Справа № 457/172/24 Головуючий у 1 інстанції: Грицьків В.Т.
Провадження № 33/811/521/24 Доповідач: Березюк О. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року. Львівський апеляційний суд у місті Львові в складі: судді судової палати у кримінальних справах Березюка О.Г., з участю ОСОБА_1 , захисника Іваницького Я.О., розглянувши у м.Львові апеляційну скаргу захисника Іваницького Я.О. на постанову Трускавецького міського суду Львівської області від 08 березня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4, ч.5 ст.126 КУпАП,

встановив:

Постановою Трускавецького міського суду Львівської області від 08.03.2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4, ч.5 ст.126 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 40800 гривень з позбавлення права керування транспортними засобами строком на п`ять років. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

Згідно з постановою суду ОСОБА_1 , 18.01.2024 року о 21.55 год., в м. Трускавці по вул. Бориславській, 10, керуючи транспортним засобом Opel Corsa, д.н.з. НОМЕР_1 , був не уважний, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого допустив з`їзд в провалля та пошкодив пластмасову огорожу, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

ОСОБА_1 , 18.01.2024 року о 21.55 год., в м. Трускавці по вул. Бориславській, 10, керуючи транспортним засобом Opel Corsa, д.н.з. НОМЕР_1 , скоїв ДТП, а саме: з`їхав в провалля та пошкодив пластмасову огорожу, місце пригоди залишив, чим порушив вимогу п. 2.10А ПДР України.

ОСОБА_1 , 18.01.2024 року о 21.55 год., в м. Трускавці по вул. Бориславській, 10, керуючи транспортним засобом Opel Corsa, д.н.з. НОМЕР_1 , скоїв ДТП, а саме: здійснив з`їзд в провалля, після чого залишив місце пригоди. Керував транспортним засобом, не маючи права керувати транспортним засобом протягом року, повторно, що підтверджується постановою від 19.12.2023 про накладення на нього адміністративного стягнення в розмірі 3400 грн., за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

На дану постанову захисник Іваницький Я.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підтримання апеляційних вимог апелянт вказує на те, що суд першої інстанції неповно та необ`єктивно дослідив докази, що містяться в матеріалах справи без участі самого ОСОБА_1 та його захисника, при цьому зазначає, що на момент ДТП ОСОБА_1 не здійснював керування транспортним засобом, керував транспортним засобом його батько ОСОБА_2 , який на наступний день був викликаний працівниками поліції, які порекомендували написати пояснення ОСОБА_1 , який не має прав на керування транспортними засобами, а тому останній не може бути притягнутий до відповідальності в силу п.1.10 ПДР, та зазначає, що такі обставини є зафіксованими на відеозаписах, долучених до матеріалів справи..

Розглянувши матеріали справи №457/172/24, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На переконання апеляційного суду судом першої інстанції належним чином не досліджено доказів наявних в матеріалах справи, таким надано неправильну та необґрунтовану оцінку.

Як на докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень суд першої інстанції покликався у судовому рішенні на протоколи, рапорт працівника поліції, який покликається на факт перегляду відеозаписів з камер зовнішнього спостереження, поясненнями ОСОБА_1 від 19.02.2024 року.

Однак, суд першої інстанції не дав оцінки наведеним доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності для прийняття рішення про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень.

Так, апеляційним судом під час дослідження матеріалів справи встановлено, що по суті єдиною підставою для складення працівниками поліції протоколів про адміністративні правопорушення є надані пояснення ОСОБА_1 від 19.02.2024 року, які були надані ним на наступний день після подій, що мали місце 18.01.2024 року (а.с.3,8, 17,30).

Під час апеляційного розгляду справи стороною захисту апеляційному суду були надані відеозаписи виконані в приміщенні органу поліції 19.01.2024 року, яких зафіксовані обставини відібрання пояснень в ОСОБА_1 працівниками поліції.

З оглянутих відеозаписів встановлено, що працівниками поліції під час відібрання в ОСОБА_1 пояснень, останньому не було роз`яснено зміст ст.63 Конституції України, згідно з якою особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом, також не зафіксовано роз`яснення ст.268 КУпАП, яка обов`язково має бути роз`яснення особі під час складення протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому, слід зауважити, що пояснення ОСОБА_1 надавав під диктовку працівників поліції та з викладом формулювань, які в подальшому були використані під час складення протоколів про адміністративне правопорушення, тобто на час написання пояснень ОСОБА_1 протоколи про адміністративні правопорушення працівниками поліції складені не були, і останні не повідомляли, що такі будуть складені, а тому є необхідність надання ОСОБА_1 своїх пояснень.

Крім того, у рапорті працівник поліції ОСОБА_3 від 19.01.2024 року вказує на ОСОБА_1 (хоча у рапорті прізвище написане ОСОБА_4 ) як на особу, яка вчинила адміністративні правопорушення на ст.ст.124, ст.122-4, ч.5 ст.126, 130 КУпАП, та, як вказує цей працівник поліції, такі висновки ним зроблені із перегляду відеозаписів з камер зовнішнього спостереження (один і той самий рапорт на а.с.7, 21, 33). Водночас, до матеріалів справи не долучено зазначених записів з камер зовнішнього спостереження, - отже такі записи відсутні.

Згідно висловлених позицій ЄСПЛ в справах «Gafgen v. Germany», «Teixeira de Castro v. Portugal», «Шабельник проти України (№2)», «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України» (№2) якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж. Недопустимими є докази, здобуті завдяки інформації, яка отримана внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Враховуючи те, що пояснення ОСОБА_1 , надані ним 19.01.2024 року у відділку поліції, отриманні з істотним порушенням працівниками поліції його прав, закріплених в законодавстві, що має наслідком незаконність здобуття таких пояснень, а інші належні та допустимі докази винуватості особи у матеріалах справи відсутні, - ставить під сумнів законність складення інших матеріалів в цій справі, зокрема протоколів про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі Кобець проти України (з урахуванням первісного визначення принципу поза розумним сумнівом у справі Авшар проти Туреччини) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Отже, постанова суду першої інстанції, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4, ч.5 ст.126 КУпАП, підлягає скасуванню як незаконна та постановлена з істотним порушення вимог КУпАП, а провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4, ч.5 ст.126 КУпАП

Керуючись ст.294 КУпАП,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Іваницького Я.О. задоволити.

Постанову Трускавецького міського суду Львівської області від 08 березня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4, ч.5 ст.126 КУпАП, скасувати, а провадження у справі №457/172/24 відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Березюк О.Г.