ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2383/24 Справа № 206/2963/24 Суддя у 1-й інстанції - Малихіна В. В. Суддя у 2-й інстанції - Мазниця А. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2024 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якого визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення за правилами ст. 36 КУпАП у виді штрафу у розмірі 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років. Стягнуто судовий збір у розмірі 605 гривень 60 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 10.05.2024 о 19.00 год. в м. Дніпро, вул. Липова, буд. 21, керував транспортним засобом MAN TGX 18.440, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя та запах алкоголю з порожнини рота. Від огляду на стан сп`яніння відмовився, будучи, повідомленим про відповідальність, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також ОСОБА_1 10.05.2024 о 19.00 год. в м. Дніпро, вул. Липова, буд. 1, повторно керував транспортним засобом MAN TGX 18.440, державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи постановою Біляївського районного суду Одеської області від 23.05.2023 року позбавленим права керування транспортним засобом на 1 рік, чим порушив вимоги п. 2.1а ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 5 ст. 126 КУпАП.

З сукупності встановлених обставин та досліджених доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову скасувати та винести нову постанову, якою провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, постанова є необгрунтованою та незаконною, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що судом передчасно зроблено висновок про його винуватість у вчиненому правопорушенні, оскільки матеріали справи не доводять його винуватість.

Вказує, що матеріали справи не містять доказів керування ним транспортним засобом, а також вказує, що письмові пояснення свідків не можуть бути належним доказом, оскільки вони надані зацікавленими особами, з якими у нього виник конфлікт, що став підставою для виклику поліції.

Також порушує питання про поновлення строку апеляційного оскарження вказаної постанови суду. В обґрунтування своїх вимог у цій частині вказує, що судовий розгляд проведено без його участі, а про постанову він дізнався лише 25.06.2024 року, коли звернувся до адвоката.

Акцентує увагу на тому, що суб`єктом інкримінованого адміністративного правопорушення може бути лише особа, що керувала автомобілем, яка має статус водія транспортного засобу.

Будучи повідомленим про місце та час розгляду справи, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, питання про відкладення розгляду справи не порушив, у зв`язку із чим за правилами ч. 6 ст. 294 КУпАП апеляційний розгляд проведено за його відсутності.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Вирішуючи клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне його задовольнити, оскільки згідно із оскаржуваною постановою суду розгляд справи відбувався 25.06.2024 року без участі ОСОБА_1 , відомості про отримання ним копії постанови у межах строку її апеляційного оскарження в матеріалах справи відсутні, а отже є підстави для висновку, що строк апеляційного оскарження був пропущений з поважної причини.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги по суті, суд апеляційної інстанції зважає на те, що відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП настає за повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

З матеріалів справи вбачається, що суддя першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП. Даний факт підтверджується протоколами про адміністративні правопорушення серії ААД № 689805 від 10.05.2024 року та серії ААД № 689837 від 10.05.2024 року, складеними уповноваженою особою, в яких викладені обставини вчинених правопорушень; рапортами працівників поліції, які узгоджуються із протоколами про адміністративні правопорушення та доданими до нього доказами; постановою серії ЕНА № 1797688 від 01.04.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які вказали, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, поводив себе агресивно, лаявся нецензурною лайкою, не зміг заїхати на місце вивантаження, оскільки перебував в стані алкогольного сп`яніння, а після приїзду працівників поліції останній у присутності свідків відмовився проходити огляд на стан сп`яніння; протоколом про адміністративне затримання АЗ № 070008 від 10.05.2024 року.

Доводи апелянта щодо відсутності доказів його винуватості та свідків події не можуть бути прийняті до уваги, оскільки за правилами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. В даному випадку доказами є письмові показання свідків та документи, що узгоджується із вищенаведеними положеннями закону.

Зазначені пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають оцінці, як письмові докази відповідно до ст. 251 КУпАП, оскільки відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 серпня 2023 року (справа №208/712/19, провадження №13-47зво22), уповноважений орган Національної поліції на стадії досудового оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення фактично виконував функцію обвинувачення та разом із протоколом скерував до суду одержані ним письмові докази.

Підстав для виклику вказаних свідків у судове засідання та безпосереднього допиту суд апеляційної інстанції не вбачає, оскільки апелянтом не наведено переконливого обгрунтування необхідності цього, а також грунтовних підстав для сумнівів у правильності їх письмових пояснень.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 підтверджує факт відмови від проходження запропонованого працівниками поліції огляду на стан сп`яніння, а його заперечення у цій частині зводяться до того, що він не повинен був проходити такий огляд, оскільки не є водієм, та спростовуються вищезазначеними доказами.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 постановою Біляївського районного суду Одеської області від 23.05.2023 року був позбавлений права керування транспортним засобом на 1 рік, після чого 01.04.2024 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП за те, що він керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування ним (а.с. 7).

Враховуючи вищевикладене, не виникає сумніву щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки факт їх вчинення повністю знайшов своє підтвердження наявними в матеріалах справи доказами.

Апеляційним судом не встановлено допущених під час складання протоколів про адміністративні правопорушення істотних порушень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції встановленого Інструкцією, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735.

Доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на уникнення ним адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Так, його посилання на те, що справу було розглянуто за його відсутності, не спростовують правильності оскаржуваної постанови суду. Крім того, ОСОБА_1 при складанні щодо нього протоколів про адміністративні правопорушення був повідомлений, що останні будуть направлені до Самарського районного суду м. Дніпропетровська та розглянуті 05.06.2024 року, про що розписався (а.с. 1), втім належної розумної зацікавленості до судового розгляду справи щодо нього не виявив, оскільки не вбачається, що ним були вжиті будь-які заходи щодо забезпечення своєї участі та/або представництва своїх інтересів у суді першої інстанції. Також приймається до уваги, що в суді апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має той самий обсяг процесуальних прав та можливостей, що і в суді першої інстанції, втім і в даному випадку ОСОБА_1 правом безпосередньої участі у судовому провадженні не скористався.

Доводи апелянта щодо недоведеності факту керування ним транспортним засобом суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки вони спростовуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , підстав для сумнівів у правильності яких не вбачається.

Під час апеляційного перегляду не встановлено порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

З огляду на викладене вважаю за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 251, 252, 280, 283, 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Строк апеляційного оскарження поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст.126 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду А.А. Мазниця