Справа № 387/1083/24
Номер провадження по справі 3/387/751/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2024 року селище Добровеличківка

Суддя Добровеличківського районного суду Кіровоградської області Майстер І. П.

за участю секретаря судового засідання Ірхи Т.О.

потерпілого ОСОБА_1

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з ВП № 2 (смт Добровеличківка) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Піщаний Брід Добровеличківського району Кіровоградської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не працює, ідентифікаційний номер НОМЕР_1

за ст. 124 КпАП України

У С Т А Н О В И В :

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №108184 від 05.08.2024 ОСОБА_2 05.08.2024 о 18 годині 20 хвилин керував транспортним засобом марки Fiat Tipo д.н.з. НОМЕР_2 в м. Помічній по вул. Богдана Хмельницького, 68, та не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки Chevrolet Lacetti д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 2.3 "б" ПДР України.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся вчасно та належним чином, поштовий конверт повернувся з відміткою "Адресат відсутній за вказаною адресою".

Потерпілий ОСОБА_1 в судовому засіданні надав пояснення, що він 05.08.2024 близько 18 години 20 хвилин керував автомобілем Chevrolet Lacetti в м. Помічній по вул.Богдана Хмельницького, вказав, що покриття даної дороги було у вигляді кам`яної бурківки. Після чого з вул. Зої Космодем`янської, яка має має насипне покриття, на перехрестя виїхав автомобіль марки Fiat Tipo та не надавши переваги в русі, здійснив зіткнення з його автомобілем.

Суд дослідив наявні докази у справі та дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КпАП України, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 252 КпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідальність за ст.124 КпАП України, передбачена за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення, працівник поліції зазначив порушення п. 2.3 "б" ПДР України, а саме для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Суд зазначає, що ст.124 КпАП України не містить посилання на вчинення водієм саме ДТП для притягнення його до адміністративної відповідальності, а тому за порушення пп. "б" п. 2.3 ПДР має бути наявним причинно-наслідковий зв`язок між його діями та нехтуванням безпекою дорожнього руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КпАП України, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 7 КпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Отже, щодо рапорту працівника поліції, як доказу вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КпАП України суд зазначає, що у ньому викладені обставини вчиненого правопорушення, проте, відповідно до правового висновку, висловленого ВС у постанові від 20 травня 2020 року у справі №524/5741/16а, рапорт працівника поліції не може слугувати доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень за відсутності інших належних доказів підтвердження вчинення правопорушення.

Суд зазначає, що рапорт працівника поліції не може доповнювати протокол про адміністративне правопорушення та встановлювати додаткові порушення правил ПДР. Суд зазначає, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення уповноважена особа його складає у двох примірниках у визначеному порядку, що сприяє принципу правової визначеності. Протокол повинен містити дату і місце складання, особисті дані особи, яка складає протокол, а також суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за це правопорушення. Один примірник протоколу вручається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, під її підпис. Також до протоколу додаються оригінали або належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують порушення. Вищевикладене регламентовано ст.ст. 256-257 КпАП України.

Суд не має права перебирати на себе повноваження однієї зі сторін та самостійно редагувати суть адміністративного правопорушення, зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення. Оформлення органом поліції рапорта, в якому наведені додаткові пункти порушення ПДР (п. 16.11) та обставини правопорушення, пов`язані з нерівнозначністю перехрестя у зв`язку з різним покриттям доріг, що не зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та у схемі ДТП, також не надає суду можливості оцінювати дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, якщо ці відомості не відображені в протоколі.

Суд не вправі вийти за межі тих фактичних обставин, та пункту ПДР, які були інкриміновані поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки цим буде погіршено становище особи щодо якої складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, що є неприпустимим з урахуванням вимог ч. 8 ст. 294 КпАП України.

З усталеної практики ЄСПЛ одним із важливих принципів у демократичній державі є принцип правової (юридичної) визначеності, який відіграє надважливе значення у формуванні та функціонуванні системи права демократичної держави. Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.).

У справі від 18 грудня 2008 року "Новік проти України" ЄСПЛ дійшов висновку, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування в правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005).

Також Конституційний Суд України встановив, що принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення Великої палати Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 7 частини другої статті 42 Закону України «Про вищу освіту» від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).

Тобто згідно із принципом правової визначеності як одним із елементів принципу верховенства права обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустимі, зокрема, за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, якими встановлюються такі обмеження.

У своїх рішеннях Конституційний Суд України вважає, що обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної та передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

У контексті статті 8 Конституції України юридична визначеність забезпечує адаптацію суб`єкта правозастосування до нормативних умов правової дійсності та його впевненість у своєму правовому становищі, а також захист від свавільного втручання з боку держави у сферу його прав. Юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; право особи у своїх діях розраховувати на розумну та передбачувану стабільність існуючого законодавства та можливість передбачати наслідки застосування норм права (легітимні очікування).

Таким чином, юридична визначеність передбачає, що законодавець повинен прагнути чіткості та зрозумілості у викладенні норм права. Кожна особа залежно від обставин повинна мати можливість орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних юридичних наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права (абзаци четвертий шостий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу І, пункту 2 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII від 23 січня 2020 року № 1-р/2020).

Отже, зазначені дії співробітників поліції не відповідали такій складовій принципу правової визначеності як передбачуваність застосування правових норм при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Наведені вище обставини мають суттєве значення для правильного вирішення справи, оскільки неправильне оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення унеможливлює визнання судом належними та допустимими доказами в розумінні вимог ст.251 КпАП України.

Під час вирішення цієї справи, суд дотримується Конституційного принципу, який закладений в статті 62 Конституції України, згідно з яким усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що справу про адміністративне правопорушення необхідно закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Керуючись п.1 ст. 247, ст.ст. 283, 284, 287 КпАП України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 124 КпАП України закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України.

Постанова суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Суддя Добровеличківського

районного суду

Кіровоградської області І. П. Майстер