ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/19923/24

Провадження № 33/4820/577/24

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду Федорова Н.О., з участю секретаря судового засідання Купельської Н.П., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 липня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , студента НАУ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту тривалістю 7 (сім) діб. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь держави 605 грн. 60 коп. судового збору.

За постановою суду, 11 липня 2024 року о 23 год. 00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї матері ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, ображав, штовхав, смикав за одяг, душив, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю потерпілої.

Непогоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП.

Постанову вважає незаконною з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, порушення права на захист.

Вказує, що домашнього насильства психологічного та фізичного характеру щодо своєї матері він не вчиняв, 11.07.2024 року між ними виник конфлікт на побутовому рівні щодо непринесення ним води, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП.

Докази на підтвердження його вини у вчиненому у матеріалах справи відсутні.

Протокол про адміністративне правопорушення складений з порушеннями, оскільки викладене у ньому обвинувачення є неконкретним, зокрема, не зазначено у чому саме полягало психологічне насильство, і яка психічна та фізична шкода могла бути заподіяна потерпілій.

Рапорт працівника поліції є неналежним доказом, оскільки стосується зовсім іншої події, яка мала місце 13.07.2024 року по Проспекту Миру, 54, поблизу костелу.

Протокол прийняття заяви від ОСОБА_2 про вчинення правопорушення складений в продовження вищевказаного рапорту, отже він також є неналежним та недопустимим доказом.

Пояснення потерпілої ОСОБА_2 , на його думку, є неправдивими, оскільки вона постійно їх змінює, щоразу вигадує різні обставини.

Крім того, вважає, що суд порушив його право на захист, оскільки розглянув справу без його участі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на підтримку поданої апеляційної скарги, потерпілої ОСОБА_2 , яка заперечила проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

Однак, суд під час розгляду даної справи про адміністративне правопорушення цих вимог закону не дотримався.

Так, визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні домашнього насильства, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП, місцевий суд вказав, що його вина доводиться наступними доказами, зокрема даними: протоколу про адміністративне правопорушення № 271292 від 13.07.2024 року, рапорту про повідомлення на лінію «102», протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, поясненнями ОСОБА_2 .

Разом з тим, у постанові не надано оцінку та не наведено аналізу досліджених судом доказів, та не вказано яким чином вони доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП.

З таким висновком місцевого суду не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Так, статтею1732 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки: можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Згідно з п. 3 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже, домашнє насильство або сімейне насильство це насильство чи інше жорстоке поводження однієї людини над іншою у межах сімейних стосунків.

Насильство - застосування силових методів, або психологічного тиску за допомогою погроз, свідомо спрямованих на слабких або тих, хто не може чинити опір. Тобто, будь-яке застосування сили щодо беззахисних.

Насильство має періодичний та регулярний характер.

Основними ознаками домашнього насильства є: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди (фізичної, психологічної); порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Якщо в діях особи немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, то такі дії не є насильством.

Отже, насильство є результатом свідомих дій кривдника, прикріплене агресією і бажанням завдати шкоди, а не прагненням розв`язати спір.

Причини насильства частково зумовлені біологічними та іншими факторами, які дають підстави говорити про певну схильність деяких людей до агресії, однак частіше за все ці фактори взаємодіють з сімейними, суспільними, культурними та іншими факторами зовнішнього характеру і таким чином створюють ситуацію, в якій виникає насильство.

Разом з тим, іншим поняттям, яке характеризує взаємини у сімейному контексті є сімейний конфлікт.

Конфлікт зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій усіх осіб, що залучені до конфлікту.

Сімейний конфлікт виникає внаслідок розбіжностей, непогодженості або суперечностей між членами сім`ї щодо певних питань або проблем.

Зміст сімейного конфлікту складають: міжособистісні відносини і правові і моральні обов`язки, які пов`язані із реалізацією функцій сім`ї, а саме: репродуктивної, виховної, господарсько-економічної, рекреативної (взаємодопомога, підтримка здоров`я, організація відпочинку), комунікативної і регулятивної.

Сімейні конфлікти є однією із найпоширеніших форм конфліктів. Таким чином, конфлікти у сім`ї це протиборство між членами сім`ї на основі зіткнення протилежно спрямованих мотивів і поглядів.

Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Натомість, йому притаманні такі ознаки: відбувається випадково та нерегулярно; сторони діють без злого умислу; сторони однаково впливають на процес; є спільне прагнення вирішити питання (конфлікт).

Органом обвинувачення ОСОБА_1 ставиться у вину вчинення ним 11 липня 2024 року о 23 годині 00 хвилин по АДРЕСА_2 домашнього насильства психологічного та фізичного характеру щодо своєї матері ОСОБА_3 .

Натомість, апеляційним судом встановлено, що 11.07.2024 року в гуртожитку по АДРЕСА_2 між ОСОБА_1 та його матір`ю ОСОБА_2 відбувся конфлікт на побутовому грунті.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненні домашнього насильства щодо своєї матері ОСОБА_3 не визнав. Пояснив, що 11 липня 2024 року близько 23 години 00 хвилин у кімнаті гуртожитку по АДРЕСА_2 , де проживає остання, між ним та його матір`ю ОСОБА_3 відбувся конфлікт, оскільки матір попросила його принести води для прання речей. Однак, він цього не зробив, відмовив у її проханні, запропонував взяти воду в іншому місці, бо мав намір вийти до супермаркету, який згодом зачинявся, і купити собі води. Проте, вона з його рішенням не погодилась та почала кричати і погрожувати, що викличе працівників поліції, таким чином намагаючись вирішити дане питання. З метою уникнення конфлікту він покинув гуртожиток.

Отже, ОСОБА_1 пояснив, що 11 липня 2024 року о 23 год 00 хв у кімнаті гуртожитку по АДРЕСА_2 між ним та його матір`ю відбувся конфлікт, оскільки матір не погодилася з його рішенням щодо не принесення ним води.

Потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційного суду, пояснила, що 11 липня 2024 року близько 23 години 00 хвилин за місцем її проживання у кімнаті гуртожитку по АДРЕСА_2 вона мала намір попрати одяг свого сина, через що попросила його принести води. Однак, він не погодився та почав кричати. Вона налякалась та викликала працівників поліції. Проте, заяви про вчинення щодо неї правопорушення її сином ОСОБА_1 вказаного дня не писала.

Тобто, потерпіла також підтвердила, що 11.07.2024 року о 23 год 00 хв у кімнаті гуртожитку по АДРЕСА_2 між нею та її сином ОСОБА_1 відбувся конфлікт щодо принесення води для прання речей.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП органом обвинувачення надано протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 271292 від 13.07.2024 року, з якого вбачається, що 11 липня 2024 року о 23 годині 00 хвилин по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру щодо своєї матері ОСОБА_3 , яке полягало в її образах, штовханні, смиканні за одяг, намаганні душити за шию, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному та фізичному здоров`ю.

Однак, протокол є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і є лише початковим правовим висновком щодо дій певної особи. Проте сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами протокол не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Зазначене узгоджується із судовою практикою ЄСПЛ (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey)).

До протоколу про адміністративне правопорушення додано рапорт чергового працівника поліції, який зареєстрований у ВнП № 1 Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області 13.07.2024 року за № 18101. З його даних вбачається, що 13.07.2024 року ОСОБА_3 телефонувала на лінію «102» та повідомила про вчинення її сином щодо неї психологічного насильства 13.07.2024 року о 12 годині 07 хвилин по Проспекту Миру, 54 у м. Хмельницький, біля костелу. 13.07.2024 року у заявниці було відібрано письмову заяву про вчинення домашнього насильства, яку зареєстровано ЄО за № 18101 та пояснення (а.с. 6).

Тобто, даний рапорт стосується події, яка сталась 13.07.2024 року о 12 годині 07 хвилин по Проспекту Миру, 54 у м. Хмельницький, біля костелу та не підтверджує вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо своєї матері 11.07.2024 року о 23 год. 00 хв. у кімнаті гуртожитку по АДРЕСА_2 .

Із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 13.07.2024 року, який був доданий до протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що заява ОСОБА_3 про вчинення її сином домашнього насильства зареєстрована 13.07.2024 року за тим же номером, що і рапорт № 18101, тобто стосуються однієї події та є похідною рапорту, який не стосується інкримінованої події та є неналежним доказом.

Натомість, у вказаній письмовій заяві та у своїх письмових поясненнях від 13.07.2024 року (які є похідними від рапорту) ОСОБА_2 вказує про вчинення її сином ОСОБА_1 щодо неї домашнього насильства 11.07.2024 року близько 23 години в кімнаті гуртожитку по вул. Панаса Мирного, 5 у м. Хмельницький.

Тобто, відомості, викладені у рапорті, заяві про вчинення кримінального правопорушення та письмових поясненнях потерпілої не узгоджуються між собою, містять суперечності, тому такі не можуть бути враховані судом.

У судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_4 , інспектор поліції, пояснив, що 13.07.2024 року під час чергування здійснював виїзд на Проспект Миру у м. Хмельницький на виклик жінки про вчинення щодо неї її сином домашнього насильства. На місці події вона повідомила, що її син вимагає у неї кошти. Після цього вони разом пішли до місця її проживання гуртожитку по АДРЕСА_2 . Під час спілкування вона пояснила, що 11.07.2024 року між нею та її сином також був конфлікт. Вахтер, яка перебувала на чергуванні у гуртожитку, підтвердила, що 11 липня 2024 року між ОСОБА_2 та її сином відбувся конфлікт. А тому, він склав протокол щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 1732 КУпАП про вчинення ним 11.07.2024 року домашнього насильства щодо своєї матері.

Отже, вказаний свідок фактично підтвердив, що 11 липня 2024 року між ОСОБА_1 та його матір`ю відбувся конфлікт, про що і було складено протокол.

Свідок ОСОБА_5 , яка працює вахтером у гуртожитку, що була допитана в апеляційному суді за клопотанням потерпілої, пояснила, що 11 липня 2024 року під час її чергування, почула в кімнаті потерпілої голосну розмову. Згодом до неї підійшла ОСОБА_2 та попросила, щоб вони разом пішли до її кімнати. Там був її син, двері були замкнені, він їх не відчинив. Тоді вони разом пішли на вахту та потерпіла викликала працівників поліції.

А тому, поясненнями даного свідка жодним чином не підтверджується вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо своєї матері 11 липня 2024 року.

Отже, із наведених доказів не вбачається у діях ОСОБА_1 агресії, жорстокого поводження над своєю матір`ю, застосування силових методів, психологічного тиску, словесних образ, погроз, залякувань, принижень, тощо, які б завдали шкоди її психічному та фізичному здоров`ю, спричинили емоційну невпевненість. Тобто, ознаки домашнього насильства відсутні.

Крім того, докази, які б підтверджували можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілій в матеріалах справи також відсутні.

Натомість, встановлено, що 11.07.2024 року в гуртожитку по АДРЕСА_2 між ОСОБА_1 та його матір`ю ОСОБА_2 відбулось протиборство між членами сім`ї, зіткнення протилежних інтересів, загострилась суперечка щодо невиконання ОСОБА_1 прохання матері з приводу принесення ним води, тобто між ними виник конфлікт на побутовому грунті, пов`язаний із реалізацією господарської функцій сім`ї.

Наявність конфлікту не свідчить про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо його матері ОСОБА_2 .

Отже, будь яких доказів, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 події і складу інкримінованого адміністративного правопорушення домашнього насильства, матеріали справи не місять.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП. Отже оскаржувана постанова є незаконною.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення (п. 1 ст. 247 КУпАП).

Враховуючи викладене, постанова місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження у даній справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 1732 КУпАП закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не перевіряються, оскільки провадження закривається за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 1732 КУпАП скасувати.

Провадження у справі за ч. 1 ст. 1732 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Федорова Н.О.