Номер провадження: 33/813/1804/24
Номер справи місцевого суду: 507/1107/24
Головуючий у першій інстанції Дармакука Т. П.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Любашівського районного суду Одеської області від 24.05.2024 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Любашівським РВ УМВС України в Одеській області 22.03.2004 року, РНОКПП: НОМЕР_2 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладене адміністративне:

- за ч.1 ст. 122-2 КУпАП у виді штрафу в розмірі 9 (дев`яти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 153 (сто п`ятдесят три) грн.

- за ч.1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї) тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Відповідно до положень ст. 36 КУпАП на ОСОБА_1 накладено остаточне адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Також із ОСОБА_1 стягнуто 605 грн. 60 коп. судового збору на користь держави.

Згідно з оскарженою постановою, ОСОБА_1 , 13.05.2024 року, о 21:50 год, по провулку Малому в смт. Любашівка Подільського району Одеської області, керуючи автомобілем «Фольксваген Гольф» д/н НОМЕР_3 , не виконав законну вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, подану за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольору та гучномовцем, в результаті чого був зупинений шляхом переслідування службовим автомобілем.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.4, 8.9 (б) «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001 року».

Крім того, ОСОБА_1 , 13.05.2024 року, о 21:50 год, по провулку Малому в смт. Любашівка Подільського району Одеської області, керував автомобілем «Фольксваген Гольф» д/н НОМЕР_3 , при цьому перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя). Від проходження в установленому законом порядку огляду на стан сп`яніння відмовився під відеозапис. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001 року».

Не погоджуючись із постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність та необґрунтованість, стверджує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати постанову та ухвалити нову, якою провадження по справі за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Апелянт вказує, що місцевий суд дійшов необґрунтованого висновку про його винуватість, оскільки не врахував:

-відсутність доказів керуванням ним транспортним засобом за викладених в протоколі обставин;

-працівниками поліції безпідставно проникли на територію домоволодіння його родичів, де «скрутили» його та іншого родича і почали звинувачувати в керуванні транспортним засобом «Фольксваген Гольф» д/н НОМЕР_3 ;

-оскільки працівники поліції незаконно проникли на території приватного домоволодіння, виконувати їх незаконні вимоги він не був зобов`язаний;

-судом не враховано, що поліцейськими не проводилась безперервна відео зйомка обставин виявлення правопорушення, дата та час відео зйомки не зазначені.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що він не був повідомлений про дату та час судового розгляду справи в місцевому суді, а в день розгляду справи знаходився у відрядженні, оскільки є військовослужбовцем.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, двічі викликався судовою повісткою, яку відповідно до рекомендованих повідомлень отримав особисто.

За таких обставин апеляційний суд не вбачає підстав для чергового відкладення розгляду справи, оскільки будучи повідомленим про розгляд справи, ОСОБА_1 двічі до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, про відкладення розгляду клопотань не подавав, що свідчить про небажання останнього прийняти участь в апеляційному розгляді його скарги.

Суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та долучені докази; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; суд приходить до висновку про таке.

Що стосується доводів клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, судом встановлено таке.

Згідно положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

Як вбачається з матеріалів судової справи, ОСОБА_1 не був присутнім у судовому засіданні місцевого суду 24.05.2024 року, відомості про його виклик до місцевого суду в матеріалах справи відсутні, а також відсутні відомості про вручення останньому копії оскарженої постанови.

Враховуючи наведені обставини, зокрема поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження, з метою забезпечення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності права на доступ до правосуддя, суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскарженої постанови, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши об`єднані матеріали справи про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є обґрунтованою та такою, що прийнята з дотриманням вимог КУпАП, за результатами повного та всебічного дослідження доказів, а саме:

-протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 066353 від 13.05.2024 року, який відповідає вимогам ст.256 КУпАП, яким зафіксовано дату, місце та обставини вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122-2 КУпАП;

-письмових поясненням свідка ОСОБА_2 ;

-протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 066352 від 13.05.2024 року, який відповідає вимогам ст.256 КУпАП, яким зафіксовано дату, місце та обставини вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП;

-відеозаписом фіксації правопорушень.

Місцевий суд визнав доведеним порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, а саме:

-п. 2.4 ПДР України, відповідно до якого водій на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил;

-п. 8.9б ПДР України, відповідно до якого вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу.

Апеляційний суд погоджується із висновками місцевого суду, що наявні в справі докази відповідають критерію належності, допустимості та достатності, а їх сукупність вказує на обґрунтованість висновку місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 в скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 про те, що патрульні поліцейській незаконно проникли на території приватного домоволодіння його родичів, тому він не був зобов`язаний виконувати вимоги цих працівників, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки з відеозапису, долученого до матеріалів справи, не вбачається обставин, які свідчать про незаконне проникнення працівників патрульної поліції на територію приватного домоволодіння без дозволу його власника. Більш того, відомостей про те, що власником такого володіння був ОСОБА_1 , який не надавав свою добровільну згоду працівникам поліції на проникнення до приватної території будинку, матеріали справи не містять. Також матеріали справи не містять відомостей про звернення власника приватної території, де відбувалось складення протоколів про адміністративне правопорушення, зі скаргою на неправомірні дії поліцейських.

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 , відповідно до п. 2.5 ПДР України, повинен був на вимогу поліцейських пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд звертає увагу, що однією із декількох цілей використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції є забезпечення об`єктивного розгляду справ уповноваженими органами шляхом створення додаткових належних доказів, а тому даний доказ, у розумінні ст.251 КУпАП, є належним і допустимим.

Апеляційний суд наголошує, що відмова особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння сама по собі містить склад адміністративного правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність. При цьому, незгода водія з діями працівників поліції щодо вказаних обставин не має жодного значення, оскільки такі дії є особистим волевиявленням особи, що не бажає пройти огляд.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 працівниками поліції було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестеру «Драгер» та в медичному закладі, на що останній відмовився, обставини справи беззаперечно вказують на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Із відеозапису не вбачається дій працівників поліції, які б вказували на порушення поліцейськими порядку або Інструкції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Вказаний відеозапис підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за викладених в протоколі обставин, відмова в зупинці на вимогу поліцейських, переслідування автомобіля працівниками поліції, паркування ОСОБА_1 автомобіля біля будинку та його вхід до вказаного будинку, за яким прослідували працівники поліції разом з власниками будинку.

Апеляційний суд вважає, що об`єктивних даних зафіксованих на відео достатньо для підтвердження факту вказаних в протоколах обставин, та не вбачає підстав для визнання відеозапису неналежним та недопустимим доказом. За наведених обставин, даний доказ, з огляду на приписи ст.251 КУпАП, є належним та допустимим.

Будь-яких інших фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність відеозапису апелянтом не надано. Не встановлено таких даних і під час апеляційного розгляду справи.

Матеріали справи також не містять відомостей про те, що в ніч події ОСОБА_1 , як власник автомобіля «Фольксваген Гольф» д/н НОМЕР_3 , передавав право на керування цим транспортним засобом іншій особі.

Крім цього, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 оскаржує постанову суду першої інстанції в частині визнання його винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП та лише в цій частині просить закрити провадження за п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП. Таким чином, слід констатувати, що ОСОБА_1 фактично не оспорює факт порушення правил дорожнього руху за обставин, викладених в протоколі за ч.1 ст.122-2 КУпАП, що свідчить про не заперечення останнім обставин справи в цій частині.

З наведеного апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що відмова ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння мала місце за обставин викладених в протоколах про адміністративні правопорушення.

Накладаючи адміністративне стягнення, місцевий суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, з урахуванням приписів ст.36 КУпАП, врахувавши характер та обставини вчиненого правопорушення, а також особу правопорушника.

Крім того слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді даної справи в суді першої інстанції, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення скарги та скасування оскарженої постанови.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Любашівського районного суду Одеської області від 24.05.2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Любашівського районного суду Одеської області від 24.05.2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим за ч.1 ст. 122-2, ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський