Апеляційне провадження №33/824/4074/2024
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 липня 2024 року, прийняту відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за ст. 124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 681677 07.06.2024 року о 10:40 на автодорозі «Київ-Одеса» 22 км. + 100 м. в с. Віта Поштова, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «КІА» д.н.з. НОМЕР_1 , перед перестроюванням та зміною напрямку руху не переконався в тому, що це буде безпечним під час перестроювання не надав дорогу транспортному засобу «Mercedes» д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався в попутному напрямку позаду зліва по тій полосі, на яку він мав намір перестроїтись. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху і вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 липня 2024 року провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Закриваючи провадження стосовно ОСОБА_2 , суд обґрунтував постанову тим, що матеріали справи не підтверджують наявність складу адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд не погоджується з такими твердженнями суду першої інстанції.

Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, спростовуючи вину ОСОБА_2 , взяв до уваги такі докази, як пояснення самого ОСОБА_2 , які були надані ним в судовому засіданні та при складанні адміністративного матеріалу на місці події, де він зазначив, що рухався по автодорозі, розпочав маневр випередження з одночасним перестроюванням у ліву смугу руху, після чого відчув удар у задню частину керованого ним автомобіля.

Також судом були взяті до уваги письмові пояснення свідка ОСОБА_3 від 07.06.2024 року, які були надані ним при складанні адміністративного матеріалу на місці події, де він зазначив, що водій ОСОБА_2 здійснював перестроювання та відбувся удар у задню частину їх автомобіля.

Відповідно до письмових пояснень свідка ОСОБА_4 від 07.06.2024 року, які були надані нею при складанні адміністративного матеріалу, вона також підтверджує факт перестроювання водія ОСОБА_2 із смуги в смугу.

На підставі наведеного, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_2 не порушував п. 10.1 та 10.3 ПДР, оскільки при здійсненні маневру переконався в його безпечності та не перешкоджав руху транспортному засобу в смузі руху, на яку мав намір перестроїтись.

Водночас, зазначення обставин, на підставі яких суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 впевнився у безпечності свого маневру, оскаржувана постанов не містить.

Як убачається з матеріалів справи, жодний з учасників ДТП не заперечував той факт, що перед зіткненням ОСОБА_2 здійснив маневр виїзду на сусідню смугу руху, тобто здійснив перестроювання.

Різниця в поясненнях учасників ДТП полягає в тому, що за версією ОСОБА_1 ОСОБА_2 виїхав на смугу руху, по якій він рухався, безпосередньо перед зіткненням, в той час як за версією ОСОБА_2 він виїхав на сусідню смугу руху, переконавшись в тому, що вона вільна, завершив маневр, певний час рухався в цій смузі, а вже потім в його авто ззаду в`їхав потерпілий. При цьому версія ОСОБА_2 з точки зору апеляційного суду є неспроможною з огляду на пояснення його самого.

Зокрема, ОСОБА_2 зазначав, про те, що з моменту виїзду на сусідню смугу руху до моменту зіткнення пройшло приблизно 3 сек. З огляду на такий проміжок часу між маневром та зіткненням, під час перестроювання смуга руху не могла бути вільною, оскільки за 3 сек. жодне авто не могло подолати ту видиму ділянку дороги, яка вбачається з наявних у справі фото місця ДТП.

Крім того, аналізуючи пояснення ОСОБА_2 про те, що він виїхав на сусідню смугу руху та рухався по ній зі швидкістю 20 км/год, проїхавши при цьому лише приблизно 30 м, можна встановити, що для подолання цієї відстані (30 м) за вказаний період часу (3 сек) авто ОСОБА_1 мало рухатися зі швидкістю, що перевищувала швидкість авто ОСОБА_2 не більше ніж на 50-60 км/год, тобто швидкість руху авто ОСОБА_1 становила 80-90 км/год, що додатково спростовує версію ОСОБА_2

Спростовує з точки зору суду позицію ОСОБА_2 і локалізація пошкоджень авто, оскільки пошкодження заднього автомобіля у праву передню частину, а переднього - у ліву задню частину додатково до вищевикладеного підтверджує той факт, що безпосередньо перед зіткненням ОСОБА_2 не до кінця завершив маневр перестроювання в сусідню смугу.

Зважає апеляційний суд при вирішенні справи і на той факт, що ОСОБА_2 в добровільному порядку відшкодував ОСОБА_4 (пасажиру автомобіля) шкоду, завдану ДТП, тобто фактично цим самим визнав перед нею свою вину у заподіянні їй шкоди в результаті ДТП.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вбачає наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП у зв`язку з порушенням п.п.10.1-10.3 ПДР.

Зважаючи на відсутність тяжких наслідків від ДТП, при обранні стягнення, яке має бути накладено на ОСОБА_2 , суд вважає за можливе обмежитись накладенням штрафу і вважає недоцільним застосовувати позбавлення права керування транспортними засобами.

Також при цьому підлягає стягненню в дохід держави судовий збір.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 липня 2024 року, прийняту відносно ОСОБА_2 , скасувати і ухвалити нове рішення, яким визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір за винесення постанови про накладення адміністративного стягнення у сумі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять ) грн 60 коп.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба