ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/1852/24 Головуючий суддя І інстанції Новіченко Н. В.
Провадження № 33/818/916/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2024 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

захисника Васильєвої Т.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 02 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. на користь держави.

Постановою встановлено, що водій ОСОБА_1 14.02.2024 року о 01 год. 08 хв. у м. Харкові по пр. Тракторобудівників біля буд. 79/42 керував транспортним засобом «ВАЗ 11183» реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови). Від проходження на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest» 6820 та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ» за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, буд. 18-А, водій відмовився на портативний відеореєстратор 474425, 467608.

Не погодившись з судовим рішенням ОСОБА_1 на постанову суду першої інстанції було подано апеляційну скаргу. В своїй апеляційній скарзі апелянт просить скасувати постанову Московського районного суду м. Харкова від 02.05.2024 року та закрити адміністративне провадження стосовно ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Свої апеляційні вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції однобічно та поверхнево досліджені обставини цієї справи. Зокрема, судом першої інстанції не було враховано, що матеріали цієї справи не містять відомостей, які б свідчили про керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а відеозапис, доданий до протоколу, на думку апелянта, не може бути доказом у цій справі, оскільки зроблений з використанням несертифікованого та позаштатного технічного засобу.

Крім того, ОСОБА_1 вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно нього було складено неналежним суб`єктом, оскільки він є військовослужбовцем. У зв`язку з чим, порядок притягнення його як військовослужбовця регламентований ст. 266-1 КУпАП.

Зазначене, на думку апелянта, обумовлює скасування постанови суду першої інстанції та закриття справи про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні захисник Васильєва Т.Є. повідомила суд апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_1 обізнаний про день та час розгляду його апеляційної скарги, а також підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити. Вказувала, що позиція захисту узгоджена. В обґрунтування поданої апеляційної скарги посилалась на те, що матеріали справи не містять відомостей про керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також на порушення працівниками поліції вимог чинного КУпАП в частині застосування ст. 266 замість 266-1 цього Кодексу.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.5, а саме: на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відмовився.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджуються наявними у справі відомостями, а саме:

відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 643695 від 14.02.2024 року, в якому зазначено факт керування ОСОБА_1 14.02.2024 року о 01 год. 08 хв. у м. Харкові по пр. Тракторобудівників біля буд. 79/42 транспортним засобом «ВАЗ 11183» реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови). Від проходження на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest» 6820 та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ» за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, буд. 18-А, водій відмовився (а.с. 1).

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №643695 від 14.02.2024 року, ОСОБА_1 в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначив «власний підпис». Будь-яких заперечень, пояснень чи зауважень щодо складеного протоколу, порушення його прав працівниками поліції жодним чином не зазначив (а.с.1);

Відомостями довідки встановлено, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 видане 22.11.2005 року (а.с.2);

З відомостей акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вбачається, що в графі «результат огляду на стан сп`яніння» зазначено «відмова»; а в графі «З результатом згоден» зазначено « ОСОБА_1 та підпис», що свідчить про відмову водія від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 4);

Відомостями направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від проведення медичного огляду у лікаря-нарколога в закладі охорони здоров`я (а.с.5);

З відомостей рапорту вбачається, що14.02.2024 року під час патрулювання за порушення комендантської години було зупинено транспортний засіб ВАЗ11183 державний номер НОМЕР_1 під керуванням військовослужбовця ОСОБА_1 . Під час спілкування у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору та в закладі охорони здоров`я, на що останній відмовився.

На ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Водія було відсторонено від керування транспортним засобом, автомобіль залишено на місці зупинки без порушень правил дорожнього руху.

Відомостями відеозапису фіксації обставин правопорушення, наданих Управлінням патрульної поліції в Харківській області (додаток до протоколу ААД№643695 (а.с. 3) зафіксована процедура складання працівниками поліції матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Так, з відеозапису вбачається як у темну пору доби до автомобіля ВАЗ з увімкненими фарами в режимі ближнього світла під`їхав автомобіль патрульної поліції. За кермом автомобіля знаходився чоловік ОСОБА_1 , особу якого було встановлено під час перевірки документів. Крім того, нагрудною камерою було зафіксовано, що прилади приборної панелі зупиненого автомобіля знаходились в активному стані (світились), що свідчить про використання автомобіля водієм та його рух до місця його зупинки. Поряд з цим, на автомобілі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час виконання працівниками поліції обов`язку із підтримки безпеки дорожнього руху та складанні матеріалів про адміністративне правопорушення, горять габаритні вогні, а також автомобіль був припаркований на відносно значній відстані від правого узбіччя. Крім того, з аудіо запису нагрудної камери вбачається, що перед тим як під`їхати до автомобіля ОСОБА_1 працівники поліції візуально спостерігали рух автомобіля.

Під час спілкування з працівниками поліції водій повідомив, що вживав алкогольні напої. ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я. На законну вимогу працівника поліції щодо проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку водій відмовився.

Під час складання матеріалу про адміністративне правопорушення, водію було роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, та ст. 268 КУпАП. ОСОБА_1 було ознайомлено із змістом протоколу про адміністративне правопорушення в присутності співробітника ВСП.

Крім того, після надання відмови від проведення огляду, ОСОБА_1 повідомив працівнику поліції що не перебуває у відпустці, а працює, однак жодних відомостей щодо виконання службових обов`язків (бойове розпорядження, відомостей про посадові обов`язків, які обумовлюють його перебування в комендантську годину у місті) водій працівникам поліції не надав.

Під час складання адміністративного матеріалу ОСОБА_1 про порушення його прав працівниками поліції жодним чином не зазначав, будь-яких клопотань не заявляв.

При цьому, апеляційний суд встановив, що протоколи про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 та його захисник не скористались процесуальною можливістю та не звертались із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП). Також стороною захисту не надано відомостей про те, що остання зверталась до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб працівників поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів за цією справою. Матеріали справи не містять відповідних відомостей що обумовлюють не винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів в цій частині.

Натомість, саме відмова від проходження огляду водія є процесуально визначальним фактом у цій справі, адже адміністративна відповідальність, встановлена ч.1 ст. 130 КУпАП, що настає в цьому випадку, саме за відмову водія у проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, що знайшло своє підтвердження у відомостях протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.1), відеозапису та інших відомостях, наявних у матеріалах справи.

Разом з цим суд апеляційної інстанції вважає належним зазначити, що приписи статей 130 та 266 КУпАП в їх невід`ємному взаємозв`язку встановлюють відповідальність за відмову від проходження огляду яка настає у випадку відмови водія від будь-якого, визначеного законом порядку, та запропонованого (в разі наявності підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням проведення його порядку. Відомостей про порушення проведення порядку огляду на стан сп`яніння матеріали справи не містять. Не надані таких відомостей і суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід враховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків або зафіксованому технічними пристроями відеозапису, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Приписами абз. 4 п. 27 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду в їх релевантному зв`язку із вимогами ч.1 ст. 130 КУпАП в редакції, чинній на момент скоєння правопорушення, встановлено, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.

Правопорушення вважається закінченим з моменту відмови водія транспортного засобу від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин та/або з моменту фіксування наявності стану сп`яніння у якому особа, стосовно якої здійснюється правова процедура, керувала транспортним засобом. А тому, у працівників поліції виникають законні підстави для складання матеріалів про адміністративну відповідальність з моменту фіксування відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку встановленому законом незалежно від причин надання водієм такої відмови, а також з моменту фіксування стану сп`яніння водія, який керував транспортним засобом.

За таких обставин, наявність неспростованих відомостей протоколу, а також долучених до нього доказів, поза розумним сумнівом, дають підстави вважати сторонньому спостерігачу, що ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху відмовившись на вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння.

Доводи сторони захисту про те, що матеріали справи не містять відомостей про керування ОСОБА_1 транспортним засобом є необґрунтованим у зв`язку із наступним.

Відповідно до відомостей відеозапису, доданого до протоколу про адміністративну відповідальність вбачається, що працівники поліції під час дії комендантської години під`їхали до автомобіля ВАЗ, який перемкнув фари з режиму ближнього світла, залишивши увімкненими габаритні вогні. Крім того, з аудіо запису нагрудної камери вбачається, що працівники поліції особисто сприймали рух транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Зазначене відповідає вимогам ст. 252 КУпАП, згідно яких орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Поряд з цим належить зазначити, що ст. 252 КУпАП, у його розширеному тлумаченні, надає повноваження посадовій особі не тільки оцінювати докази, а і сприймати відомості щодо події за якою має бути розпочата належна правова процедура, керуючись законом і правосвідомістю та дотримуючись при цьому основоположних принципів верховенства права, а також забезпечуючи законність при застосуванні заходів впливу за вчинення особою адміністративного правопорушення та невідворотність покарання особи, яка вчинила відповідне правопорушення.

Крім того, з відеозапису вбачається, що автомобіль під час зупинки знаходився на відносно значній відстані від правого бардюрного каменю більше до центру проїзної частини (фактично на полосі дорожнього руху) з увімкненими габаритами, що свідчить про те, що автомобіль знаходився в русі та був зупинений водієм з метою можливого уникнення визначених законом процедур, які зобов`язують працівників поліції вчинити чи розпочати певні процесуальні дії.

Про керування транспортним засобом ОСОБА_1 свідчить також відомості протоколу згідно якого його було зупинено за адресою: АДРЕСА_1 , а адресою проживання зазначено: АДРЕСА_2 , яка узгоджується з адресою, зазначеною в апеляційній скарзі ОСОБА_1 .

Разом з цим, під час апеляційного перегляду захисник повідомила суд, що саме ОСОБА_1 , керуючи цим автомобілем прибув до місця зупинки.

Матеріали справи не містять відомостей щодо позитивних результатів оскарження стороною захисту дій працівників поліції (відомостей про дисциплінарні стягнення відносно поліцейського, який склав матеріал про адміністративне правопорушення, постанови ухваленої в порядку КАС України за цією подією), які встановлювали б факт порушення працівником поліції вимог чинного законодавства щодо процесуального оформлення оспорюваної події. Не надано їх і суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, твердження апелянта в цій частині є необґрунтованими та розцінюється судом, як спосіб захисту ОСОБА_1 .

Доводи сторони захисту про неможливість використання відомостей відеозапису у цій справі, оскільки вони зафіксовані на позаштатний та не сертифікований пристрій, що на думку апелянта порушує вимоги Інструкції, затвердженої наказом МВС України 18.12.2018 №1026, є безпідставними з огляду про наступне.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Крім того слід звернути увагу учасників судового розгляду на особливість правового статусу доказів у провадженні по справах про адміністративні правопорушення. Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключно національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.

Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі «будь-які фактичні дані» та не містить критеріїв недопустимості доказів.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП відео фіксація є одним із доказів у справі про адміністративне правопорушення, який оцінюється у сукупності з іншими доказами по справі, й обставини, що містяться на вказаному відеозаписі, повністю узгоджується зі змістом обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №643695 від 14.02.2024 року, так й у долучених до нього доказах. Поряд з цим, конверт та технічний носій із відеозаписом містять реквізити оспорюваного протоколу про адміністративне правопорушення, що відповідає вимогам п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 року № 1026.

Щодо доводів сторони захисту про те, що огляд ОСОБА_1 має проводитись співробітниками ВСП відповідно до вимог ст. 266-1 КУпАП, що, на думку апелянта, обумовлює скасування протоколу про адміністративну відповідальність належить зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч.1, 2 ст. 266-1 КУпАП військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Аналіз положень ст.266-1 КУпАП свідчить про те, що даною нормою права не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом.

Тобто, положення ст.266-1КУпАП стосуються лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень.

Таким чином, для військовослужбовців, які керують транспортним засобом застосовується порядок проходження огляду, передбачений ст. 266 КУпАП, які проводять працівники Національної поліції.

Згідно приписів ч. 1 ст. 15 КУпАП за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, санітарних норм, правил полювання, рибальства та охорони рибних запасів, митних правил, вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування у разі винесення термінового заборонного припису, порушення тиші в громадських місцях, неправомірне використання державного майна, незаконне зберігання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, невжиття заходів щодо окремої ухвали суду, ухилення від виконання законних вимог прокурора, порушення законодавства про державну таємницю, порушення порядку обліку, зберігання і використання документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» одним із завдань Служби правопорядку є забезпечення безпеки дорожнього руху військових транспортних засобів, контроль за рухом транспортних засобів і перевезенням вантажів Збройних Сил України

Вимогами п. 2 ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водії військових транспортних засобів зобов`язані виконувати передбачені законом вимоги поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.

Крім того належить зауважити, що спеціально створеного суб`єкту владних повноважень військової поліції на цей час не створено, їх повноваження за колом осіб спеціальним законом не визначено.

В розумінні логічного застосування правових норм, щодо яких законодавець на момент вчинення правопорушення ще не вніс відповідних змін, які відповідали б суспільним інтересам та певним обставинам (подолання часової прогалини у законодавстві) суд вважає належним не обмежуватись категорією «водій військового транспортного засобу» та застосовувати під час розгляду цієї справи цю категорію в значенні «водій військового транспортного засобу, який виконує бойове завдання або службовий обов`язок з використанням цивільного автомобіля».

В такому разі водій має підтвердити зазначене відповідними документами. Навіть і тоді, зазначене не обумовлює не виконанням водієм військового транспортного засобу вимог, передбачених ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» щодо виконання законних вимог поліцейського.

З відомостей доданого до протоколу відеозапису вбачається, що хоча ОСОБА_1 будучи зупиненим на цивільному автомобілі і повідомив про те, що він є військовослужбовцем, однак про виконання ним бойового завдання, а також про виконання ним безпосередніх посадових обов`язків поза межами військової частини працівників поліції не повідомив, будь-яких відомостей з цього приводу матеріали справи не містять.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 266, 266-1 КУпАП та Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», Закону України «Про дорожній рух» у їх невід`ємному зв`язку, а також те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 в час вчинення правопорушення виконував бойове завдання або безпосередні посадові обов`язки поза межами військової частини з використанням цивільного транспортного засобу, суд приходить до висновку про належне та правильне дотримання працівниками поліції вимог чинного КУпАП та вважає їх дії щодо складання матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 законними. Натомість суд апеляційної інстанції вважає твердження апелянта про те, що огляд військовослужбовців, які керують транспортними засобами має проводитись співробітниками ВСП відповідно до вимог ст. 266-1 КУпАП суб`єктивними та безпідставними.

Оцінюючи відомості цих доказів у справі як окремо, так і в сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: відмови особи, що притягається до адміністративної відповідальності від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання сторони захисту на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 02 травня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков