П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа 229/3225/23

Номер провадження 3/229/6/2024

24 січня 2024 року м. Дружківка

Суддя Дружківського міського суду Донецької області Лебеженко В.О., за участю ОСОБА_1 та його представника адвоката Теперика В.О., розглянувши матеріали, які надійшли від ВП № 1 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП відсутній,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

В С Т А Н О В И В:

16 травня 2023 року о 13 год. 40 хв. в м. Дружківка, по вул. Машинобудівників, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21113, н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук), від проходження огляду за допомогою алкотестера Драгер на місці зупинки та медичного огляду в наркології для визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП не визнав та пояснив, що він є військовослужбовцем та проходить військову службу у в/ч7015. 16 травня 2023 року йому зателефонував командир та повідомив, що військовослужбовці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали поранення, тому треба їхати у шпиталь та придбати все необхідне для їх лікування. Він разом з іншими військовослужбовцями на автомобілі марки ВАЗ 21113 державний номер НОМЕР_2 поїхали на ринок, щоб придбати продукти харчування, одежу, ліки. Вони дуже поспішали, тому він проїхав перехрестя на червоний сигнал світлофора, за що їх зупинили працівники поліції. Під час спілкування працівник поліції запідозрив, що він знаходиться у стані алкогольного сп`яніння та викликав інший екіпаж, у якого був в наявності алкотестер Драгер. Він відмовився проходити освідування, оскільки вони дуже поспішали у шпиталь. В цей день алкогольні напої він не вживав. Просив суд провадження у справі закрити за відсутністю у його діях складу правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він діяв в умовах крайньої необхідності, виконуючи наказ свого командира.

У судовому засіданні захисник Теперик О.В. пояснив, що його підзахисний ОСОБА_1 16 травня 2023 року був вимушений відмовитися від проходження освідування на стан сп`яніння, оскільки була загроза життю інших військовослужбовців, які отримали поранення та були доставлені до шпиталю м. Дружківка, де чекали на ліки, які повинен був привезти ОСОБА_1 . Просив суд провадження у справі закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній діяв в стані крайньої необхідності, що є обставиною, що виключає адміністративну відповідальність.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Теперика О.В., дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, давши відповідну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суддя дійшов до наступних висновків.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя, відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП, повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність.

Відповідно до п.2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проходження до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння є імперативною нормою, так як передбачає обов`язкове проходження огляду в незалежності від наявності особистих обставин у особи, щодо якої порушується таке питання. Склад правопорушення в діях водія є закінченим вже з моменту його відмови від проходження обстеження.

Пункт 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачено, що керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.7 та ст.245 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255цього Кодексу.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями ст. 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан сп`яніння. Огляд водія на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

З досліджених матеріалів справи встановлено, що 16 травня 2023 року о 13 год. 40 хв. в м. Дружківка, по вул. Машинобудівників, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21113, н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук), від проходження огляду за допомогою алкотестера Драгер на місці зупинки та медичного огляду в наркології для визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 021485 від 16.05.2023 року.

Суддя не може погодитися з позицією особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Теперика О.В. про те що 16 травня 2023 року ОСОБА_1 , відмовляючись від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, діяв в стані крайньої необхідності, з наступних підстав.

Відповідно до ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Так, статтею 18 КУпАП встановлено, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Відповідно до інформації т.в.о командира військової частини НОМЕР_3 , наданої на запит суду, вбачається, що старший лейтенант ОСОБА_2 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_4 перебував на лікуванні у військовій частині НОМЕР_3 з 17.05.2023 по 18.05.2023. Діагноз: Ізольоване вогнепальне сліпе осколкове поранення лівого стегна (від 16.05.2023).

З 19 травня 2023 по 22.05.2023 після евакуації проходив долікування у Лікарні інтенсивного лікування «Кременчуцька», з якої виписаний у військову частину НОМЕР_4 .

Відомості щодо проходження лікування ОСОБА_4 у військовій частині НОМЕР_3 відсутні.

Відомості про перебування громадянина ОСОБА_1 16.05.2023 на території військової частини НОМЕР_3 відсутні.

Аналогічну інформацію надав суду і заступник командира частини з медичної частини начальник медичної частини НОМЕР_3 .

Таким чином, в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, було встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_2 поступив до шпиталю лише 17 травня 2023 року, його лікування тривало п`ять днів, після чого він був виписаний у військову частину НОМЕР_4 для продовження проходження військової служби. Тобто, жодної загрози життю військовослужбовця ОСОБА_5 не було, оскільки останній вже знаходився під наглядом лікарів, які надавали йому медичну допомогу.

Щодо іншого військовослужбовця ОСОБА_4 , то останній, згідно інформації в.о командира військової частини НОМЕР_3 та інформації заступник командира частини з медичної частини начальник медичної частини НОМЕР_3 , взагалі на лікуванні у військовій частині НОМЕР_3 не перебував.

В постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу.

Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Проаналізувавши всі обставини справи, суддя приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення у стані крайньої необхідності в даній справі не знайшов свого підтвердження, оскільки жодної небезпеки для життя військовослужбовців ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не було.

Таким чином, суддя критично ставиться до пояснень ОСОБА_1 в частині того, що він, відмовляючись від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, діяв в стані крайньої необхідності, і розцінює його позицію, як спробу уникнути адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Факт скоєння адміністративного правопорушення ОСОБА_1 підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 021485 від 16.05.2023 року, його поясненнями що вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків відеозаписом з БК та іншими матеріалами справи.

Згідно направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, 16.05.2023 року об 14-05 год. ОСОБА_1 направлявся до наркології м. Краматорськ для виявлення стану сп`яніння.

Згідно наданих пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , працівники поліції запропонували ОСОБА_1 продути алкотестер «Драгер» та пройти медичний огляд в медичному закладі на визначення ступеню алкогольного сп`яніння, на що останній відмовився.

На відеозаписі з БК, зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду за допомогою алкотестера Драгер на місці зупинки та медичного огляду в наркології для визначення стану алкогольного сп`яніння в присутності двох свідків, 16 травня 2023 року.

Диск із відеозаписом подій містить один файл, на якому зафіксовано безперервний перебіг аналізованих подій та надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, оскільки ним зафіксовані реальні дані, які не носять суб`єктивного характеру та дозволяють відновити послідовність подій, що дійсно мали місце.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, визнає доведеним належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі встановлених фактичних обставинах даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які досліджені судом, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена «поза розумним сумнівом», тому в його діях наявний склад вказаного адміністративного правопорушення, а саме: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, його майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, суддя вважає необхідним накласти на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Згідно зі ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладання адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» з ОСОБА_1 також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня календарного року, в сумі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 38, 130, 221, 248-249, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Строк позбавлення права керування транспортними засобами обчислювати з моменту вилучення посвідчення водія.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Адміністративне стягнення у виді штрафу підлягає сплаті на номер рахунку UA0005001, отримувач коштів- Донецьке ГУК/Дружківська МТГ/21081300, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37967785, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету-21081300, найменування коду класифікації доходів бюджету: " *;21081300;АА1;111111;* ОСОБА_8 (де 21081300 код платежу, АА1 серія, 111111 - № протоколу без пробілів).".

Судовий збір підлягає сплаті на реквізити: Отримувач коштів-ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; Код отримувача (код за ЄДРПОУ)- 37993783; Банк отримувача-Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача-UA0026001; Код класифікації доходів бюджету-22030106; Призначення платежу-*;101;_________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір стягнутий з ___________ (ПІБ чи назва установи, організації з якої стягується судовий збір) на користь держави, за рішенням №_/_/__(номер рішення про стягнення судового збору)

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду через Дружківський міський суд.

Суддя: В.О. Лебеженко