Справа№464/6222/24
пр.№ 3/464/2509/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2024 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Тімченко Олена Валеріївна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУАП,

у с т а н о в и л а:

До Сихівського районного суду м.Львова надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про вчинення ним правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУАП.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено суддю ОСОБА_2 .

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 220957 від 02 вересня 2024 року, складеного поліцейським Управління патрульної поліції у Львівській області, ОСОБА_1 02 вересня 2024 року близько 10.00 год за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_3 - виражався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою без заподіяння тілесних ушкоджень, унаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої.

Дослідивши докази по справі, суддя дійшов наступного висновку.

У ст.280 КУАП закріплено обов`язок орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно з п.1 ст.247 КУАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Саме такий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 240/12/17, який у порядку ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підлягає при застосуванні норм права.

Диспозицією ч.1 ст.173-2 КУАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

У ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

При розгляді справи у суді ОСОБА_1 заперечив факт учинення ним домашнього насильство відносно колишньої дружини - потерпілої, усе зводилось до конфлікту саме з сином ОСОБА_4 , 1982 року народження, унаслідок якої останній викликав поліцію.

Наведене підтверджується показанням у суді потерпілої ОСОБА_3 , попередженої про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання за ст.384 КК України, яка однозначно ствердила, що колишній чоловік конфліктував лише з повнолітнім сином. Себе не вважає потерпілої, адже проти нею насилля не вчинялося.

Підстав недовіряти поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та показанням потерпілої, які безумовно узгоджуються між собою, та їх письмовими поясненнями, поясненнями свідка ОСОБА_4 , наданих поліції, не встановлено.

Протокол про адміністративне правопорушення не є безумовним та достатнім доказом, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, а є одностороннім актом службової особи працівника поліції.

Інші письмові та електронні докази стосується події між ОСОБА_1 та його сином ОСОБА_5 , позаяк не підтверджують обставини домашнього насильства відносно саме відносно потерпілої ОСОБА_3 .

Аналіз наведених вище доказів у сукупності та взаємозв`язку не дає достатніх і переконливих підстав дійти висновку, що ОСОБА_1 учинено насильство в сім?ї, яке б підлягало кваліфікації за ч.1 ст.173-1 КУАП. Обставини, викладені у протоколі, не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи. Матеріали справи не містять відомостей, які б беззастережно спростовували такі обставини.

Вищевикладене свідчить про те, що поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Суд самостійно збирати докази не має права, позаяк обов`язок щодо збирання доказів, в силу положень ч.2 ст.251 КУАП покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

З урахуванням наведеного суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приймаючи до уваги загальний правовий принцип, закріплений у ст.62 Конституції України, який передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, а також відсутність переконливих доказів вини, суддя дійшов висновку про недоведеність скоєння насильства в сім?ї.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУАП, провадження у справі відповідно до п.1 ст.247 КУАП необхідно закрити.

Керуючись статтями 247, 283, 284 КУАП,

п о с т а н о в и л а:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО