Справа №751/2882/24
Провадження №3/751/1488/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 р. місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого-судді Павлова В.Г.,

при секретарі Овдій О.М.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла від УПП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з даних протоколу місце роботи не повідомив, місце проживання: АДРЕСА_1 -

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП

за участі захисника особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

17.03.2024 р. о 22 год. 30 хв. в м. Чернігові по вул. Ціолковського, 12 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi Lancer» /д.н.з. НОМЕР_1 / з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів.

Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням, особисто не з`явився, забезпечив представлення своїх інтересів захисником.

Захисник-адвокат Комаса О.В. просив закрити провадження у справі з підстав відсутності в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення. Узагальнений зміст заперечень зводився до того, що в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Приписами п.2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Тобто, у даному випадку, доказуванню підлягають: факт керування особи транспортним засобом та факт відмови цієї особи від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Судочинство в Україні проводиться на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання кожною стороною своїх прав та інтересів.

Враховуючи позицію сторони захисту в частині не оспорювання факту відмови ОСОБА_1 від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, яка співвідноситься з поясненнями самого водія при спілкуванні з працівниками поліції та підтверджується матеріалами відеофіксації, суд вважає доведеним факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Проаналізувавши наявні в справі письмові докази та матеріали відеофіксації в співставленні з аргументами захисника адвоката в частині заперечення факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, тобто виконання функцій водія, суд приходить до наступних висновків.

Відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння прямо суперечить вимогам п.2.5 ПДР та є правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.130 КУпАП, що тягне за собою адміністративну відповідальність, про що складається відповідний протокол, у якому зазначаються ознаки сп`яніння.

Таким чином, проходження до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння є імперативною нормою, оскільки передбачає обов`язкове проходження огляду в незалежності від наявності особистих обставин у особи, щодо якої порушується таке питання.

В силу положень ст.251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію та обставини правопорушення, а доказами у справі є, зокрема, пояснення особи, що притягується до відповідальності, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

З досліджених у судовому засіданні протоколу про адміністративне правопорушення від 18.03.2024 року серії ААД № 884125 та відеозапису до нього, а також у співставленні з письмовими поясненнями ОСОБА_3 , встановлено, що 17.03.2024 р. о 22 год. 30 хв. в м. Чернігові по вул. Ціолковського 12 керування транспортним засобом «Mitsubishi Lancer» /д.н.з. НОМЕР_1 / здійснював саме ОСОБА_1 .

Суд приймає до уваги аргументи захисника про те, що якість переглянутого відеозапису не дозволяє ідентифікувати особу водія за рисами обличчя, однак звертає увагу, що сукупність інших елементів, зокрема, верхній одяг особи, та динаміка перебігу подій, яка відбувалась біля автомобіля в т.ч. і в присутності працівників поліції, а також пояснення свідка ОСОБА_3 дозволяють чітко встановити, що функцію водія в конкретному випадку здійснював саме ОСОБА_1 .

Так, з письмових пояснень свідка ОСОБА_3 вбачається, що останній безпосередньо був очевидцем як 17.03.2024 р. о 22 год. 30 хв. в м. Чернігові по вул. Ціолковського 12 невідомий йому чоловік, одягнений в темну жилетку та червоний светр, сідав за кермо автомобіля «Mitsubishi Lancer» /д.н.з. НОМЕР_1 /, здійснював на ньому рух та в подальшому допустив зіткнення з дорожнім знаком.

Пояснення вказаного свідка в частині опису верхнього одягу в якому був одягнутий водій автомобіля «Mitsubishi Lancer» підтверджуються переглянутим відеозаписом до протоколу, а отже дають можливість суду ідентифікувати ОСОБА_1 , як особу, яка в момент зіткнення з дорожнім знаком здійснювала керування транспортним засобом.

Достовірність показань свідка ОСОБА_3 посилюється також і тим, що адресовані ним пояснення до суду, з огляду на неможливість прибути в судове засідання, є послідовними та аналогічними поясненням попередньо наданих ним співробітникам поліції на стадії формування матеріалів адміністративної справи.

Доказів, які б могли поставити під сумнів зазначені пояснення чи вказати про зацікавленість свідка, матеріали справи не містять, та не були названі і захисником, а тому такі пояснення не викликають у суду сумнівів у своїй об`єктивності, оскільки узгоджуються з іншими дослідженими в суді матеріалами справи.

Суд також звертає увагу, що часовий проміжок після зупинки автомобіля «Mitsubishi Lancer» /д.н.з. НОМЕР_1 / під керуванням ОСОБА_1 , а також прибуття працівників поліції був досить незначний та як наслідок виключає ймовірність виконання функцій водія вказаним транспортним засобом будь-якою іншою особою.

В супереч твердженням адвоката, що ОСОБА_1 не був водієм, суд звертає увагу, що після зупинки автомобіля зі сторони місця водія вийшов саме ОСОБА_1 , і окрім нього інших осіб не було, а отже, враховуючи зафіксований на відео з камер спостереження рух автомобіля, про що вказує і свідок ОСОБА_3 , саме ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом.

Сторона захисту заперечуючи факт керування автомобілем громадянином ОСОБА_1 , жодним чином не пояснює під чиїм керуванням міг перебувати належний останньому транспортний засіб, враховуючи відсутність будь-яких інших осіб в салоні автомобіля.

Відтак, суд констатує доведеним факт виконання ОСОБА_1 функцій водія, тобто останній є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Суд звертає увагу, що під час перевірки працівником поліції документів та спілкування з водієм ОСОБА_1 , у нього було виявлено чітко виражені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів.

Вказані ознаки алкогольного сп`яніння були об`єктивними, реальними та не оспорювались водієм. Більше того ОСОБА_1 при спілкуванні з працівниками поліції не заперечував вживання алкогольних напоїв.

В подальшому інспектором поліції було правомірно запропоновано водієві ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою спеціального технічного засобу або ж у закладі охорони здоров`я, що підтверджується актом огляду та направленням, натомість останній без надання будь-яких пояснень відмовився /а.с.7,8/.

Суд звертає увагу і на поінформованість ОСОБА_1 та детальне роз`яснення працівником поліції правових насідків його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується долученим до протоколу відеозаписом. Проте, водій ОСОБА_1 усвідомлено, чітко та однозначно відмовився виконувати вимоги п.2.5 ПДР.

На виконання положень ч.3 ст.268 КУпАП, інспектором поліції було надано можливість ОСОБА_1 подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу. Натомість, останній відмовився від надання письмових пояснень під час складання адміністративного протоколу.

Тобто, ОСОБА_1 , маючи об`єктивну можливість спростувати обґрунтовану підозру працівника поліції щодо наявності в нього реальних ознак алкогольного сп`яніння шляхом проходження відповідного огляду на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу або ж у медичному закладі, без жодних пояснень відмовився від проходження такого огляду, що власне і становить об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд звертає увагу, що до водія ОСОБА_1 з огляду на його неадекватну та агресивну поведінку як до працівників поліції, так і до знайомої ОСОБА_4 (штовхав, намагався нанести удари руками) було застосовано адміністративне затримання з подальшим доставленням до ЧРУП /а.с.5/.

В свою чергу, ані ОСОБА_1 , ані його захисник, у відповідності до ч.2 ст.267 КУпАП, не порушував питання оскарження заходу забезпечення провадження у даній справі у виді проведеного 17.03.2024 р. співробітником поліції адміністративного затримання, що свідчить про його відповідність приписам ст.261 КУпАП.

Доводи захисника про необхідність допиту як свідка в судовому засіданні ОСОБА_4 , яка прибула вже після остаточної зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 і за декілька хвилин до приїзду працівників поліції, суд вважає безпідставними з наступних підстав. По-перше, вказана особа не була безпосереднім очевидцем руху автомобіля, по-друге, вона є заінтересованою особою, оскільки з її слів поліцейським вона є близьким родичем водія, по-третє, надані нею пояснення на відеозаписі про не керування ОСОБА_1 автомобілем спростовуються переглянутим відеозаписом з камери спостереження магазину, що свідчить про недостовірність наданих нею пояснень з метою сприяння уникнення останнім відповідальності.

Суд враховує, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте, заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності інших доказів у справі.

Суд вважає, що сукупність наданих та досліджених в судовому засіданні доказів, які не залежать від суб`єктивного сприйняття або зацікавленості в результатах розгляду справи, надають можливість прийняти суду об`єктивне та несуперечливе рішення в справі.

Всі вище вказані докази є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

За встановлених фактичних обставин справи, беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п.2.5 ПДР України, скоїв правопорушення, що передбачене диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час судового засідання.

Відсутність письмових даних про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом працівниками поліції не є підставою для закриття провадження у справі, оскільки згідно відеозапису останній чітко та неодноразово повідомляв водієві про відсторонення від права керування автомобілем. Окрім того, вказана обставина не знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Положеннями ст.33 КУпАП визначено, що суд при накладенні адміністративного стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, які пом`якшують, чи обтяжують відповідальність у справі не встановлено. Підстав для звільнення від адміністративної відповідальності суд не вбачає.

З врахуванням ступеню та характеру вчиненого правопорушення, який становить підвищену суспільну небезпеку у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, особи порушника, ступінь його вини та відношення до скоєного адміністративного правопорушення, факт керування автомобілем не маючи права керування вказаним транспортним засобом, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у межах санкції статті.

Враховуючи, що норми КУпАП не містять жодних застережень чи умов застосування покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбаченого санкцією ст.130 КУпАП, у тому числі, зумовлених відсутністю у винного посвідчення водія на право керування транспортними засобами, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_1 обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 /один/ рік.

Відповідно до положень ст.40-1 КУпАП, ст.4 Закону України «Про судовий збір» із ОСОБА_1 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп. Керуючись ст.ст.23, 33,40-1, ч.1 ст.130, ст.ст.283-285 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 /сімнадцять тисяч/ грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 /один/ рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн (шістсот пять) 60 коп. судового збору.

Роз`яснити правопорушнику, що згідно зі ст.307 КУпАП штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі її оскарження не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, згідно з ч.1 ст.308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Згідно ст.291 КУпАП постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.Г.Павлов