Справа № 459/2582/24 Провадження № 3/459/799/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2024 року суддя Червоноградського міського суду Львівської області Мельникович М. В., розглянувши матеріали, які надійшли від Червоноградського РВП ГУ НП України у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, непрацюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 173-2 КУпАП

В С Т А Н О В И В :

17.09.2024 протягом робочого дня гр. ОСОБА_1 в телефонному режимі та в соціальних мережах ображала, словесно погрожувала своїй доньці ОСОБА_2 , чим своїми діями чинила на неї психологічний тиск, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 у судову засіданні свою вину заперечила та пояснила, що вона не чинила психологічний тиск на доньку ні в телефонному режимі, ні у соціальних мережах. Крім цього додала, що на її думку до матеріалів справи не додано належних доказів вчинення нею домашнього насильства відносно її доньки.

Потерпіла ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, проте подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказавши, що не бажає бути присутньою із ОСОБА_1 в судовому засіданні. Також зазначила, що свої письмові пояснення, які містяться в матеріалах справи підтримує та просить притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши докази в їх сукупності, суддя вважає, що в діях останньої наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративно караним визнається діяння, а саме вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Згідно з ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Незважаючи на невизнання вини, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення підтверджується письмовими доказами, наявними у матеріалах справи, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №227289 від 26.09.2024, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП;

-заявою ОСОБА_2 від 20 вересня 2024 року, яка зазначила, що ОСОБА_1 знову почала переслідувати її, погрожувати по телефону, вважаючи її своєю власністю. Також зазначила, що винесений обмежувальний припис ОСОБА_1 неодноразово порушувала, про що було повідомлено поліцію. У зв`язку з цим просила прийняти міри до ОСОБА_1 , щоб вона перестала погрожувати та переслідувати її;

-письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 26.09.2024, яка повідомила, що вміст заяви ОСОБА_2 від 20.09.2024 не відповідає дійсності та вона вважає, що донька не могла написати таку заяву або якщо і написала то під примусом. Щодо погроз та переслідування, які вказані у заяві повідомляє, що не вчиняла даних дій;

-письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 26.09.2024, який повідомив, що він проживає разом із його онучкою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . Щодо події зазначив, що 17.09.2024 протягом дня перебував разом із ОСОБА_4 і близько 9:00 год до останньої зателефонувала її мама ( ОСОБА_1 ), яка в телефонному режимі ображала, словесно принижувала честь, гідність та висловлювалась нецензурною лайкою до ОСОБА_4 . Відтак, він вважає, що ОСОБА_1 вчинила на доньку психологічне насильство, тобто насильство психологічного характеру;

-письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 26.09.2024, яка повідомила, що багато років перебувала у домашньому рабстві її матері, про що свідчать багато заяв та пояснень у поліцію. Червоноградським міським судом було винесено обмежувальний припис терміном на пів року, який ОСОБА_1 неодноразово порушувала. Після закінчення терміну дії припису її мама почала телефонувати та погрожувати їй та людям, які їй допомагають. 17.09.2024 о 09:30 год до ОСОБА_2 зателефонував невідомий номер, відповівши на дзвінок, остання почула голос матері, яка почала погрожувати, ображати та негативно висловлюватись в її сторону та в сторону людей, які їй допомагають, особливо у сторону ОСОБА_3 , який є її двоюрідним дідом. Незважаючи на всі прохання мати не припиняє її переслідувати та погрожувати їй.

Аналізуючи докази у справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, суддя вважає вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП доведеною повністю.

Суддя критично оцінює заперечення та пояснення, надані ОСОБА_1 та вважає, що такі спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Відтак вважаю, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

При обранні виду адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді накладення штрафу, що буде згідно із ст. 23 КУпАП достатньою та необхідною мірою відповідальності.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, особою, на яку накладено стягнення, сплачується судовий збір.

Керуючись ст. ст. 173-2, 283, 284 КУпАП, суддя

УХВАЛИВ :

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Червоноградський міський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Роз`яснити, що відповідно до ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніше 15 днів з дня вручення йому цієї постанови, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу у вказаний строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в поряду, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Суддя: М. В. Мельникович