КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/4500/2024
Справа № 370/1676/24
Головуючий в суді І інстанції Косенко А.В.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 вересня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю захисника Оберемчук Оксани Олександрівни, розглянувши справу за апеляційною скаргою захисника Оберемчук Оксани Олександрівни на постанову Макарівського районного суду Київської області від 17 липня 2024 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.1 «а» ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Макарівського районного суду Київської області від 17 липня 2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн., стягнуто судовий збір в розмірі 536,80 грн.

ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 12 червня 2024 року о 20:10 в с. Липівка по автодорозі 101401 керував транспортним засобом ВАЗ 2108 д.н.з. НОМЕР_1 , у порушення вимог п. 2.1 «а» ПДР, не маючи права керувати даним транспортним засобом, чим вчинив дане правопорушення повторно протягом року, постанова БАД 996841 від 05 березня 2024 року.

Не погоджуючись з вказаною постановою, захисник Оберемчук О.О. подала 05 серпня 2024 року апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову Макарівського районного суду Київської області від 17 липня 2024 року та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення. Вказувала, що в судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину визнавав, оскільки не розумів, в чому його звинувачують. 17 липня 2024 року ним заявлено клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, відкладення судового засідання з метою вивчення матеріалів та звернення до адвоката, пояснив, що притягувався до адміністративної відповідальності за керуванням транспортним засобом, не маючи посвідчення водія, лише одного разу. Проте судом йому було відмовлено та вказано, що він буде визнаний винним і підданий адміністративному стягненню, що становитиме 40800 грн., а постанову може забрати наступного тижня, проте йому видали постанову лише 31 липня 2024 року.

Зауважувала, що в протоколі про адміністративне правопорушення вказано автодорогу 0101401, яка не розташовується ані в с. Липівка, ані навколо даного села. Згідно з переліком обласних доріг загального користування місцевого значення Київської області, затвердженого розпорядженням Київської ОДА № 505 від 26 вересня 2017 року, автодорога 0101401 розташовується по маршруту Макарів-Рожів з під`їздом до а/д Макарів-Комарівка.

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив із того, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення ААД № 682937 від 12 червня 2024 року, рапортом працівника поліції, копіями постанов, однак вищенаведені докази не можна вважати належними, допустимими і такими, що беззаперечно доводять вину ОСОБА_2 . Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по справі, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумніви у суду. У той же час в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження кваліфікуючої ознаки правопорушення, передбаченого ч 5 ст. 126 КУпАП, як повторність правопорушення, адже повторністю відповідно до ст. 35 КУпАП визнається вчинене особою протягом року однорідне правопорушення, за яке її вже було піддано адміністративному стягненню, а саме до матеріалів справи не додано ще одну постанову посадової особи поліції на підтвердження факту притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч. 2-4 ст. 126 КУпАП.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, в ній відсутні фото та відео, і відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП, повторно.

За все життя ОСОБА_2 піддавався адміністративній відповідальності за ст. 126 КУпАП лише один раз 05 березня 2024 року, що відображено в постанові БАД 996841 від 05 березня 2024 року.

Рапорт працівника поліції також не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки належить до внутрішніх документів.

Також в апеляційній скарзі захисником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

При вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

Розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Дана норма визначає строк, з якого починає обраховуватись десятиденний строк на апеляційне оскарження, тобто з наступного дня після винесення постанови.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи є підстави для поновлення строків для оскарження, які виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03).

Також, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії»).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України. (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13).

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було проголошено 17 липня 2024 року. Строк на апеляційне оскарження обраховується з дня винесення постанови, а тому останнім днем на апеляційне оскарження постанови є 29 липня 2024 року з урахуванням вихідних днів.

Апеляційна скарга подана 08 серпня 2024 року.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, захисник Оберемечук О.О. вказує на те, що копія постанови була вручена ОСОБА_2 лише 31 липня 2024 року.

Разом із тим, положення ст. 294 КУпАП пов`язують обчислення строку на оскарження з днем винесення постанови, а не з днем отримання її тексту, а відтак, посилання на дату ознайомлення зі змістом постанови чи отримання копії оскаржуваної постанови не може бути достатньою підставою для поновлення строку на її оскарження.

З матеріалів справи вбачається, що 17 липня 2024 року в судовому засіданні було складено повний текст оскаржуваної постанови Макарівського районного суду Київської області, вступна та резолютивна частини постанови відсутні в матеріалах справи. У постанові роз`яснено порядок та строки оскарження постанови, а саме протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Макарівський районний суд Київської області.

Зі змісту постанови Макарівського районного суду Київської області від 17 липня 2024 року вбачається, що ОСОБА_2 особисто брав участь в судовому засіданні, однак, не погоджуючись з даною постановою, з клопотанням про видачу копії постанови до суду одразу після судового засідання на власний розсуд не звертався; 19 липня 2024 року подав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи і в цей же день ознайомився з ними (а. с. 14).

Вказана обставина свідчить про те, що ОСОБА_2 був обізнаний про винесення судом постанови, результати розгляду справи та строки оскарження постанови - десять днів з дня її винесення.

Апеляційний суд враховує, що з огляду на присутність в судовому засіданні і обізнаність з результатами розгляду справи ОСОБА_2 мав можливість подати апеляційну скаргу в межах процесуального строку для подання апеляційної скарги до 29 липня 2024 року включно, однак допустив нічим не обґрунтоване зволікання до 08 серпня 2024 року. При цьому договір про надання правничої допомоги № 100/23 з адвокатом Оберемчук О.О., яка фактично подала в його інтересах апеляційну скаргу, ОСОБА_2 уклав ще 27 грудня 2023 року (а. с. 25).

Наведені в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження доводи не містять посилань на обставини, які б унеможливлювали звернення з апеляційною скаргою у визначений законом строк.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що захисником Оберемчук О.О. подано апеляційну скаргу із пропуском строку, визначеного ст. 294 КУпАП, підстав для його поновлення не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Відмовити захиснику Оберемчук Оксані Олександрівні в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Макарівського районного суду Київської області від 17 липня 2024 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.1 «а» ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.