Справа № 352/2188/24
Провадження № 3/352/1051/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 рокум. Івано-Франківськ

Суддя Тисменицького районного суду Івано-Франківської області Олійник М.Ю., розглянувши матеріали, що надійшли з відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. ст. 124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 109263 від 08 серпня 2024 року вказано, що 08 серпня 2024 року приблизно о 11 год 00 хв, в с. Угринів по вул. Об`їздна ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Вольво д.н.з. НОМЕР_1 не здійснив заходів для чищення кузова після перевезення сипучих вантажів внаслідок чого під час руху транспортного засобу відбулось відшарування твердої породи бруду та пошкодження переднього вітрового скла автомобіля Опель д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. 1.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Крім цього, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 1099246 вказано, що 08 серпня 2024 року приблизно о 11 год 00 хв, в с. Угринів по вул. Об`їздна ОСОБА_1 будучи причетним до вчинення ДТП на автодорозі Н-10 Стрий-Чернівці на порушення встановлених правил залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив вимоги п. 2.10а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину не визнав і пояснив, що рухаючись в с. Угринів на вантажному автомобілі, його обігнав легковий автомобіль, а коли він зупинився, водій звинуватив його, що з кузова впало каміння і пошкодило лобове скло. Він пояснив, що перевозить зерно. Жодних доказів, що саме його вантажівкою було спричинено пошкодження, матеріали справи не містять, тому просив закрити справу у відношенні його за відсутності доказів.

Згідно з вимогами ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП України при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, суду були надані такі докази:

За ст. 124 КупАП:

- протокол серії ЕПР1 №109263 від 08 серпня 2024 року про адміністративне правопорушення;

- схему місця ДТП від 08 серпня 2024 року;

- копією протоколу серії ЕПР1 №109269 від 08 серпня 2024 року за ст. 122-4 КУпАП відносно ОСОБА_1 ;

- копію протоколу серії ЕПР1 №109246 від 08 серпня 2024 року за ст. 122-4 КУпАП відносно ОСОБА_2 ;

- письмові поясненнями ОСОБА_1 , який заперечував свою причетність до ДТП;

- письмові пояснення ОСОБА_2 , який пояснив, що з вантажного автомобіля впало каміння і розбили лобове скло його автомобіля;

- рапорти працівників поліції.

За ст. 122-4 КУпАП:

- протокол серії ЕПР1 №109246 від 08 серпня 2024 року про адміністративне правопорушення;

- схему місця ДТП від 08 серпня 2024 року;

- копію протоколу серії ЕПР1 №109269 від 08 серпня 2024 року відносно ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП;

- копію протоколу серії ЕПР1 №109246 від 08 серпня 2024 року за ст. 122-4 КУпАП відносно ОСОБА_2 ;

- письмові поясненнями ОСОБА_1 , який заперечував свою причетність до ДТП;

- письмові пояснення ОСОБА_2 , який пояснив, що з вантажного автомобіля впало каміння і розбили лобове скло його автомобіля;

- рапорти працівників поліції.

Оцінивши всі зібрані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень передбачених ст. 122-4, ст.124 КУпАП, з таких підстав.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч.3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За диспозицією ст. 124 КУпАП, об`єктивна сторона вказаного адміністративного правопорушення виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. При цьому, обов`язковим складовим елементом об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність причинного зв`язку між діянням і шкідливим наслідком.

Слід враховувати, що диспозиція цієї статті сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу цього правопорушення, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, яка керувала т/з у момент ДТП. При цьому правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, є правопорушенням із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) наслідки, передбачені в ст. 124 КУпАП, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку.

Таким чином, об`єктивна сторона даного складу правопорушення включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановку; наслідки (пошкодження т/з, вантажу, автомобільних доріг тощо); причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом наслідками.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати у: 1) вчиненні дій, заборонених правилами; 2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту. Обстановка вчинення правопорушення характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху. Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 124 КУпАП.

Допущені особою, яка керує т/з, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі собою (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати наслідки, зазначені у ст. 124 КУпАП; б) порушення, які самі собою (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.

Під час розгляду справи суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині рішення порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 124 КУпАП, тобто перебували у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Тобто склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, утворює не будь-яке недотримання особою, яка керує т/з, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків.

Відповідно до вимог п. 1.5 ПДР України, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган; згідно з п. 2.10а ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Згідно вимог ст.122-4 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

При цьому, суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням винного до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або евентуального (непрямого) умислу.

Дослідивши надані суду докази, суд дійшов висновку, що причетність ОСОБА_1 до вчинення адміністративних правопорушень передбачених ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП не доведена жодними належними доказами.

Так, зі схеми місця ДТП не вбачається, яким чином були спричиненні пошкодження автомобіля Опель д.н.з. НОМЕР_2 . Окрім того, на схемі відображені автомобілі, що розташовані в с. Угринів , а згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ДТП сталася в с. Черніїв, тому в якості винуватості ОСОБА_3 судом не приймається.

В письмових пояснень потерпілий ОСОБА_2 вказав, що з вантажного автомобіля впало каміння і розбили лобове скло його автомобіля. Проте, жодних доказів, таких його показань, матеріали справи не містять.

За таких умов, суд змушений констатувати, що не може обґрунтовувати винуватіть особи у вчиненні правопорушення, лише поясненнями потерпілого особи, оскільки він є заінтересованою особою і такі його показання не підтверджені жодними доказами.

Стосовно протоколів про адміністративне правопорушення, суд звертає увагу, що хоча протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів, при цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Відтак, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Тобто усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься і в ст. 62 Конституції України.

Крім того суд враховує, що обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, є складовою презумції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Враховуючи, що з наданих суду доказів неможливо встановити, що саме ОСОБА_1 допустив порушення правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження транспортного засобу, провадження за ст. 124 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідно, за недоведеністю причетності ОСОБА_1 до дорожньо-транспортної пригоди, слід констатувати також відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

При цьому слід зазначити, що розглядаючи адміністративні матеріали, які направлені до суду з метою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності і які визнані органом, що їх направляє достатніми для досягнення поставленої мети, суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

Таким чином, надані органом поліції матеріали суд визнає недостатніми для підтвердження вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні інкримінованого правопорушення, а отже, керуючись фундаментальним принципом презумпції невинуватості та вимогами п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі з причини відсутності в діях особи складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись ст. 283-285, 287, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративні правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ст. 122-4, ст. 124 КУпАП, закрити за відсутності в її діях складів адміністративних правопорушень, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Максим ОЛІЙНИК