Справа №585/1623/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Євтюшенкова В. І.
Номер провадження 33/816/737/24 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 вересня 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 592/2584/24 за апеляційною скаргою захисника АВРАМЕНКА О. В. на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.04.2024, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП,

установив:

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, оскільки суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, неповно дослідив докази, невірно застосував норми матеріального і процесуального права, рішення суду від 15.11.2023 за ч. 1 ст. 130 КУпАП на момент складення відносно нього протоколу за ч. 2 ст. 130 КУпАП та винесення оскаржуваної постанови законної сили не набрало. Лише 21.06.2024 вказана постанова набрала законної сили після її перегляду судом апеляційної інстанції.

Постановою судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16.04.2024 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 34000 грн із позбавленням права керування т/з на строк 3 роки без оплатного вилученого т/з. Стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

Згідно постанови судді, ОСОБА_3 31.03.2024 о 14 год. 48 хв. в м. Ромни по вул. Сумська керував т/з Landrover Discovery, н. з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (розширені зіниці очей, порушення мови), відмовився від проходження у встановленому порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, повторно протягом року, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, учасники провадження у справі про адміністративне правопорушення в судове засідання не з`явились, будь-яких заяв чи клопотань від них до суду апеляційної інстанції не надходило, тому апеляційний суд вважає можливим здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутність сторін провадження, оскільки це не суперечить вимогам ст. 269 і 294 КУпАП і судовій практиці ЄСПЛ, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у §1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р (далі Конвенція), «…не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання; Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції і повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець…» (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany); «…заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання…» (рішення від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S. A. v. Spain); «…обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається на відповідні державні судові органи; розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору; нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції…» (рішення від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України»); «…саме на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні…» (рішення від 06.09.2007 у справі «Цихановський проти України», від 18.10.2007 у справі «Коновалов проти України»).

Перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 655084 від 31.03.2024, суддя суду першої інстанції дійшла висновку, що водій ОСОБА_3 керував т/з із ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, вчинене повторно протягом року, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

- відеозаписами з технічних засобів поліцейських, якими підтверджуються обставини зупинки т/з Landrover Discovery, н. з. НОМЕР_1 , встановлення особи водія, яким виявився ОСОБА_3 , виявлення у нього ознак наркотичного сп`яніння, відмови останнього від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку (а. с. 9);

- копією постанови судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15.11.2023 про притягнення ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. с. 8).

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, окрім іншого, настає за відмову особи, яка керує т/з, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, а згідно ч. 2 цієї статті відповідальність настає за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч. 1 цієї статті.

Необхідно зауважити, що диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому в протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_3 вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан наркотичного сп`яніння, проводиться у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами). Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.

Так, відповідно п. 12 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», у разі наявності підстав вважати, що водій т/з перебуває у стані наркотичного сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. При цьому, згідно п. 7, 8 розділу ІІІ цієї Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.

Положення ст. 266 КУпАП напряму не регламентують дії поліцейського та не визначають порядок і форму фіксації ним відмови водія (особи, яка керує т/з) від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, а тому у разі вчинення вказаними особами таких дій поліцейському слід керуватись п. 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», згідно якого у разі відмови водія т/з від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Таким чином, ОСОБА_3 щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, а водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), а кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія, який повинен контролювати свій т/з таким чином, щоб бути завжди у змозі належним чином їм управляти, бути ознайомленим з правилами дорожнього руху, приписами в області безпеки дорожнього руху, а також з такими факторами, які можуть вплинути на його поведінку (п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що поліцейським при складанні відносно ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього. При цьому вказаний вище протокол про адміністративне правопорушення містить всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до змісту протоколу (ст. 256 КУпАП), зокрема суть правопорушення (об`єктивна сторона) відмова особи, яка керує т/з, від проходження відповідно встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, конкретний пункт ПДР 2.5 і нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність ч. 2 ст. 130 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги щодо недопустимості протоколу як доказу і неправильності як процесуального документу не відповідають фактичним обставинам справи і задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд вважає необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, 31.03.2024 відносно ОСОБА_3 був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП, а 15.11.2023 постановою судді Роменського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому вказана постанова судді суду першої інстанції 28.11.2023 набрала законної сили (а. с. 8). Тобто, станом на 31.03.2024 день складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП та ухвалення суддею суду першої інстанції постанови від 16.04.2024 вже існувало судове рішення, яке набрало законної сили, за яким ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Той факт, що в подальшому постанова судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15.11.2023 була оскаржена в апеляційному порядку, не є підставою для закриття провадження у справі, оскільки, по-перше, вказана постанова була оскаржена з пропуском встановленого ст. 294 КУпАП строку на її оскарження, у зв`язку із чим ОСОБА_3 просив поновити такий строк, а по-друге, постановою Сумського апеляційного суду від 21.06.2024 постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15.11.2023 було залишено без змін.

Несповіщення ОСОБА_3 про час і місце судового розгляду протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП в порядку ст. 277-2 КУпАП дійсно мало місце, але наявність вказаного вище факту не є істотним порушенням вимог законодавства України про адміністративні правопорушення, оскільки у даному випадку права, свободи та законні інтереси ОСОБА_3 не були порушені, останній був повідомлений про час і місце судового розгляду поліцейським при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, а тому був обізнаний про розгляд справи 16.04.2024 Роменським міськрайонним судом Сумської області, про що свідчать наявні у справі відеозаписи події. Тобто, недотримання суддею суду першої інстанції процедури повідомлення про судовий розгляд в порядку ст. 277-2 КУпАП не призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини. При цьому необхідно зауважити, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, крім іншого, є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП), а завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Послідовність викладення в диспозиціях правових норм наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів адміністративного судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, охорона прав і свобод громадян, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків. При цьому невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

Крім того, судом апеляційної інстанції у повній мірі поновлено процесуальні права ОСОБА_3 , зокрема надана можливість приймати участь в апеляційному розгляді справи, обґрунтувати свою правову позицію, надавати докази, заявляти клопотання, а також користуватись іншими процесуальними правами.

Суддя суду першої інстанції не вийшла за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16.04.2024 відносно ОСОБА_4 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов