Справа № 149/2473/24
Провадження № 33/801/802/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павлюк О. О.
Доповідач: Матківська М. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Матківської М. В.,

розглянувши апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 вересня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП,

Встановив:

Згідно протоколу серії ВАД № 155006 від 27 липня 2024 року, 27 липня 2024 року о 10 год. 05 хв. в м. Хмільник Вінницької області по вул. Ринкова ОСОБА_1 на законну вимогу працівників поліції в категоричній формі відмовився надати будь-який особистий документ та назватися, на прохання пройти до службового автомобіля в категоричній формі відмовився, пручався, штовхався, намагався втекти, чим вчинив злісну непокору законній вимозі працівника поліції, за що відповідальність передбачена статтею 185 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне затримання серії АА № 114434 від 27 липня 2024 року, ОСОБА_1 передано працівникам ЕШМД у зв`язку зі скаргами на стан здоров`я, доставлений до КНП "Хмільницька ЦЛ у зв`язку зі вчиненням правопорушення передбаченого ст. 185 КУпАП, для припинення правопорушення, складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 15 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605,60 грн.

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду зважаючи, що 10-денний термін оскарження постанови випав на вихідний день. По суті справи правопорушник просить оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом під час розгляду справи не дотримано вимог щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення, не оцінені наявні у справі докази, а висновок суду про доведеність вини та наявності в його діях інкримінованого йому складу адміністративного правопорушення є необґрунтованим.

Постанова суду не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню, оскільки працівниками поліції порушено процедуру складання протокола про адміністративне затримання, в тому числі, право затриманого на захист. Матеріали справи не містять доказів забезпечення затриманому права на безоплатну правничу допомогу, всі процесуальні дії здійснювалися поліцейськими за відсутності адвоката, а сам протокол про адміністративне правопорушення складено без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Крім того, правопорушник вважає, що в його діях взагалі відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185 КУпАП, оскільки відсутність при собі військово-облікового документа є порушенням ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за що передбачена відповідальність за іншою статтею, а саме за ст. 210-1 КУпАП.

В судове засідання особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Костюк С. М. не з`явилися. При цьому адвокат Костюк С. М. надіслав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 позбавлений можливості прибути у судове засідання за станом здоров`я, оскільки з 30 вересня 2024 року він госпіталізований до відділення радіонуклідної діагностики та лікування Львівського онкологічного регіонального лікувально-діагностичного центру, відповідно до медичного направлення, копію якого додав до клопотання.

Відповідно до статті 294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду (частина 4). Апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не пізніше ніж за три дні до початку судового засідання (частина 5). Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб (частина 6).

ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, свідченням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 725, згідно якого судова повістка вручена ОСОБА_1 26 вересня 2024 року.

Із долученого до клопотання адвоката Костюка С. М. електронного направлення № 6080-6327-8819-5716, вбачається, що воно виписано 30 серпня 2024 року і дійсне до 30 серпня 2025 року; пацієнт ОСОБА_1 ; категорія направлення: процедура, планова. Підтвердження того, що ОСОБА_1 30 вересня 2024 року госпіталізований і станом на 02 жовтня 2024 року проходить лікування адвокатом чи ОСОБА_1 не надано. У зв`язку з чим відсутні докази поважності причини неявки ОСОБА_1 у судове засідання 02 жовтня 2024 року.

Оскільки ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи та не надав доказів про поважні причини його неявки у судове засідання, така його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду підлягає до задоволення, а апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Згідно вимог статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Як свідчать матеріали справи оскаржувану постанову судом першої інстанції винесено 05 вересня 2024 року (а. с. 20-24), при цьому розписка, яка знаходиться в матеріалах справи (а. с. 25) свідчить про те, що копію постанови суду ОСОБА_2 отримав 09 вересня 2024 року.

Апеляційну скаргу на постанову суду захисник ОСОБА_2 адвокат Костюк С. М. подав 16 вересня 2024 року безпосередньо до суду першої інстанції (а. с. 26-38).

При цьому судом враховується, що останнім днем для подання апеляційної скарги згідно вимог ст. 294 КУпАП було 15 вересня 2024 року (вихідний день неділя), а тому апеляційну скаргу подано у перший робочий день після спливу строку оскарження.

Такі обставини вказують на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, а тому цей строк підлягає поновленню.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ст. 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 155006 від 27 липня 2024 року, 27 липня 2024 року о 10:05 год в м. Хмільник Вінницької області по вул. Ринкова ОСОБА_1 на законну вимогу працівників поліції в категоричній формі відмовився надати будь-який особистий документ та назватися, на прохання пройти до службового автомобіля в категоричній формі відмовився, пручався, штовхався, намагався втекти, чим вчинив злісну непокору законній вимозі працівника поліції (а. с. 2).

25 квітня 2024 року об 11:11 год у зв`язку з припиненням правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП та для складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 був затриманий та переданий працівникам ЕШМД у зв`язку зі скаргами на стан здоров`я, доставлений до КНП "Хмільницька ЦЛ", звільнений 27 липня 2024 року об 11:52 год, про що складено протокол про адміністративне затримання серії АА № 114434 (а. с. 4).

Рапорти ПОГ СПОГ ВВГ Хмільницького РВП ст. л-та поліції Ю. Рихлецького від 27.07.2024 (а. с. 5), ПОГ СПОГ ВВГ Хмільницького РВП л-та поліції А. Марківського від 27.07.2024 (а. с. 6-7), підтверджують та відповідають подіям, що відображені на відеозаписах нагрудних камер працівників поліції (а. с. 11), на яких зафіксовані обставини, що мали місце при складанні протоколів серії ВАД № 155006 від 27 липня 2024 року та АА № 114434 від 27 липня 2024 року.

Згідно довідки КНП "Хмільницька ЦЛ" від 27 липня 2024 року № 336 ОСОБА_1 був доставлений 27 липня 2024 року об 11:11 для обстеження на стан алкогольного сп`яніння та наявність тілесних ушкоджень бригадою швидкої допомоги. Діагноз: садно лівої лобної ділянки, садно правої носогубної складки, садно підборіддя, тверезий. Компресія корінців С-5-С-7 (а. с. 9).

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення.

При цьому, не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість дій працівників поліції стосовно ОСОБА_1 та суттєвих порушень під час оформлення адміністративних матеріалів стосовно нього, що ставили б під сумнів його вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Згідно із ч. 2 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію України» законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.

Відповідальність за ст. 185 КУпАП настає за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Об`єктом цього правопорушення виступають суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, також у сфері державного управління. Об`єктивна сторона: правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції (або члена громадського формування з охорони громадського порядку чи державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку) при виконанні ним службових обов`язків. Суб`єктивна сторона: правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Тобто, протиправним діянням є саме злісна непокора, яка виражається у відмові від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну неповагу до осіб, які охороняють громадський порядок (п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26 червня 1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів»).

Відмова правопорушника проявляється в недвозначній формі словами, жестами, мовчанням, невиконанням вимог, намаганням до втечі та іншими діями чи бездіяльністю.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП підтверджується протоколами: про адміністративне правопорушення серії ВАД № 155006 від 27 липня 2024 року, про адміністративне затримання серії АА № 114434 від 27 липня 2024 року, рапортами та письмовими поясненнями поліцейських, відеозаписом з місця події.

Факт інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, за обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, які повністю узгоджуються між собою.

Підстав вважати їх недопустимими апеляційний суд не вбачає.

З відеозаписів нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 дійсно на законну вимогу працівників поліції надати військово-облікові документи або інші документи для встановлення особи на підставі ст. 32 Закону України "Про національну поліцію" категорично відмовився. В подальшому така вимога з відповідним посиланням на вказану статтю неодноразово повторювалися працівниками поліції, однак ОСОБА_1 не була виконані. Наслідки невиконання законних вимог поліцейських, зокрема можливість застосування спецзасобів, заходів фізичного впливу, адміністративного затримання, ОСОБА_1 неодноразово роз`яснювалися.

При цьому апеляційний суд наголошує на тому, що у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 444/2115/17 зроблено висновок, що невиконання вимоги працівника поліції, яка, очевидно, входить до кола його повноважень, не може бути визнана правомірним, якщо особа, виходячи зі своєї оцінки ситуації, вважає таку вимогу безпідставною, і навіть якщо в подальшому виявиться, що ця вимога ґрунтувалася на неправильній оцінці ситуації поліцейським і не мала достатніх підстав.

Отже, невиконання законної вимоги поліцейського не допускається. Правопорушник володіє правом оскаржувати незаконні на його думку дії працівників поліції, однак ухилення від виконання вимоги працівника поліції на момент оголошення такої вимоги, не може вважатися допустимим способом захисту ймовірно порушених прав та свідчить виключно про зухвале нехтування громадянином встановленого законодавством порядку.

Доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відсутність при собі військово-облікового документа є порушенням ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за що передбачена відповідальність за іншою статтею, а саме за ст. 210-1 КУпАП, а тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, апеляційним судом розцінюється критично.

Статтею 210-1 КУпАП передбачена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Разом з тим у даній справі має місце саме невиконання законної вимоги працівника поліції всупереч вимог Закону України «Про національну поліцію», а тому твердження правопорушника про те, що у його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого саме ст. 210-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє та розцінює як своєрідний спосіб захисту з метою ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Доводи апеляційної скарги, щодо порушення працівниками поліції права ОСОБА_1 на захист, були розглянуті судом першої інстанції, про що обґрунтовано зроблено наступний висновок:

«Що стосується порушення права ОСОБА_1 на захист, суддя керується тим, що у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи (захисник). Згідно ст. 256 КУпАП при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, зокрема право на правову допомогу, про що робиться відмітка у протоколі.

З досліджених матеріалів не встановлено, що вказану гарантію було порушено на будь-якій стадії провадження. Так, на вимогу ОСОБА_1 , а також на виконання вимог ст. 261 КУпАП, уповноваженими особами поліції було повідомлено орган БПД. В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що в лікарні до нього прийшов адвокат на ім`я ОСОБА_3 , вони поспілкувалися і він отримав консультацію, після чого адвокат послався на зайнятість у іншій справі в райвідділі та з лікарні поїхав. Протягом судового розгляду захист інтересів ОСОБА_1 здійснював адвокат Костюк С. М. з реалізацією відповідних повноважень.

При цьому суддя звертає увагу і на те, що надання безоплатної правової допомоги та відповідне залучення адвоката вимагає насамперед ідентифікації особи, якій така правова допомога має надаватися. Також вимога ОСОБА_1 про надання йому адвоката, висловлена поліцейськими, зокрема і до встановлення його особи, не могла бути виконана негайно, а вимагала від них реалізації певного комплексу організаційних дій, та зрештою була здійснена. При цьому складання протоколу, що лише фіксує обставини інкримінованого правопорушення, та не є розглядом справи по суті, без присутності адвоката, на що вказував захисник у судовому засіданні, не є безумовною підставою для висновку про порушення права на захист за сукупністю з іншими встановленими обставинами, зокрема і зважаючи на те, що протокол ОСОБА_1 не підписував і від дачі пояснень відмовився, а права йому роз`яснені під відеозапис поліцейським.»

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення і його мотивування є достатніми й зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів і викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах установлених цим Кодексом та іншими законами України (частина 1). При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина 2).

Застосований судом першої інстанції до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

Постанова суду першої інстанції є законна та обґрунтована, а тому підстави для її скасування чи зміни відсутні.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно; вина ОСОБА_1 доведена повністю, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, а призначене судом адміністративне стягнення повністю відповідає вимогам статті 33 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

Постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 вересня 2024 року.

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 вересня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. В. Матківська