Справа № 496/2808/24
Провадження № 3/496/1841/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2024 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Портна О.П., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП НП України, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

06 квітня 2024 року о 11:50 годині за адресою: Одеська область Біляївський район, автодорога М -05 Київ Одеса 452 км. + 800 м., водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «CHEVROLET LACETTI» державний номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки з допомогою газоаналізатору «Alcotest Drager 7510 ARLM 0408», Тест 1270, результат тесту 0,29%0, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив.

При складані протоколу, поліцейським, ОСОБА_1 були роз`ясненні права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що підтверджується його підписом у протоколі.

З врахуванням того, що стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП, без обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 за наявними у справі письмовими доказами.

Таким чином, з метою забезпечення розумного строку розгляду судом справи, уникнення зловживання процесуальними правами особою, яка притягується до адміністративної відповідальності з метою ухилення від відповідальності, суд вважав за можливе з урахуванням положень ст. 268 КУпАП, справу розглянути на підставі наявних доказів.

Представник ОСОБА_1 адвокат Баженов Д.В. до судового засідання не з`явися, але направив до суду клопотання про закриття справи. Своє клопотання обґрунтовує тим, що зматеріалів справи вбачається, що газоаналізатор «Драгер 7510» після проведення тесту на стан сп`яніння ОСОБА_1 дав показник 0.29 проміле при допустимій в Україні нормі 0.2 проміле. Українське законодавство зазначає, що допустимий вміст алкоголю в крові водія становить 0,2 проміле, а якщо показники вищі, то водій може бути покараний штрафом від 17 000 до 51 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами від 1 до 10 років. З аналізу судової практики в Україні за 2023 рік вбачається, що у справах про притягнення особи до відповідальності за статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення суди зазначають, що в нашій країні визнається пріоритет міжнародного права над національним, що випливає з Конституції України, Закону України «Про міжнародні договори України» та інших нормативно-правових актів.

Якщо норми міжнародного договору, ратифікованого Україною, відрізняються від норм її національного законодавства, слід застосовувати норми міжнародного договору. Крім того, у таких випадках суди керуються Конвенцією про дорожній рух від 08.11.68 року, ратифікованою Українським СРСР 25.04.1974 року, в якій зазначено, що країни, які ратифікували цю Конвенцію, повинні містити у своєму національному законодавстві спеціальні положення, які закріплюють допустиму норму алкоголю в крові за керування автомобілями, перевищення яких є неприпустимим і за це передбачена відповідна санкція. Так максимальний рівень алкоголю в крові не повинен перевищувати 0,50 гр. чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається. А з перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові і видихуваному повітрі виходить 0,5 проміле. (Рішення від 14 вересня 2023 року у справі № 750/10219/23, рішення від 19 червня 2023 року у справі No 682/1439/23, рішення від 04 жовтня 2023 року у справі № 538/1877/23). Статтею 8 пунктом 5 Венської Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968, яка ратифікована Українською СРСР 25.04.1974, визначено, що в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень алкоголю в крові, а у відповідних випадках у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 грама чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг. на літр повітря, що видихається. Таким чином, мінімальна межа вмісту алкоголю для визначення стану алкогольного сп`яніння, згідно норм міжнародного права повинна становити 0,25 мг. на літр повітря, що видихається, і, у перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові і повітрі, що видихається, становить 0,5 проміле. Просив суд, закрити провадження у справі у зв`язку з відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Суд, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 своїми діями скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КпАП України, а саме керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, що підтверджується наданими суду матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 905450 від 06.04.2024 року; результатом від 06.04.2024 року огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager» результат 0,29 %0; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; довідкою про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення виданої старшим інспектором ВАП УПП в Одеській області В. Желясков, згідно до звірки з базою ІКС ІПНП «Адмінпрактика» станом на 06.04.2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом року не піддавався адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП; відеозаписом з місця події відповідно до якого, зафіксовано факт керування та зупинку транспортного засобу «CHEVROLET LACETTI» та спілкування працівників поліції з водієм. В подальшому зафіксовано проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager».

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає за керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.

Вимогами ж п.2.9 «а» ПДР України унормовано, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Суд вважає, що долучений до матеріалів справи відеозапис є належним та допустимим доказом, оскільки на даному відеозаписі об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.

Згідно з довідкою про отримання (неотримання) особою посвідчення водія складеного старшим інспектором ВАП УПП в Одеській області капітаном поліції В. Желясков, встановлено, що відповідно до звірки з базою ІКС ІПНП «Адмінпрактика», станом на 06.04.2024 року ОСОБА_1 отримував посвідчення водія (категорія «В» з 01.11.2011 року, категорія «С» з 01.11.2011 року, категорія СЕ з 03.06.2023 року).

ОСОБА_1 був ознайомлений з протоколом про адміністративне правопорушення, зауважень щодо змісту протоколу, не надходило, а також не відмовився від його підписання погоджуючись з його змістом.

Матеріали щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, працівниками поліції складені з дотриманням вимог закону.

Таким чином, аналіз сукупності усіх досліджених доказів дозволяє суду дійти висновку про наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та про доведеність вини ОСОБА_1 в його вчиненні.

Правилами дорожнього руху України встановлено, що водій, це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Аналізуючи наведені докази суд встановив, що фактичні обставини адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, викладені у протоколі щодо ОСОБА_1 при розгляді справи в суді знайшли підтвердження достатніми допустимими та належними доказами, жоден з яких не спростований.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Іншого покарання для особи, яка має посвідчення водія та порушила диспозицію ч. 1 ст. 130 КУпАП, санкція зазначеної статті не передбачає.

Пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Щодо обґрунтувань наведених представником порушника у клопотанні, суд зазначає, що ОСОБА_1 погодився з результатом тестування, правових підстав для проведення огляду у закладі охорони здоров`я не було, і під час перегляду вказаного відеозапису судом не встановлено будь-яких порушень з боку працівників поліції відносно ОСОБА_1 ст. 266 КУпАП, «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерство внутрішніх справ України Міністерство охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 та «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ №1103 від 17 грудня 2008 року, якими закріплена процедура проведення огляду особи на стан сп`яніння.

Слід зазначити, що у п. 6 ст. 8 Віденської конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, на яку посилався захисник Черненка П.С. у клопотанні, дійсно зазначено, що у національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, що стосуються керування транспортними засобами під дією алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю у крові, а у відповідних випадках - в повітрі, що видихається, перевищення якого є не сумісним із керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю у крові у відповідності із національним законодавством не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові чи 0,25 мг на літр повітря, що видихається.

Вказана норма Конвенції не встановлює мінімального рівня алкоголю в крові або у повітрі, що видихається водієм, а навпаки, встановлює його максимальний рівень, за яким настає стан алкогольного сп`яніння. Конвенція не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0,25 проміле у видихуваному повітрі, що й має місце в українському законодавстві, де встановлено мінімальний показник рівня алкоголю у крові - 0,2 проміле.

Щодо пояснень захисника у судовому засіданні 05.09.2024 року про існування похибки, яка допускається при використанні газоаналізатора «Alcotest Drager 7510» у розмірі 0,017 ‰, то суд звертає увагу на те, що будь-яких належних та допустимих доказів, які би указували на те, що зазначена вище похибка встановлена виробником технічного засобу і є обов`язковою для врахування при встановленні результату огляду на стан сп`яніння захисником не надано.

Згідно п. 7 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле.

Цифровий показник тесту із використанням приладу «Alcotest Drager 7510» у ОСОБА_1 складав 0,29 ‰ у повітрі, що видихається, що відповідно перевищує і міжнародну норму природного вмісту алкоголю у повітрі, що видихається - 0,25 мг на літр повітря, що видихається. Більш того, така норма не є природною, а наслідком вживання алкогольних напоїв, зважаючи на те, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів і не висловив своєї незгоди з його результатами.

З урахуванням викладеного та того, що результат проведеного огляду ОСОБА_1 становив 0,29 проміле, який навіть із урахуванням похибки перевищує допустиму межу в 0,2 проміле, суд вважає доводи клопотання про закриття провадження, необґрунтованими.

Згідно з приписами ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому суд вважає за необхідне притягнути його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та з врахуванням особи і суспільної небезпеки скоєного, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, характеру вчиненого правопорушення, ступеня вини особи, з метою запобігання вчинення нових правопорушень, слід накласти на нього адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.ст. 23, 24, 30, 33, 40-1, 130, 221, 283, 284 КпАП України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя О.П. Портна