Номер провадження: 33/813/2301/24
Номер справи місцевого суду: 509/3751/24
Головуючий у першій інстанції Бочаров А.І.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю секретаря Козлової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 серпня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 червня 2024 року справи №509/3751/24 за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), та № 509/3752/24 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_1 об`єднані в одне провадженні, присвоєно №509/3751/24 провадження 3/509/2325/24.

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. Також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 15.06.2024 року, близько 22:05 год., гр. ОСОБА_1 , знаходячись за місцем свого мешкання, а саме: АДРЕСА_1 , в нетверезому стані, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї племінниці гр. ОСОБА_2 , та своєї сестри гр. ОСОБА_3 , а саме грубо їх ображав нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілим.

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 серпня 2024 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 (а.с. 24-25).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 22.08.2024 року ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 (а.с. 28-29).

В судове засідання, призначене на 25.09.2024 року о 11:20 год., учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив розглянути справи за його відсутності (а.с. 29).

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності також має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляду справи користуватися юридичною допомогою, оскаржувати постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі №676/752/17, від 21.03.2019 у справі №489/1004/17, від 30.01.2020 у справі №308/12552/16-а та у справі №482/9/17, від 06.02.2020 у справі №205/7145/16-а зробив наступні висновки:

«…закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи».

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.13.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КУпАП щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи це можливо лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і якщо від неї не надійшло клопотання про його відкладення.

Відповідно до ч.1 ст. 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначається дата і місце розгляду справи.

Згідно постанови Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 серпня 2024 року, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, розгляд вказаної справи відбувся без його присутності.

Однак, матеріали справи не містять даних про те, що судом першої інстанції належним чином повідомлено ОСОБА_1 про дату і місце розгляду справи, призначеного на 13.08.2024 року.

Із зазначеного вбачається, що судом першої інстанції, в порушення вимог ст. 268 КУпАП, справу розглянуто без участі ОСОБА_1 , який, відповідно до вимог ч. 1 ст. 277-2 цього Кодексу, не був належним чином повідомлений про дату і місце розгляду справи, а тому його доводи в апеляційній скарзі про порушення права на захист в суді, є обґрунтованими.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку про порушення судом першої інстанції процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки справу розглянуто за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не повідомленої належним чином про час і місце судового засідання, що зобов`язує суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції і прийняти нову, як того вимагає п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП.

Щодо суті вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, апеляційний суд зазначає наступне.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, до суду надано протоколи серії ВАД № 105498 від 16.16.2024 року (а.с.2) та ВАД № 105499 від 16.16.2024 року (а.с.13).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, серії ВАД № 105498 від 16.16.2024, 15.06.2024 року, близько 22:05 год., гр. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , в нетверезому стані, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї сестри гр. ОСОБА_3 , а саме ображав її нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілій (а.с.2).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, серії ВАД № 105499 від 16.16.2024, 15.06.2024 року, близько 22:05 год., гр. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , в нетверезому стані, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї племінниці гр. ОСОБА_2 , а саме ображав її грубою нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілій (а.с.13).

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 червня 2024 року справи №509/3751/24 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та № 509/3752/24 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_1 були об`єднані в одне провадженні, присвоєно № 509/3751/24, провадження 3/509/2325/24.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив із того, що вина правопорушника підтверджується: протоколами про адміністративне правопорушення, серії ВАД № 105498 від 16.06.2024 року, серії ВАД № 105499 від 16.06.2024 року, письмовими поясненнями правопорушника, письмовими поясненнями потерпілих ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , та матеріалами справи.

Однак, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є фізична осудна особа, яка досягла 16- річного віку.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Апеляційний суд зауважує, що норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вирізняє такі види домашнього насильства:

фізичне насильство, що є формою домашнього насильства, та включає: ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру;

психологічне насильство - насильство, пов`язане з тиском одного члена сім`ї на психіку іншого через навмисні словесні образи або погрози, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

економічне насильство - навмисні дії одного члена сім`ї щодо іншого, спрямовані на позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

З аналізу наведених норм права, вбачається, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є матеріальним, тобто об`єктивна сторона такого адміністративного правопорушення передбачає настання наслідків як його обов`язкову ознаку.

Протоколи, серії ВАД № 105498, ВАД № 105499 від 16.06.2024 року, складені відносно ОСОБА_1 , не містять відомостей про наслідки, настання яких є обов`язковою умовою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення також не містять доказів, належних в розумінні ст. 251 КУпАП, про спричинення діями ОСОБА_1 потерпілим ОСОБА_3 та ОСОБА_2 наслідків у вигляді фактичного настання психологічної шкоди.

Апеляційний суд вважає, що тільки у тому випадку, коли конфліктні стосунки та вживання нецензурної лексики спрямовані на обмеження волевиявлення особи, або якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, зазначені дії становлять собою об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

Наявними матеріалами справи достовірно встановлено, що 15.06.2024 року, близько 22:05 год., знаходячись за адресою АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 відбулася сварка з використанням нецензурної лексики, проте зазначене не можна трактувати як вчинення насильства в сім`ї.

Відтак, обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок як про подію адміністративного правопорушення, так і про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Об`єктивна сторона, зазначена в протоколах, за умови невизнання вини ОСОБА_1 своєї провини, за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої, не є доведеною в розумінні «поза розумним сумнівом».

Разом з тим, доводи ОСОБА_1 , в частині того, що оскільки потерпілі не мешкають однією сім`єю разом з ним, не пов`язані спільним побутом, то він не є особою, на яку поширюються дія Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є помилковими, з огляду на те, що відповідно до частини 2 та 3 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на рідних братів і сестер, а також на інших родичів: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука).

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 є рідною сестрою ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 , його племінницею, що не заперечується сторонами, дія вказаного вище Закону поширюється на даних осіб.

Однак, враховуючи відсутність в матеріалах справи про адміністративне правопорушення об`єктивних та достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , наявність протилежних пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та потерпілих, відсутність відомостей про наслідки психологічного насильства для потерпілих, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Апеляційний суд наголошує, що обов`язок збирання доказів покладається саме на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 62 Конституції України, яка гарантує дотримання державою принципу презумпції невинуватості особи, передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( рішення від 18 січня 1978 року у справі « Ірландія проти Сполученого Королівства » ( Ireland v.the UnitedKingdom ), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - скасуванню із закриттям провадження по справі, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 247, ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 серпня 2024 року скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда