ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року місто Київ

Справа № 759/13687/24

Апеляційне провадження № 33/824/4451/2024

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О. В. розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП

ВСТАНОВИВ

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 580279 від 30.06.2024, ОСОБА_1 30.06.2024 о 16 годині 00 хвилин, за адресою: АДРЕСА_1 , застосувала дії психологічного характеру (кричала, сварилася, агресивно поводилася) чим вчинила домашнє насильство стосовно своєї сестри ОСОБА_2 , тобто адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн в дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,50 грн.

Не погодившись з такою постановою, ОСОБА_1 02 вересня 2024 року подала апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Апеляційну скаргу обґрунтовує неповним встановлення необхідних для вирішення справи обставин, невідповідністю висновків обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що 22.06.2024 близько опівночі її чоловік ОСОБА_3 вкотре вчинив домашнє насильство психологічного, фізичного та економічного характеру стосовно неї мене за адресою спільного проживання: АДРЕСА_2 , у зв?язку з чим вона вперше звернулась на спецлінію «102». По приїзду працівників поліції, останніми стосовно ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Задля безпеки ОСОБА_1 працівники поліції відвезли її за вказаною нею адресою, а саме: АДРЕСА_1 , де проживає її мама та старша донька у квартирі, яка належить її рідній сестрі ОСОБА_2 і де вона проживала з 2015 по 2022 як внутрішньо переміщенні особи.

30.06.2024 близько 16:00 год. до них навідалася її сестра, яка проживає окремо та у присутності мами та дітей почала її ображати, виражалася нецензурною лексикою, хапала за руки, штовхала та виганяла з квартири, крім того, викликала чоловіка у свою підтримку, від якого за тиждень до цього ОСОБА_1 зазнала психологічного та фізичного насильства і боялася зустрічі з ним.

ОСОБА_1 було викликано наряд поліції та по приїзду останні склали щодо сестри ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та винесли ТЗП. ОСОБА_1 доставили за направленням до кімнати кризового реагування для постраждалих осіб від домашнього насильства, як постраждалу особу. Про те, що стосовно неї мене поліцейськими також було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вона не одразу зрозуміла, оскільки була емоційно виснажена та зазнала психологічної шкоди від дій сестри.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року (справа № 759/13686/24) ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, поліцейські склали протокол про адміністративне правопорушення стосовно обох сестер, не розібравшись хто з них постраждалий, а хто кривдник, проте до кімнати кризового реагування доставили саме ОСОБА_1 , як постраждалу особу, тому судом прийнято не правильне та хибне рішення, щодо наявного складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Також в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтоване розглядом справи без повідомлення та участі скаржника, а також тим, що копію постанови ОСОБА_1 отримала тільки 23.08.2024.

12 вересня 2024 року від ОСОБА_3 надійшли пояснення, у яких він вказує, що за два роки шлюбу з ОСОБА_1 він неодноразово чув про жорстоке психологічне насильство над своєю дружиною з боку її сестри ОСОБА_2 . Також, неодноразово бачив СМС-повідомлення з надзвичайним психологічним тиском ОСОБА_2 на його дружину ОСОБА_1 , а інші зхнущання відбувалися лише тоді, коли його не було вдома. Зазначає, що ОСОБА_2 постійно принижувала ОСОБА_1 та погрожувала вигнати з дому її старшу дочку ОСОБА_4 та їхню спільну матір - ОСОБА_5 , які жили на АДРЕСА_3 . Таке психологічне знущання ОСОБА_2 над ОСОБА_1 продовжувалися 2 роки та полягали, зокрема у тому, що ОСОБА_2 вимагала від ОСОБА_1 сплачувати оренду квартири у розмірі 5000 гривень за проживання їхньої матері та її доньки, проте вказані кошти отримувала ОСОБА_2 , а комунальні послуги не оплачувалися, що призвело до заборгованості у розмірі близько 45000 гривень.

Вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції враховує таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається із постанови Святошинського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року справу було розглянуто за відсутності ОСОБА_1 , яку не було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання, оскільки постанова винесена на наступний день після надходження матеріалів судді.

Окрім цього, матеріали справи не містять доказів вручення постанови Святошинського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року ОСОБА_1 раніше, ніж стверджується скаржником - 23 серпня 2024 року.

За таких обставин, враховуючи, що апеляційна скарга подана в межах 10-денного строку з моменту отримання копії постанови, з метою забезпечення права захист та справедливий судовий розгляд суд апеляційної інстанції приходить до висновку строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, а тому його слід поновити

У судовому засіданні ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити з підстав, викладених у ній, оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити.

ОСОБА_2 у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала в повному обсязі, просила відмовити у її задоволенні, залишити в силі постанову суду першої інстанції. Вказала, що ОСОБА_1 зареєстрована в її квартирі як внутрішньо переміщена особа з 2014 року. 23 червня 2024 року вона дозволила ОСОБА_1 побути в її квартирі тиждень, проте через особисті переконання та непорозуміння із ОСОБА_1 подальше співжиття з нею стало неможливим, внаслідок чого постійно виникали конфлікти з приводу залишення квартири.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши думки учасників справи, перевіривши законність, обґрунтованість та вмотивованість постанови суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Суддя суду першої інстанції, оцінивши наявні матеріали справі про адміністративне правопорушення, дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП

Апеляційний суд не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, нормам матеріального й процесуального права, а також доказам, що містяться в матеріалах справи враховуючи таке.

Частиною першої статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, ця форма домашнього насильства з об`єктивної сторони повинна характеризуватися діянням, наслідками та причинним зв`язком між ними.

Разом із цим, вказані дії повинні бути умисними тобто особа, яка його вчинила, має усвідомлювати протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачати її шкідливі наслідки та бажати їх або свідомо допускати настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП).

Усупереч цьому в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, окрім пояснень самих учасниць події, які б вказували на те, що ОСОБА_1 вчиняла щодо своєї сестри ОСОБА_6 діяння, що підпадали б під ознаки домашнього насильства, а саме психологічного насильства у формі образ та небажання покидати чужу оселю, як це описано у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно недоведеними є і наслідки такого насильства у формі побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинення емоційної невпевненості, нездатності захистити себе або завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства сформований лише на протоколі про адміністративне правопорушення, який сам по собі без підтвердження іншими доказами не може слугувати належним доказом вини особи в описаному, оскільки за своєю природою є лише способом фіксації правопорушення, а також на поясненнях учасників події, яким суд не надав належної оцінки в сукупності із поясненнями, які могли б бути надані в судовому засіданні, оскільки учасники справи для цього не викликалися.

Апеляційний суд бере до уваги пояснення ОСОБА_1 , надані нею в судовому засіданні про те, що вона з 30 червня 2024 року отримує послуги Київського міського Центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству, із забезпечення тимчасового місця безпечного перебування для осіб, що постраждали від домашнього насильства, на підтвердження чого нею була надана відповідна довідка, та оцінює їх як такі, що свідчать про те, що ОСОБА_1 є потерпілою у вказаній ситуації, аніж кривдником, з огляду на положення ст. 62 Конституції України щодо тлумачення усіх сумнівів щодо доведеності вини особи на її користь.

Апеляційний суд також враховує, що постанова Святошинського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року (справа № 759/13686/24) про визнання ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за тих самих обставин, не була нею оскаржена та набрала законної сили, що свідчить про фактичне визнання ОСОБА_2 своєї вини у вчиненні психологічного насильства стосовно своєї сестри ОСОБА_1 .

Апеляційний суд зазначає, що конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак домашнього насильства. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплених агресією і бажанням завдати шкоди. Натомість матеріалами справи не доведено умислу ОСОБА_1 на заподіяння шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

У даному випадку дійсним є лише факт того, що атмосфера взаєморозуміння між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є сестрами, відсутнє. За обставин, досліджених у судовому засіданні, виходячи із пояснень учасників провадження, судом встановлено, що 30 червня 2024 року мав місце конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак, даний конфлікт не містив ознак домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_2 у розумінні норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції не були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є помилковим, оскільки не відповідає обставинам справи та наявним у ній доказам.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, постанова Святошинського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року - скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року - скасувати, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2024 року.

Суддя

Київського апеляційного суду О.В. Желепа