопорушення, що в свою чергу дає можливість колегіального розгляду кримінальних справ за спільної участі цих суддів та прийнятті рішень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином судді Октябрського районного суду м. Полтави Троцької А.І.

Враховуючи викладене, наявність близьких родинних зв`язків судді Октябрського районного суду м. Полтави Троцької А.І. з особою, що притягується до адміністративної відповідальності, може викликати сумніви у стороннього спостерігача в об`єктивності розгляду даної справи суддею Микитенком В.М.

Виходячи з цього, суд вважає, що заяву судді Микитенка В.М. про самовідвід, з метою уникнення будь-яких сумнівів щодо неупередженості та об`єктивності судді, необхідно задовольнити.

Керуючись ст. 75, 81 КПК України, суддя,-

п о с т а н о в и л а:

заяву судді ОСОБА_2 про самовідвід у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП задовольнити.

Передати вказану справу про адміністративне правопорушення керівнику апарату Октябрського районного суду м. Полтави для негайного вирішення питання про визначення судді.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Січиокно