Номер провадження: 33/813/2008/24
Номер справи місцевого суду: 510/1141/24
Головуючий у першій інстанції Бошков І.Д.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Карташова О.Ю.

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_1

адвоката - Завгороднього Ігоря В`ячеславовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеса апеляційну скаргу адвоката Завгороднього Ігоря В`ячеславовича в інтересах особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову Ренійського районного суду Одеської області від 08 липня 2024 року, у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Ренійського районного суду Одеської області від 08.07.2024 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 13 600 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 605,60 грн. у дохід держави.

Як зазначено в постанові суду, виходячи з наданого протоколу, 16.05.2024 року о 09:50 год. в районі п/з 1351 на відстані 800 метрів від лінії ДКУ в напрямку м. Ізмаїл м. Рені, прикордонним нарядом Контрольний пост, було виявлено громадянина України ОСОБА_2 , який спільно із гр. ОСОБА_3 , намагався незаконно перетнути державний кордон України в Р. Молодова в пішому порядку поза пунктом пропуску без відповідних документів, чим порушив ст. 3 ЗУ Про державний кордон України.

Своїми діями ОСОБА_2 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та порушив вимоги ст. 9 ЗУ Про державний кордон України.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції адвокат Завгородній І.В. який діє в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, просить скасувати постанову Ренійського районного суду Одеської області від 08.07.2024 у справі №510/1141/24 за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП в діях громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В скарзі звертається увага, що ОСОБА_2 взяв особисту участь у судовому засіданні, яке відбулося 08.07.2024, та дав правдиві пояснення, щодо обставин справи, які не спростовані належними та допустимими доказами. ОСОБА_2 пояснив, що він разом з громадянином України ОСОБА_4 16.05.2024 року близько 7:00, рухався автомобільним транспортом з міста Ізмаїл до міста Рені автомобільною дорогою загального користування державного (міжнародного) значення (траса М15). На в`їзд в населений пункт Новосільське Ренійського району Одеської області на стаціонарному блокпосту транспортний засіб зупинили військові службові особи Державної прикордонної служби України. Після перевірки документів, громадянина ОСОБА_2 та ОСОБА_5 службові особи Державної прикордонної служби України доставили на службовому транспорті Держприкордонслужби в місто Рені, де іншою службовою особою помічником начальника відділу з адміністративно-юрисдикційної діяльності відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 (тип Б) капітаном ОСОБА_6 складено: протокол про адміністративне затримання громадянина України ОСОБА_2 на строк до 3 діб; протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів; протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ №264362 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП; рапорт з мотивів затримання військовими службовими особами Держприкордонслужби ОСОБА_2 на відстані 800 метрів від лінії державного кордону нібито за спробу незаконного перетинання ОСОБА_2 державного кордону України з Республікою Молдова поза пунктом пропуску через державний кордон України з метою уникнення мобілізації до лав ЗСУ. До протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ № 264362 долучено рапорт за підписом ОСОБА_6 , пояснення ОСОБА_2 , копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .

В скарзі наголошується, що суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що усі процесуальні документи складено не за місцем події або місцем фактичного затримання ОСОБА_2 (800 метрів від лінії кордону), а в м. Рені, що чітко вбачається з протоколу про адміністративне затримання, протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів, протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ № 264362 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. ОСОБА_2 дав правдиві пояснення з приводу того, що помічник начальника відділу з адміністративно-юрисдикційної діяльності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) капітан ОСОБА_6 не була на місці події, не була очевидцем обставин справи та не брала особисту участь у затриманні двох громадян України при спробі перетнути державний кордон. Як пояснив ОСОБА_2 , відомості в протоколах про затримання, про адміністративне правопорушення та в рапорті ОСОБА_6 виклала з чужих слів, чим поставила під сумнів їх достовірність, що вимагало від суду їх ретельної перевірки, шляхом встановлення дійсних обставин затримання ОСОБА_2 , адже це має ключове значення для правильного вирішення справи. Пояснення ОСОБА_2 не можуть бути спростовані відомостями з чужих слів без дослідження в суді першоджерела - пояснень службових осіб Держприкордонслужби, які брали безпосередню участь у затриманні громадянина ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

У суді першої інстанції захисник у клопотанні звернув увагу суду на відсутність належних та допустимих доказів винуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. У свою чергу суд першої інстанції зобов?язаний був виходити з правового принципу презумпції невинуватості, за яким, щодо особи, яка підозрюється у вчиненні правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством.

Згідно з частиною другою статті 251 КУПАП, обов?язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Однак особа, яка складала адмінпротокол, не зібрала та не долучила до справи докази про вчинення громадянином України ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, зокрема рапорти або пояснення службових осіб Держприкордонслужби, які брали участь у затриманні ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Так, у протоколі про адміністративне правопорушення ПРУ №264362 зазначено, що громадянин ОСОБА_2 спільно з громадянином ОСОБА_4 намагалися перетнути державний кордон України. Однак до зазначеного протоколу не долучено жодного належного (прямого) доказу спроби незаконного перетинання кордону громадянином України ОСОБА_2 у матеріалах справи відсутні пояснення свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кіно-зйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд може встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення/винність ОСОБА_2 та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Із письмових пояснень ОСОБА_2 , долучених до протоколу, вбачається лише те, що він відмовився давати будь-які пояснення службовим особам Держприкордонслужби. Отже, письмові пояснення ОСОБА_2 не містять будь-яких даних, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. У протоколі про адміністративне правопорушення ПдРУ №264362, який складено 16.05.2024, зазначено, що до нього додається рапорт. У рапорті ОСОБА_6 , яка не перебувала на місці події та не була свідком затримання ОСОБА_2 , зазначила лише припущення з приводу того, що громадянин України ОСОБА_2 разом з громадянином України ОСОБА_4 був затриманий за спробу перетнути державний кордон України з Республікою Молдова з метою уникнути мобілізації до лав Збройних Сил України. Проте рапорт фактично був складений 17.05.2024, що підтверджується способом його виготовлення та довідковою інформацією, зазначеною в кінці рапорту з датою: «17.05.2024» та «підписом» капітана ОСОБА_6 16.05.2024 службові особи Держприкордонслужби доставили громадянина ОСОБА_2 до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою подальшої мобілізації його до лав Збройних Сил України. Однак ОСОБА_2 не був мобілізований, що лише підтверджує той факт, що перетинання державного кордону України.

ОСОБА_2 не ставив за мету ухилитися від мобілізації шляхом незаконного перетинання державного кордону України. Навпаки своєю поведінкою ОСОБА_2 продемонстрував, що він правосвідомий громадянин України, який виконує всі законні вимоги службових осіб органів державної влади та контролю. Таким чином, через зовнішні протиріччя рапорту з протоколом про адміністративне правопорушення, а також припущення щодо наміру ОСОБА_2 ухилитися від мобілізації, дозволяє стверджувати, що рапорт та протокол про адміністративне правопорушення є неналежними та недопустимими доказами у справі № 510/1141/24. Отже, суд першої інстанції зобов?язаний був щонайменше перевірити поясненням ОСОБА_2 шляхом опитування осіб, які надали первинні пояснення капітану ОСОБА_6 . Однак суд першої інстанції цього не зробив, тобто порушив приписи статей 245, 252, 280 КУпАП, які визначають завдання судочинства, а саме зобов?язують суд: повно, всебічно та об?єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з?ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з?ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В скарзі акцентується увага на тому, що повними та достовірними є пояснення особи, які вона дає в суді, у тому числі відповідаючи на запитання суду. Ураховуючи факт неможливості спростування пояснень ОСОБА_2 щодо обставин справи, суд першої інстанції зобов?язаний був покласти їх в основу судового рішення або навести вагомі аргументи їх відхилення. Проте, суд першої інстанції цього не зробив, а натомість виніс не вмотивовану постанову, яка підлягає скасуванню як необґрунтована.

В апеляційній скарзі також зазначено, що ознайомившись з матеріалами справи № 510/1141/24 та одержавши письмові пояснення від громадянина України ОСОБА_2 . захисник дійшов висновку, що обставини справи № 510/1141/24 виключають провадження в справі адміністративне правопорушення, з огляду на відсутність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Оскільки ОСОБА_2 не наблизився до лінії кордону на відстань менше 50 метрів, що прямо заборонено приписами пункту 2-1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про прикордонний режим» від 27.07.1998 № 1147. ОСОБА_2 не вчиняв дії, спрямовані на уникнення його ідентифікації та не чинив опір службовим особам Державної прикордонної служби України під час виконання ними обов?язків з контролю за додержанням прикордонного режиму у контрольованому прикордонному районі (прикордонній смузі). Отже, своїми діями, які виразилися в пересуванні по території України на автомобільному транспорті автомобільною дорогою загального користування на відстані 800 метрів від лінії державного кордону України з Республікою Молдова, ОСОБА_2 не порушив приписи пункту 2-1 Постанови КМУ від 27.07.1998 № 1147. Таким чином, відсутні обґрунтовані підстави підозрювати (стверджувати), що ОСОБА_2 був затриманий при спробі перетнути державний кордон України з Республікою Молдовою поза межами пункту пропуску.

В скарзі наголошується, що ОСОБА_2 не перетинав державний кордон України з Республікою Молдовою з використанням підробленого документа або в інший протиправний спосіб. Під час особистого огляду, огляду речей у ОСОБА_2 не було виявлено та вилучено підроблені документи. Відсутність закордонного паспорту лише підтверджує пояснення ОСОБА_7 щодо відсутності в нього умислу на перетин державного кордону України. Отже, ОСОБА_2 не порушував приписи статті 9 Закону України «Про державний кордон України». ОСОБА_2 рухався автомобільним транспортом з міста Ізмаїл до міста Рені Одеської області автомобільною дорогою загального користування, мав при собі документ, що посвідчує особу - паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , який пред?явив на першу вимогу осіб, які здійснювали контроль за дотриманням спеціального прикордонного режиму, тобто ОСОБА_2 виконав приписи пункту 10 Положення №1147.

Підсумовуючи викладене в скарзі, зазначено, що у діях ОСОБА_2 , які виразилися в пересуванні по території України на автомобільному транспорті автомобільною дорогою загального користування на відстані 800 метрів від лінії державного кордону України з Республікою Молдова, відсутній склад адміністративного правопорушення,

передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Заслухавши адвоката Завгороднього І.В. який діє в інтересах ОСОБА_2 , який наполягав на задоволенні його апеляційної скарги, дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить наступного висновку.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. ст. 251,252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Так, визнаючи ОСОБА_2 винним, суд першої інстанції виходив із того, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, підтверджується зібраними по справі доказами в їх сукупності, згідно ст. 251 КУпАП: протоколом про адміністративне правопорушення ПдРУ № 264362 від 16.05.2024 року, рапортом начальника впс Рені ти Б, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 16.05.2024 року, інформацією, що міститься у журналі судового засідання та аудіо, та відео-диску судового засідання.

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:

- протокол про адміністративне затримання ОСОБА_2 від 16.05.2024 року;

- протокол про адміністративне затримання ПдРУ №264362, з якого вбачається, що 16.05.2024 року о 09:50 год. в районі п/з 1351 на відстані 800 метрів від лінії ДКУ в напрямку м. Ізмаїл м. Рені, прикордонним нарядом Контрольний пост, було виявлено громадянина України ОСОБА_2 , який спільно із гр. ОСОБА_3 , намагався незаконно перетнути державний кордон України в Р. Молодова в пішому порядку поза пунктом пропуску без відповідних документів, чим порушив ст. 3 ЗУ Про державний кордон України. Своїми діями даний громадянин порушив правило перетину, скоїв правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП;

-рапорт помічника начальника відділу (з адміністративно-юрисдикційної діяльності) відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 (тип Б) капітана ОСОБА_8 , з якого вбачається, що 16.05.2024 року о 09 год. 50 хв. на ділянці відповідальності впс ІНФОРМАЦІЯ_2 (тип Ю) п/н КрП у складі майстер-сержанта ОСОБА_9 НОМЕР_2 на відстані 800 м. від державного кордону України в районі прикордонного знаку № 1351 виявлено та затримано групу осіб: гр. України ОСОБА_10 та ОСОБА_2 за спробу незаконного перетину ДКУ з України в Р. Молдова в пішому порядку поза пунктом пропуску через ДК без відповідних документів, які дають право на перетин державного кордону, ухиляючись від військового призову в період дії на території України військового стану, вищевказаних громадян затримано до 3-х діб;

- протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення документів, з якого вбачається, що у ОСОБА_2 було тимчасово вилучено паспорт громадянина України та мобільний телефон;

-пояснення ОСОБА_2 , з яких вбачається, що у відповідності до ст. 63 Конституції України останній відмовляється від дачі пояснень, претензій до представників ДПСУ не має.

Суд має обґрунтовувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі презумпції невинуватості, закріпленому у ст. 62 Конституції України.

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення та винуватості конкретної особи в його вчиненні покладається на адміністративний орган, в той час як особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Однак, суд першої інстанції проігнорував вищезазначені норми закону та формально підійшов до розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи, що 16.05.2024 року о 09:50 год. на ділянці відповідальності впс ІНФОРМАЦІЯ_2 (тип Ю) п/н КрП у складі майстер-сержанта ОСОБА_9 НОМЕР_2 на відстані 800 м. від державного кордону України в районі прикордонного знаку № 1351 виявлено та затримано групу осіб: гр. України ОСОБА_10 та ОСОБА_2 за спробу незаконного перетину ДКУ з України в Р. Молдова в пішому порядку поза пунктом пропуску через ДК без відповідних документів, які дають право на перетин державного кордону, ухиляючись від військового призову в період дії на території України військового стану. За цим фактом на ОСОБА_2 було складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Частина 2 ст. 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізичні осудні особи, які досягли 16-річного віку).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Згідно ст. 9 Закону України Про Державний кордон України перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Відповідно до ст. 12 Закону України Про державний кордон України пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Крім того, відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Однак, матеріали справи не містять схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування, маршрут руху порушника та лінію державного кордону, не вказані свідки, які могли б підтвердити чи спростувати факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 , а також фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на причетність ОСОБА_2 до інкримінованого йому правопорушення.

Одеський апеляційний суд зазначає, що наявними в матеріалах справи про адміністративне правопорушення факт перетинання кордону ОСОБА_2 не зафіксовано, і у матеріалах справи відсутні об`єктивні дані, які б беззаперечно вказували на те, що було вчинено адміністративне правопорушення та ОСОБА_2 винний в його вчиненні.

Відповідно до п. 8, 9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення від 09.12.2020 року затверджену Міністерством юстиції України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, що передбачає відповідальність за це правопорушення; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, адреса місця проживання або перебування, місце роботи, посада, реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер і серія (за наявності) паспорта для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті громадянина України); інформація про роз`яснення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності її прав і обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та статтею 268 Кодексу; прізвища, імена, по батькові, адреси місця проживання або перебування свідків, прізвище викривача (за його письмовою згодою) (якщо такі є); пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Особа, щодо якої складається протокол про адміністративне правопорушення, має право надати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які вносяться до протоколу і засвідчуються підписом зазначеної особи. Пояснення може додаватись до протоколу окремо, про що робиться запис у протоколі.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актів, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі.

Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколу про адміністративне правопорушення.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №264362 від 16.05.2024 року не конкретизовано, в чому саме полягає спроба незаконного перетину державного кордону ОСОБА_2 , не зазначено спосіб у який він намагався перетнути кордон, не місять пояснень іншої особи ОСОБА_11 з яким ОСОБА_2 нібито намагався перетнути кордон, не має рапорту від особи яка безпосередньо виявила громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_11 на відстані 800 м. від ДКУ.

Протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, оскільки за своєю суттю протокол є процесуальним документом, який складений уповноваженим органом щодо вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП та який є підставою для подальшого провадження у справі. Обставини, викладені в протоколі, підлягають перевірці та оцінці за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій».

Крім того, допитаний ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції пояснив, що він разом з громадянином України ОСОБА_4 16.05.2024 близько 7:00 години рухався автомобільним транспортом з м. Ізмаїл до м. Рені, автомобільною дорогою загального користування державного (міжнародного) значення (траса М15). На в`їзд в населений пункт Новосільське Ренійського району Одеської області на стаціонарному блокпосту транспортний засіб зупинили військові службові особи Державної прикордонної служби України. Після перевірки документів, громадянина ОСОБА_2 та ОСОБА_5 службові особи Державної прикордонної служби України, доставили на службовому транспорті Держприкордонслужби в м. Рені, де іншою службовою особою помічником начальника відділу з адміністративно-юрисдикційної діяльності відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 (тип Б) капітаном ОСОБА_6 складено протокол про адміністративне правопорушення, протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей та документів, протокол про адміністративне затримання, рапорт.

Отже, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, а тому всі сумніви і припущення стосовно наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення повинні тлумачитися на його користь.

Отже, об`єктивних доказів того, що ОСОБА_2 у складі групи осіб спільно з ОСОБА_12 намагався незаконно поза пунктом пропуску перетнути кордон з України в Республіку Молдову, як про те зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення ПдРУ №264362 від 16.05.2024 року, матеріали справи не містять.

Перебування ОСОБА_13 за 800 м від лінії державного кордону на напрямку н.п. Ізмаїл, не свідчить про намір незаконного його перетину.

Апеляційний суд позбавлений можливості спростувати позицію апелянта, щодо того, що він їхав з м. Ізмаїл до м. Рені автомобільною дорогою загального користування, державного (міжнародного) значення (траса М15), а перебував на зазначеній трасі не з метою незаконного перетину державного кордону, оскільки органом яким складено протокол про адміністративне правопорушення не долучено належних та допустимих доказів, які б спростовували позицію апелянта.

Згідно ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення.

Ні районний суд, ні апеляційний суд не мають права перебирати на себе визначений ст. 251 КУпАП обов`язок збирання доказів, який покладений у даному випадку на орган поліції.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у скоєнні діяння, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

У п. 43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), сформовано висновок згідно якого «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення за результатами розгляду справи, не взяв до уваги наявність сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_2 , яка не була підтверджена належними і допустимими доказами, чим порушив вимоги норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Виходячи зі змісту ст. 62 Конституції України, принцип презумпції невинуватості особи полягає в тому, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене в своїй сукупності дає підстави апеляційному суду дійти висновку про недоведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 7, 251, 268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Завгороднього Ігоря В`ячеславовича який діє в інтересах особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Ренійського районного суду Одеської області від 08 липня 2024 року, у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП - скасувати.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, закрити з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов