Номер провадження: 33/813/2350/24
Номер справи місцевого суду: 510/1308/24
Головуючий у першій інстанції Дудник В. І.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Кострицького В.В., з участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеса в залі суду апеляційну скаргу адвоката Крилова Дениса Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Ренійського районного суду Одеської області від 26 червня 2024 року, по адміністративному правопорушенню передбаченому ч. 2 ст.204-1 КУпАП стосовно ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст постанови суду першої інстанції

Постановою Ренійського районного суду Одеської області від 26 червня 2024 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Короткий виклад вимог та доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаною постановою адвокат Крилов Д.А.подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Ренійського районного суду Одеської області від 26.06.2024 року, та ухвалити нове рішення, яким провадження по справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Разом із апеляційною скаргою заявили клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження в обґрунтування якого зазначали, що постановою Одеського апеляційного суду від 01.08.2024 року апеляційну скаргу було повернуто, про яку дізнались лише 02.08.2024 року, в підсистемі Електронний суд, а з апеляційною скаргою повторно звернулись 05.08.2024 року, за допомогою підсистемі Електронний суд (а.с.35).

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що не погоджується з позицією апеляційного суду викладеною у вказаній постанові від 01.08.2024 року, та вважали, ордер про надання правової допомоги належним доказом, який підтверджує повноваження адвоката на здійснення ним повноважень відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові №320/5420/18 від 01.07.2020 року.

Посилались на те, що в матеріалах справи відсутні жодні докази які б свідчили що Апелянта протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень передбачених ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, навіть у вступній частині постанови суду першої інстанції зазначено: «протягом року не піддавався адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення».

Зазначали, що само по собі перебування в транспортному засобі який рухається пс дорозі загальнодержавного значення на відстані 800 метрів від кордону, поза межами визначеними пунктом 21 Постанови КМУ від 27.07.1998 року № 1147 (30 - 50 метрів уздовж лінії державного кордону), не свідчить про перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України. Крім цього, в матеріалах адміністративної справи відсутня схема затримання апелянта, на напрямку прикордонного знаку N?1351 що розташований в адміністративних межах с. Новосільське Ізмаїльського району Одеської області, та протокол про адміністративне затримання апелянта, протокол особистого огляду огляду речей та вилучення речей і документів апелянта, що вважали порушенням принципів ст.ст.72-77 КАС України.

Вважали, що працівниками прикордонної служби було порушено право на захист ОСОБА_1 , а також було порушено процедурні вимоги передбачені Наказом МВС України від 18.09.2013 року №898 Про затвердження Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративне правопорушення, не залучено понятих при складенні протоколу, що є порушеннями норм КУпАП.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши пояснення адвоката Крилова Д.А., ОСОБА_1 перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Щодо строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Оскаржувана постанова Ренійського районного суду Одеської області була ухвалена 26 червня 2024 року. Матеріали справи не містять відомостей про підтвердження отримання стороною захисту копії постанови Одеського апеляційного суду від 01.08.2024 року. З повним текстом постанови адвокат ознайомився в електронному кабінеті підсистеми Електронний суд 02.08.2024 року. В подальшому адвокат за допомогою підсистеми Електронний суд через суд першої інстанції 05 серпня 2024 року звернувся з апеляційною скаргою.

Враховуючи, що у межах строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 та його захиснику не була направлена копія постанови, з метою забезпечення права учасників справи на доступ до правосуддя та перегляд справи судом вищого рівня, що є складовою права на справедливий суд, апеляційний суд, вважає можливим поновити апелянту строк на апеляційне оскарження постанови від 28.06.2024 стосовно ОСОБА_1 ..

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, до суду надано протокол ПдРУ № 263864 від 13 червня 2024 року.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ № 263864 від 13 червня 2024 року , 13.06.2024р. о 18.40 год. на відстані 800 м. від державного кордону України, в районі прикордонного знаку №1351, за населеним пунктом с.Новосільське Ізмаїльського району у складі групи осіб (чоловіків) було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який вчинив спробу здійснити перетин ДКУ з України до Румунії у причепі р/н НОМЕР_1 вантажного транспортного засобу автомобіля марки «RENAULT» р/н НОМЕР_2 поза пунктом пропуску через державний кордон України без належних документів на право перетину ДКУ, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України "Про державний кордон України".

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення підтверджується наявними у справі письмовими доказами: протоколом про адмінправопорушення від 13.06.2024р.; письмовими поясненнями порушника; рапортом пом.начальника відділу з АЮД ВПС «Рені»; копією паспорту громадянина України для виїзду за кордон, оформленого на ім`я ОСОБА_1 ; копією паспорту громадянина України, оформленого на ім`я ОСОБА_1 .

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Положеннями ч. 2 ст. 204-1 КУпАП визначено, що ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятисот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб, з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Так, ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Крім того, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» визначено що, Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан (воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведення наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

З письмових пояснень ОСОБА_1 від 13.06.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 вирішив виїхати за кордон до Франції у не законний спосіб, де проживають його знайомі . В місті Одеса прибув у вказане знайомими місце, де сів у причеп вантажного автомобіля, який рухався у бік держаного кордону. Своїми діями намагався перетнути державний кордон України в об`зд пункту пропуску в іншу державу.

З рапорта помічника начальника відділу з АЮД прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 (тип Б) ОСОБА_3 вбачається, що 13.06.2024 року 18 год. 40 хв. на відстані 800 м. від лінії державного кордону України в районі п/з N?1351 за населеним пунктом Новосільське, п/н «Контрольний пост» у складі ст. л-нта ОСОБА_4 НОМЕР_3 виявлено гр. України ОСОБА_5 , який у складі групи осіб, а саме гр. України ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , здійснив спробу незаконного перетину ДКУ з України в Республіку Румунію у причепі р/н НОМЕР_1 вантажного транспортного засобу марки «RENO» р/н НОМЕР_2 під керуванням гр. України ОСОБА_46 поза пунктом пропуску через державний кордон, без документів на право перетинання державного кордону у країни ухиляючись від військового призову в період дії на території України військового стану, у відповідності до вимог Указу Президента України від 25.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію». Своїми діями даний громадянин порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України» та вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена частина 2 статті 204-1 КУпАП.

Враховуючи наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази у сукупності, а також позицію ОСОБА_1 під час складання протоколу щодо визнання вини, колегія суддів вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, а саме спробу перетнути Державний кордон України поза пунктом пропуску на вихід з України до Республіки Румунія 13 червня 2024 року о 18 годині 40 хвилин.

Доводи апеляційної скарги про те, що не погоджується з позицією апеляційного суду викладеною у вказаній постанові від 01.08.2024 року, та вважали, ордер про надання правової допомоги належним доказом, який підтверджує повноваження адвоката на здійснення ним повноважень відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові №320/5420/18 від 01.07.2020 року, апеляційний суд не приймає, адже чинним КУпАП не передбачено перегляд доводив висловлених в постанові Одеського апеляційного суду від 01.08.2024 року про повернення апеляційної скарги.

Посилання на те, що в матеріалах справи відсутні жодні докази які б свідчили що апелянта протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень передбачених ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, не є слушними, адже інкриміноване правопорушення ОСОБА_1 за ч.2 ст.204-1 КУпАП вірне, адже вказане правопорушення здійснено групою осіб відповідно рапорту помічника начальника відділу з АЮД прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 (тип Б) ОСОБА_3 (а.с.2).

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно перебування в транспортному засобі який рухається по дорозі загальнодержавного значення на відстані 800 метрів від кордону, поза межами визначеними пунктом 21 Постанови КМУ від 27.07.1998 року № 1147 (30 - 50 метрів уздовж лінії державного кордону), не свідчить про перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України. Крім цього, в матеріалах адміністративної справи відсутня схема затримання апелянта, на напрямку прикордонного знаку N?1351 що розташований в адміністративних межах с. Новосільське Ізмаїльського району Одеської області, та протокол про адміністративне затримання апелянта, протокол особистого огляду огляду речей та вилучення речей і документів апелянта, апеляційний суд вважає необґрунтованими, так як ОСОБА_1 особисто зазначав в письмових поясненнях про намір незаконного перетину державного кордону.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками прикордонної служби було порушено право на захист ОСОБА_1 , а також було порушено процедурні вимоги передбачені Наказом МВС України від 18.09.2013 року №898 Про затвердження Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративне правопорушення, не залучено понятих при складенні протоколу, скаржником про обставини оскарження у встановленому законом порядку дій працівників прикордонної служби та доказів на підтвердження вказаних обставин ні суду першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду не надано.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Вказані висновки відповідають доказам, наявним в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги не дають підстав для визнання вказаних доказів неналежними та недопустимими і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Обраний судом першої інстанції вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.204-1 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова Ренійського районного суду Одеської області від від 26 червня 2024 року без змін.

Відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 251, 280, 283, 294 КУпАП суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_47 , який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ренійського районного суду Одеської області від 26 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 30 вересня 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду В.В. Кострицький