Провадження № 3-зв/592/5/24
ПОСТАНОВА

30 вересня 2024 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Костенко Владислав Геннадійович, розглянувши заяву про самовідвід судді Ковпаківського районного суду м. Суми Шияновської Тетяни Василівни з розгляду справи про адміністративне правопорушення № 592/15682/24, провадження № 3/592/2690/24 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

23.09.2024 до суду на розгляд надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею визначено Шияновську Т.В.

25.09.2024 суддя Шияновська Т.В. заявила самовідвід на підставі п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України. Заяву обґрунтовує тим, що вона не може брати участь в розгляді вказаної справи, оскільки особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є двоюрідним братом її помічника ОСОБА_2 .. Вказаний факт в свою чергу, може викликати обґрунтований сумнів у неупередженості суду.

Дослідивши заяву про самовідвід, вважаю, що слід врахувати наступне.

Згідно ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Згідно ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

При розгляді заяви про самовідвід суд враховує, що КУпАП не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити самовідвід судді і відповідно не регламентують порядку розгляду заяви про самовідвід.

Водночас відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а тому заява про відвід має бути розглянута по суті.

У відповідності до п. 4 рішення Ради суддів України від 08.06.2017 року №34, у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до КУпАП, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суд, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

З огляду на викладене, виходячи із системного аналізу законодавства України та усталеної практики ЄСПЛ, необхідно у даній справі застосувати аналогію закону, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП положення КПК України, які регламентують подібні відносини.

Відповідно до частини першої статті 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Правове регулювання відводу судді визначається статтями 75,76 КПК України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу.

Частини 1, 2 статті 80 КПК України передбачають, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до частини 5 статті 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

За приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характер або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Факт, який викликає сумніви у неупередженості судді при розгляді справи повинен ґрунтуватися на доказах. Ця підстава застосовується лише у випадку доведеності, що суддя прямо або опосередковано заінтересований у результаті розгляду справи. Для визнання упередженості потрібні докази, які б свідчили про наявність заінтересованості у результаті розгляду справи.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (справа «Фей проти Австрії», рішення від 24.02.1993; справа «Ветштайн проти Швейцарії»).

Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» від 10.06.1996).

У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки недоведено протилежного (справа «Ветштайн проти Швейцарії).

Відповідно, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (справа «Pullar проти Сполученого Королівства», рішення від 10.06.1996).

Таким чином, при наданні оцінки безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспекти. Зокрема, у справах «Гаусшильдт проти Данії» та «Мироненко і Мартиненко проти України», «Цулукідзе та Русулашвілі проти Грузії», зазначено, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. При цьому, суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо нього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, його прихильностей чи уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчить про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду з прав людини підтримав і Верховний Суд України у справі № 5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01 березня 2012 року).

Бангалорськими принципами поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схваленими Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23 встановлено, що суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою.

При виконанні своїх обов`язків суддя вільний від будь-яких схильностей, упередженості чи забобонів.

Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді, наприклад, у судді склалося реальне упереджене ставлення до якоїсь зі сторін або судді з його власних джерел стали відомі певні докази чи факти стосовно справи, яка розглядається; раніше при розгляді цього самого предмета спору суддя виступав як адвокат чи долучався до справи як важливий свідок; суддя чи члени його родини матеріально зацікавлені в рішенні у відповідній справі (п. 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів).

Ураховуючи зміст заяви та наведене вище вбачається, що сумнівів у безсторонності судді немає. У заяві суддя не зазначає, що будь-яким чином заінтересований у розгляді справи. Таким чином відсутній суб`єктивний критерій. Також відсутні докази наявності об`єктивного критерію у неупередженості суддів.

Статтею 157 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що кожний суддя має помічника (помічників), статус і умови діяльності якого (яких) визначаються цим Законом та Положенням про помічника судді, затвердженим Радою суддів України. Судді самостійно здійснюють добір помічників. Помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді. Помічники суддів з питань підготовки та організаційного забезпечення судового процесу підзвітні лише відповідному судді.

У справі «Цулукідзе та Русулашвілі проти Грузії», зазначено, що суд, як відомо, застосовує два тести для перевірки неупередженості згідно зі статтею 6 § 1 Конвенції спочатку суб`єктивний тест для оцінки того, чи виявив суддя особисту упередженість або упередження у певній справі, а потім об`єктивний тест для визначення, чи сам трибунал та, зокрема, його склад надавав достатні гарантії для усунення будь-яких законних сумнівів щодо його безсторонності. У більшості випадків Суд зосереджується на об`єктивному тесті, який переважно стосується ієрархічних або інших зв`язків між суддею та іншими особами, залученими до процесу. У кожному випадку потрібно вирішувати, чи стосунки між цими особами можуть свідчити про відсутність неупередженості з боку суду. Будь-який суддя, щодо якого є законні підстави побоюватися відсутності неупередженості, повинен самоусунутися. "Правосуддя має не лише здійснюватися, але має бути видно, що воно здійснюється". Окрім забезпечення відсутності фактичної упередженості, наявність національних процедур для забезпечення неупередженості, а саме правил, що регулюють відвід суддів, спрямовані на усунення будь-якої видимості упередженості та сприяють довірі громадськості до судової системи. Суд враховує такі правила при здійсненні власної оцінки.

Згідно з положеннями КУпАП помічник судді не є учасником процесу. Натомість згідно положень ст. 157 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» помічник може бути задіяний при підготовці проекту судового рішення. З цього слід зробити висновок, що помічник судді не є складом суду який розглядає справу. Тобто відсутній об`єктивний критерій упередженості.

Крім того зі змісту наведеної норми вбачається, що суддя наділений повноваженнями щодо добору помічника, а останній є підпорядкованим. Тобто суддя займає вищу позицію по відношенню до помічника. Наявність такого становища виключає критерій для неупередженості судді.

Поряд з цим, із змісту поданої заяви про самовідвід судді неможливо зробити висновок про реальну роль і характер участі помічника судді в конкретному провадженні та яким чином помічник судді, яка є двоюрідною сестрою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , може вплинути на прийняття суддею об`єктивного рішення по даній справі.

Ураховуючи наведене у сукупності та оцінюючи, наявні підстави для відводу за наведеними критеріями, слід констатувати, що відсутні будь-які підстави вважати, що суддя Шияновська Т.В. має та виявляє особисту упередженість під час розгляду цієї справи. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного. Доказів протилежного заявником не надано й судом не здобуто.

На підставі встановлених обставин та зазначених положень закону, суд приходить до висновку, що заявлений самовідвід судді Шияновської Т.В. не містить достатніх доводів, які б свідчили про наявність підстав для самовідводу, передбачених нормами КПК України, тому заява про самовідвід задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 245-246 КУпАП, ст.ст. 75, 80-81 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні заяви про самовідвід судді Ковпаківського районного суду м. Суми Шияновської Тетяни Василівни з розгляду справи про адміністративне правопорушення № 592/15682/24, провадження № 3/592/2690/24 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя В.Г. Костенко