Справа № 473/4708/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

"30" вересня 2024 р. місто Вознесенськ

Суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Зубар Н.Б., за участю секретаря судових засідань Кашарайло А.А., особи, яка притягується до відповідальності, - ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Курськ, Баганського району, Новосибірської області, громадянина України, працює слюсарем КП «Водопостачання», зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , обліковий номер картки платника податків НОМЕР_1

В С Т А Н О В И В:

У протоколі серія НОМЕР_2 від 17.08.2024 року в розділі склад адміністративного правопорушення поліцейським, який склав цей протокол, зазначено, що: «17.08.2024 року близько 07:20 год. в АДРЕСА_2 ОСОБА_1 порушив терміновий заборонний припис серії АА №605816 про зобов`язання залишити місце проживання постраждалої особи, про заборону на вхід та перебування в місці мешкання постраждалої особи та про заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, не виконав його».

Дії ОСОБА_1 працівником поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення, були кваліфіковані за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 пояснив, що заборонний припис він не отримував та про його зміст не був обізнаний. Вказав, що дружина нанесла йому тілесні ушкодження 15 числа у вигляді ножового поранення. Казав поліції, що того його будинок, а також показував документи на підтвердження цього. Зазначив, що підпис в приписі він не ставив. Вказав, що поліцейські вивезли його з будинку та залишили проживати за місцем роботи КП водопостачання. Зазначив, що після ушкоджень поліцейські не викликали йому швидку та в лікарню він звернувся самостійно, проте заяву на колишню дружину він не бажає писати про кримінальне правопорушення.

ОСОБА_2 пояснила, що 15 числа ОСОБА_1 погрожував їй, вона пішла на город, прийшла донька. Він зайшов в кімнату, хапав її за шию, донька його відштовхнула. Приїхав наряд поліції 15 числа та живіт він порізав собі сам. Її завезли на зняття побоїв, а потім приїхала швидка, яку він викликав сам. Зазначила, що припис чоловіку вручили. Вказала, що чоловік виписав її з будинку та її дітей. Зазначила, що шлюб між ними розірвано, а житло є спільним.

Судом було досліджено матеріали провадження та встановлено, що окрім протоколу серія ВАД №147455 від 17.08.2024 року долучено ксерокопію термінового заборонного припису серії АА №605816, який винесений працівниками поліції відносно ОСОБА_1 строком на 10 діб, а саме: про зобов`язання залишити місце проживання постраждалої особи, про заборону на вхід та перебування в місці мешкання постраждалої особи та про заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою з 16.08 по 26.08.2024.

Ксерокопія не завірена та ОСОБА_1 оспорював те, що там його підпис.

В письмових поясненнях ОСОБА_2 вказує на факт порушення ОСОБА_1 заборонного припису.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, суд враховує, що ч.1ст.173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений.

Згідно із п.16 ст.1 Закону України від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII«Про запобігання та протидію домашньому насильству» 16) терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства.

Стаття 25 вказаного закону передбачає, що: «Стаття 25. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника

1. Терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

2. Терміновий заборонний припис може містити такі заходи:

1) зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи;

2) заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи;

3) заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

3. Під час вирішення питання про винесення термінового заборонного припису пріоритет надається безпеці постраждалої особи. Зазначена вимога поширюється також на місце спільного проживання (перебування) постраждалої особи та кривдника незалежно від їхніх майнових прав на відповідне житлове приміщення.

Працівники уповноваженого підрозділу органів Національної поліції України можуть у встановленому законом порядку застосовувати поліцейські заходи примусу для виселення з житлового приміщення кривдника, якщо терміновий заборонний припис передбачає зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, а кривдник відмовляється добровільно його залишити.

4. Терміновий заборонний припис виноситься за заявою постраждалої особи, а також за власною ініціативою працівником уповноваженого підрозділу органів Національної поліції України за результатами оцінки ризиків.

5. Терміновий заборонний припис виноситься строком до 10 діб.

6. Терміновий заборонний припис вручається кривднику, а його копія - постраждалій особі або її представнику.

7. Дія термінового заборонного припису припиняється у разі застосування до кривдника судом адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту або обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні.

8. Кривдник, стосовно якого винесено терміновий заборонний припис, згідно з яким він повинен залишити місце спільного проживання (перебування) з постраждалою особою, зобов`язаний повідомити про місце свого тимчасового перебування уповноважений підрозділ органів Національної поліції України за місцем вчинення домашнього насильства.

9. Особа, стосовно якої винесено терміновий заборонний припис, може оскаржити його до суду в загальному порядку, передбаченому для оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників уповноважених підрозділів органів Національної поліції України.

10. Терміновий заборонний припис не може містити заходів, передбачених пунктами 1 і 2 частини другої цієї статті, якщо кривдником є особа, яка на день винесення припису не досягла вісімнадцятирічного віку та має спільне місце проживання (перебування) з постраждалою особою.

11. Терміновий заборонний припис виноситься в порядку, затвердженому Міністерством внутрішніх справ України».

При вирішенні цієї справи суд враховує, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, - є умисним правопорушенням.

Тому поліція, яка склала протокол має довести належними та допустимими доказами, що правопорушник обізнаний про наявність термінового заборонного припису та знає про умови його виконання.

Разом із тим ОСОБА_1 заперечував підписання та отримання ним термінового заборонного припису.

На спростування цього у справі є лише покази його колишньої дружини ОСОБА_2 , яка під час судового розгляду провадження стверджувала протилежне.

Проте інших достатніх доказів цього суду не надано ні пояснень свідків, ні відеозапису фіксації правопорушення та повідомлення особи про існування термінового заборонного припису.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вичиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

Аналіз встановлених судом обставин та матеріалів справи - не підтвердили факт вчинення ОСОБА_1 невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, за обставин, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення

Так ОСОБА_1 надав покази, які спростовують версію подій, що наведена поліцією в протоколі про адміністративне правопорушення, тому за такого виключно одні лише самі пояснення його колишньої дружини є недостатніми доказами для констатації факту вчинення ним правопорушення. Окрім її пояснень інших доказів матеріали справи не містять.

Достатність доказів - це можливість суду покласти їхню сукупність або один із них в основу процесуальною рішення. Ця ознака доказів застосовується тільки щодо певної їх сукупності.

У даній справі сукупність доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом не свідчить про те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, за яким йому поліція пред`явила обвинувачення.

Згідно із Постановою Верховного Суду від 4 липня 2018 року справа №688/788/15-к провадження № 51-597км1: «22. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

23. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

24. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

25. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

26. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням».

За таких обставин провадження по справі відносно ОСОБА_1 слід закрити з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Керуючись ч.1 ст.173-2, ст.ст.247, 283, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з моменту винесення постанови до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області.

Суддя Н.Б.Зубар