Житомирський апеляційний суд
Справа №273/167/24 Головуючий у 1-й інст. Самойленко Л. М.
Номер провадження №33/4805/1092/24
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: захисника адвоката Чорноуса А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Чорноуса Анатолія Андрійовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 на постанову Баранівського районного суду Житомирської області від 19 червня 2024 року, якою її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Баранівського районного суду Житомирської області від 19 червня 2024 року визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн на користь держави.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 12.01.2024 о 20 год. 35 хв. в м. Баранівка по вул. Костельна водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Renault Sandero», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, порушена мова, порушена координація рухів. Від проходження на місці огляду на стан алкогольного сп`яніння та проїхати до найближчого медичного закладу відмовилась, що зафіксовано на нагрудну бодікамеру. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Чорноус А.А. подав апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_1 , в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити, посилаючись на її незаконність, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що зупинка автомобіля була безпідставною, оскільки вказаний факт підтверджується рішенням суду про скасування постанови про притягнення до відповідальності. Також, є припущенням працівників поліції щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, оскільки як вбачається з відеозапису, ОСОБА_1 не виходила з транспортного засобу та більшу частину знаходилася в плачевному стані, що не давало відчути запах алкоголю. Крім того, суд розглянув справу у відсутності ОСОБА_1 та без належного повідомлення про час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника адвоката Чорноуса А.А., перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9 а) Правил, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису або у закладах охорони здоров`я.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові в проходженні огляду на стан сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Так, з протоколу по адміністративне правопорушення від 12.01.2024 вбачається, що ОСОБА_1 12 січня 2024 року о 20 год. 35 хв. в м. Баранівка по вул. Костельна водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Renault Sandero», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, порушена мова, порушена координація рухів. Від проходження на місці огляду на стан алкогольного сп`яніння та проїхати до найближчого медичного закладу відмовилась, що зафіксовано на нагрудну бодікамеру, чим порушила п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 2).

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За таких обставин, вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться: в протоколі про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що остання від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовилася; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого у ОСОБА_1 виявленні ознаки алкогольного сп`яніння; постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №958730 від 12.01.2024 про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП; розписці про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП; наявним в матеріалах справи відеозаписом з відеореєстратора та нагрудної камери поліцейського.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що зупинка транспортного засобу була безпідставною, не заслуговують на увагу, оскільки зупинка автомобіля, яким керувала ОСОБА_1 , відповідала вимогам ст. 35 Закону України «Про національну поліцію».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 35 вказаного Закону поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення тощо.

Поліцейський зупинив автомобіль «Renault Sandero», д.н.з. НОМЕР_1 , з підстав керування автомобілем в темну пору доби без увімкнених фар ближнього світла, після зупинки не пред`явила поліс обов`язкового страхування наземних транспортних засобів, за що було винесену адміністративну постанову серії БАД №958730 від 12.01.2024 та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 36 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510 грн.

09 травня 2024 року рішенням Баранівського районного суду Житомирської області у справі № 273/158/24 постанову серії БАД №958730 від 12.01.2024 скасовано та провадження у справі закрито.

Покликання захисника на ту обставину, що рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 09.05.2024 було скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення ПДР, винесену відносно ОСОБА_1 , а тому зупинку її автомобіля не можна вважати законною, як і наступні дії працівників поліції, апеляційним судом не приймаються, як такі, що не спростовують вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, незалежно від наслідків розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 36 КУпАП. В даному випадку, після зупинки автомобіля ОСОБА_1 , їй були надані чіткі пояснення щодо мотивів зупинки, а тому подальші дії ОСОБА_1 регламентуються нормами п. 2.5 ПДР та не знаходяться у причинному зв`язку з її незгодою з діями працівників поліції стосовно зупинки автомобіля.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що є черговим припущенням працівників поліції щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, оскільки як вбачається з відеозапису, ОСОБА_1 не виходила з транспортного засобу та більшу частину знаходилася в плачевному стані, що не давало відчути запах алкоголю, не приймаються до уваги, з огляду на наступне.

Так, з відеозапису із нагрудної камери працівника патрульної поліції вбачається, що під час спілкування працівник поліції запитав чи не вживала вона алкогольні напої, на що ОСОБА_1 відповіла «трохи вживала, чоловік стріпав нерви», працівник поліції повідомив, що чути запах алкоголю та порушення мови, тобто виявив ознаки алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 відповіла «випила вина». Працівники поліції ОСОБА_1 неодноразово пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі охорони здоров`я. Окрім того, у працівників поліції була обґрунтована підозра вважати, що особа знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, зважаючи на ознаки, відображені в протоколі та висловлені особі. ОСОБА_1 беззаперечно та без примусу з боку працівників поліції відмовилася від законної вимоги про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Також, працівником поліції було доступно роз`яснено наслідки такої відмови, права та обов`язки. Крім того, наведена у протоколі ознака алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота) не може бути зафіксована на відео і визначається суб`єктивно працівниками поліції. Слід зазначити, що ОСОБА_1 зауважень з приводу складеного протоколу не висловила.

Відповідно до п. 2, 3 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі-Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Таким чином, тільки наявність у водія ознак алкогольного сп`яніння надає право працівнику поліції запропонувати йому пройти огляд на стан сп`яніння, про що і вноситься запис у протокол про вчинення адміністративного правопорушення, останні не повинні підтверджуватися або доводитися матеріалами справи, оскільки огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких саме у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, іншими доказами або спеціальними прийомами (методами) підтверджувати ці ознаки не потрібно. При цьому, кваліфікуючою ознакою є саме факт відмови від проходження огляду, про що зазначено у протоколі від 12.01.2024, тому його фабула повністю відповідає змісту ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник покликається на те, що справа розглянута за відсутності ОСОБА_1 , остання не була належним чином повідомлена про розгляд справи.

Стаття 268 КУпАП визначає права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У частині 1 вказаної статті встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП не відноситься до категорії справ, у яких участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

На виконання вимог ст. 278 КУпАП, при підготовці справи про адміністративне правопорушення до розгляду орган (посадова особа) вирішує, зокрема, питання чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Як регламентують положення ст. 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніше як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначається дата і місце розгляду справи.

Крім того, у матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 про отримання електронних повісток від 12.01.2024 (а.с. 8).

Під час розгляду справи в суді ОСОБА_1 скористатися правовою допомогою адвоката. Адвокат Чорноус А.А. 14.02.2024 звернувся до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справа (а.с. 17).

Так, електронні повістки, які направлялися судом щодо слухання справи, доставлені ОСОБА_1 SMS-повідомленням, що підтверджується довідкою про доставку SMS. Також, ОСОБА_1 та її захисник повідомлялися додатково телефонограмами про слухання справи (а.с. 17, 18, 21).

02.05.2024 до суду подана заява захисником Чорноусом А.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про відкладання розгляду справи.

18.05.2024 захисником Чорноусом А.А. надходить заява про відкладання розгляду справи, в якій вказано вільні дати для призначення розгляду справи. Вирішуючи питання щодо відкладення розгляду справи, суд першої інстанції взяв до уваги подану адвокатом заяву та призначив розгляд справи в один із вказаних вільних днів.

Отже, наведене свідчить про те, що про судове засідання ОСОБА_1 повідомлялася судом неодноразово належним чином. Також ОСОБА_1 скористалася своїм правом на отримання правової допомоги, уклавши договір із адвокатом Чорноусом А.А., який також належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Факт обізнаності ОСОБА_1 та її захисника про наявність адміністративного провадження, що буде розглядатись Баранівським районний судом Житомирської області, є беззаперечним. Тому, з приводу наведених захисником доводів апеляційний суд вважає за необхідне, згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», взяти до уваги рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», яким наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Окрім того, апеляційним судом було у повній мірі забезпечено право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та право на захист шляхом надання можливості взяти участь у судовому засіданні і надати пояснення, а також подати докази. Проте вона цим правом не скористалась, до суду апеляційної інстанції не з`явилась. Апеляційний суд зауважує, що під час апеляційного розгляду справи були вислухані та оцінені усі доводи захисника ОСОБА_2 ,, які останній не зміг висловити у місцевому суді, дана оцінка доказам у справі.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.

Враховуючи наведене, проходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, відсутні підстави для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Чорноуса Анатолія Андрійовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Баранівського районного суду Житомирської області від 19 червня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь