Провадження № 3/127/6981/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2024м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 27.08.2024 о 17.30 год. по вул. Київська, 180 в м. Вінниці ОСОБА_1 керував автомобілем марки Renault, д.н. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме зіниці, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, почервоніння обличчя, однак від проходження огляду на стан сп`яніння у лікаря-нарколога в установленому законом порядку відмовився.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належим чином, про що свідчить відповідна розписка. Однак захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, вважав за можливе здійснити судовий розгляд за відсутності його підзахисного.

Заслухавши думку захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд враховує, що частиною другою статті 251 КпАП регламентовано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З диспозиції статті 130 КпАП випливає, що відповідальність за зазначеною нормою настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Тобто зазначеною правовою нормою встановлено альтернативні склади правопорушення: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, 2) передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності в діянні ОСОБА_1 складу зазначеного вище правопорушення, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Суд вважає за доцільне зауважити, що пунктом 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 за № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 (далі Інструкція) визначені ознаки наркотичного сп`яніння чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Такими ознаками, як слідує з наведеної Інструкції, є наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

З наданих суду матеріалів, випливає, що 27.08.2024 о 17.30 год. по вул. Київська, 180 в м. Вінниці ОСОБА_1 керував автомобілем марки Renault, д.н. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме зіниці, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, почервоніння обличчя, однак від проходження огляду на стан сп`яніння у лікаря-нарколога в установленому законом порядку відмовився.

На підтвердження зазначеної обставини суду надані направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Направлення), рапорт поліцейського (далі Рапорт) та диск із записами з нагрудних камер поліцейських (далі Запис).

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, заперечуючи правову підставу притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, посилався на те, що його підзахисному не були названі ознаки наркотичного сп`яніння, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та Рапорті. Оцінюючи зазначені твердження захисника, суд вважає за доцільне зауважити, що з оглянутих в судовому засіданні фрагментів Запису випливає, що після неодноразової вимоги ОСОБА_1 останньому були названі виявлені у нього ознаки наркотичного сп`яніння, однак не у тому обсязі, як зазначено в Рапорті та протоколі про адміністративне правопорушення. Зокрема, з оглянутого Запису випливає, що ОСОБА_1 була названа така ознака наркотичного сп`яніння як зіниці очей не реагують на промені світла. Хоча пунктом 4 розділу І Інструкції така ознака названа інакше, однак суд вважає, що ключова характеристика відсутність реагування очей на промені світла ОСОБА_1 була названа. Саме тому твердження захисника останнього в цій частині суд вважає хибним і таким, що не ґрунтується на наданих суду доказах.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в судовому засіданні зауважив, що його підзахисний не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а навпаки наполягав на його проведенні відповідно до встановленої процедури. Оцінюючи доводи захисника в цій частині, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Частиною першою статті 266 КпАП визначено, що особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Тому зі змісту цієї норми випливає, що правові підстави для направлення водія на огляд на стан сп`яніння виникає з моменту виявлення ознак сп`яніння. Ознаки наркотичного сп`яніння визначені у пункті 4 розділу І Інструкції.

Згідно з реченням першим частини другої статті 266 КпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Слід зауважити, що процедура такого огляду регламентована реченням другим частини другої статті 266 КпАП, зі змісту якого випливає, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Відповідно до приписів реченням третього частини другої статті 266 КпАП матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, реченням першим частини третьої статті 266 КпАП визначено, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Крім того, відповідно до речення другого частини другої статті 266 КпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. А реченням третім частини другої статті 266 КпАП визначено, що матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, положення речення другого частини другої статті 266 КпАП уповноважують працівника поліції залучити до огляду двох свідків у разі неможливості застосування технічних засобів відеозапису. Натомість, як свідчать надані суду матеріали справи, працівники поліції здійснювали такий запис.

Як суд вже зазначав, реченням першим частини другої статті 266 КпАП визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. І, як випливає зі змісту речення першого частини третьої статті 266 КпАП, лише у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

При цьому частиною п`ятою статті 266 КпАП визначено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно з твердженням захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, його підзахисний не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленої законом процедури. Зокрема, як зауважив захисник, його підзахисний наполягав на проведенні його огляду на стан сп`яніння саме з дотриманням визначеної процедури. Зазначені твердження захисника узгоджуються з оглянутим в судовому засіданні Записом, з якого випливає, що ОСОБА_1 висловив бажання пройти огляд на стан сп`яніння, однак працівниками поліції була оформлена відмова від проходження такого огляду. У подальшому при ознайомленні ОСОБА_1 з протоколом про адміністративне правопорушення останній знов наголосив на тому, що від проходження огляду на стан сп`яніння не відмовлявся.

Крім того, на спростування відомостей, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, надав суду довідку КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» ВОР» та висновок медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зі змісту яких випливає, що за результатами медичного огляду спростований факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння.

Як суд зазначив вище, диспозицією частини першої статті 130 КпАП встановлені альтернативні склади правопорушення, з-поміж яких, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є самостійним складом за умови відмови від такого огляду саме відповідно до встановленого порядку. Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в судовому засіданні зауважував на те, що порядок направлення його підзахисного на огляд на стан сп`яніння, визначений статтею 266 КпАП, дотриманий на був. Тому, на переконання захисника, відомості, надані суду, в частині твердження про відмову його підзахисного від проходження огляду на стан сп`яніння, відповідно до частини п`ятої статті 266 КпАП судом не можуть бути прийняті до уваги.

Вище суд зазначив, що реченням першим частини першої статті 266 КпАП встановлена імперативна вимога про відсторонення осіб, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. При цьому реченням першим частини третьої статті 266 КпАП випливає, лише у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Отже, аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, суд вважає, що твердження у протоколі про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння саме у встановленому законом порядку не ґрунтуються на наданих суду матеріалах справи.

Суд вважає за доцільне звернути увагу, що у прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), звертає увагу, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначено, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов до висновку, що об`єктивними даними не підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КпАП, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі необхідно закрити.

Керуючись статтями 130, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: