"24" вересня 2024 р. Справа № 363/4365/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Лукач О.П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Вишгородського РУП ГУНП у Київській області про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не працює, до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

25.08.2024 о 09:50 в м. Вишгород по вул. Ягідна, буд. 2, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «HONDA», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія проводився із застосуванням приладу «DRAGER-0180», результат огляду позитивний 2,02 проміле. Від проходження огляду на стан алкогольного спяніння у медичному закладі, відмовився. Вказаними діями водій ОСОБА_1 порушив пункт 2.9 «а» Правил дорожнього руху України за що передбачена адміністративна відповідальність згідно із частиною першою статті 130 КУпАП.

Так, згідно із пунктом 1.1 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України) ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 2.9 «а» ПДР України передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з пунктом 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини першої статті 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Під час розгляду справи у суді, адвокат Панова Ірина Юріївна., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з письмовим клопотанням про повернення матеріалів справи про адміністративне правопорушення на дооформлення, вказуючи на наявність недоліків, а саме: у протоколі про адміністративне правопорушення містяться виправлення у частині зазначення пункту правил дорожнього руху України 2.5, 2.9, 2.8; у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не зазначено дати його складання; відеозапис, долучений до протоколу, містить окремі фрагменти події, при цьому, повний відеозапис відсутній; письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не відповідають обставинам, зазначеним у протоколі, оскільки як вказують свідки, ОСОБА_1 відмовився від підпису протоколу про адміністративне правопорушення, проте протокол ним підписаний. Адвокат, вказуючи на те, що протокол та матеріали до нього, складено з порушенням пункту 7 розділу 2 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затверджений Наказом МВС України від 06.11.2015 №1376, та частини першої статті 256 КУпАП, вважає, що наявність встановлених нею недоліків, викликає сумніви щодо обставин викладених у протоколі та перешкоджають повному, всебічному та об`єктивному розгляду справи.

Також, суду надано довідки, щодо особи ОСОБА_1 , згідно яких, він є військовозобов`язаним, має військове звання солдат, перебуває на обліку, пройшов ВЛК та повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 17.09.2024 та на 07.10.2024.

ОСОБА_1 свою вину у вчиненому адміністративного правопорушення та обставини зазначені у протоколі, не заперечував, пояснивши, що після отримання повістки до військоммату, «на нервах» «напився», вживав «віски», а оскільки товариші його чекали, він сів за кермо автомобіля, вважаючи, що невелику відстань може проїхати, однак був зупинений працівниками поліції.

Суд, заслухавши адвоката та ОСОБА_1 , вивчивши матеріали адміністративної справи та дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, вважає доведеним факт наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого першою статті 130 КУпАП, з таких підстав.

Так, згідно із статтею 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Порядок огляду водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції визначений статті 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008, та регулюється Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858.

Згідно із статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першої статті 130 КУпАП, підтверджуються: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №017979 від 25.08.2024, з відміткою у графі для пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - «я не пив», за відсутні будь-які зауваження до протоколу, а також відповідним записом про передачу автомобіля іншому водієві та його підпис; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до Вишгородської ЦРЛ та актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у якому зазначено про виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, при цьому відсутній його підпис; показанням газоаналізатора «DRAGER Alcotest 6820 ARLH-0180» із результатом 2,02‰, який містить підпис особи, що тестувалася; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; копією посвідчення водія НОМЕР_2 , а також витягом із ІПС МВС України «Армор» та відеозаписами з місця пригоди.

Так, за результатом дослідження відеозаписів, які є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення, судом встановлено, що 25.08.2024 о 09:49 працівниками поліції був зупинений транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 . Під час спілкування з працівником поліції, у водія виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано, у присутності двох свідків, на місці, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням приладу «драгер». На що ОСОБА_1 відповів: «можна без них», «без питань». Після роз`яснення ОСОБА_1 положень статті 63 Конституції України та статті 268 КУпАП, інспектором залучено двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та у їх присутності зроблено пропозицію ОСОБА_1 щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням приладу «драгер». Після перевірки приладу у присутності свідків та ОСОБА_1 , останній, після легкої спроби продути у трубку приладу, відмовився проходити тестування та виявив бажання пройти огляд у медичному закладі. Інспектор, у присутності свідків, констатував відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці. Під час складання матеріалів справи, фіксування анкетних даних свідків та їх письмових пояснень, щодо відмови ОСОБА_1 пройти огляд, останній звернувся до працівників поліції з пропозицією провести його огляд на місці за допомогою технічного приладу. Таким чином, зі згоди ОСОБА_1 , у присутності двох свідків, 25.08.2024 о 10:08 працівниками поліції було проведено його огляд на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням приладу «драгер», проба позитивна 2,02 проміле. Після ознайомлення ОСОБА_1 з результатом огляду та після з`ясування у нього бажання їхати до медичного закладу, ОСОБА_1 погодився з результатом та відмовився їхати до лікарні, оскільки його чекали хлопці у іншому місці. У подальшому, на пропозицію ознайомитися із протоколом про адміністративне правопорушення та надання пояснень, ОСОБА_1 відмовив інспектору, при цьому погодився поставити свій підпис на роздруківці з приладу «Драгер», зазначивши, що не згодний з показником. Незважаючи на це, інспектором прочитано зміст протоколу про адміністративне правопорушення, після чого ОСОБА_1 , будучи обуреним, підписав протокол та, не знаю, що написати у графі для пояснень, зазначив що він не пив. На запитання інспектора щодо наявності у ОСОБА_1 скарг, останній повідомив про їх відсутність. Керування автомобілем, яким керував ОСОБА_1 , передано громадянину ОСОБА_4 .

Суд вважає, що досліджені у судовому засіданні докази, є належними, допустимими та достовірними, здобутими з додержанням процесуальної процедури, вони не суперечать фактичним обставинам справи та об`єктивно узгоджуються між собою. Досліджений судом відеозапис, на якому зафіксовані обставини адміністративного правопорушення та перебіг подій за участі ОСОБА_1 , є достатнім для оцінки в контексті диспозиції частини першої статті 130 КУпАП.

При цьому, матеріали справи не містять доказів порушення інспекторами законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, протоколи складено в установленому законом порядку, з дотриманням вимог статей 256, 266 КУпАП.

Доводи адвоката про виправлення, які містяться у протоколі, відсутність дати у акті огляду та пояснення свідків щодо відмови ОСОБА_1 від писання протоколу, при тому, що підпис у ньому міститься, не спростовують встановленого факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що ним особисто у судовому засіданні не заперечувалося.

Адвокат, заявляючи клопотання про повернення матеріалів справи на дооформлення, не довів належними та допустимими доказами відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та наявність сумнівів щодо перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, посилаючись лише на формальні недоліки та виправлення у протоколі щодо зазначення пункту порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, які є незначними та, які пов`язані, зокрема з тим, що під час складання протоколу, ОСОБА_1 спочатку погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці, потім передумав, бажаючи пройти огляд у медичному закладі та востаннє сам просив пройти огляд на місці, оскільки він поспішав.

Інших доказів, які б спростовували встановлені обставини, суду не надано.

У відповідності до рішення від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29.06.2007) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Суд зазначив, що будь-яка особа, яка отримала посвідчення водія на право керування транспортним засобом, зобов`язана знати правила дорожнього руху України. Наявність права керування у особи набуває особливого значення, оскільки від цього може залежати життя як самого водія, так і його близьких, рідних та знайомих.

Таким чином, ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

При визначенні виду та розміру стягнення, судом враховується характер вчиненого правопорушення, яке відноситься до категорії порушень підвищеної суспільної небезпечності у сфері безпеки дорожнього руху, особу порушника, майновий стан.

Суд враховує ту обставину, що керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням, оскільки водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Враховуючи, що по справі зібрано достатньо доказів, які у сукупності не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості та які підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, яке є умисним, грубим та суспільно небезпечним, є всі підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у межах, установлених у санкції частини першої статті 130 КУпАП, а саме: у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами. Накладення такого стягнення відповідає принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу.

Відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вбачається, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідність брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини (Проніна проти України, № 63566/00, Параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі статті 40-1 КУпАП стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір» - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 23, 33, 40-1, 130, 245-253, 280,283-285, 289 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та призначити йому стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених

статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу у добровільному порядку у встановлений строк, копія постанови буде направлена до відділу державної виконавчої служби для примусового виконання.

Згідно із статтею 308 КУпАП у порядку примусового виконання постанови, про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, з порушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та витрати на облік правопорушення.

Строк пред`явлення постанови до примусового виконання - три місяці з дня її винесення.

Суддя О.П. Лукач