Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2024 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., з участю особи. яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 серпня 2024 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік, також стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 605 гривень 60 копійок судового збору.

Згідно з постановою ОСОБА_1 визнаний винним за те, що він 14 липня 2024 року о 00 годині 07 хвилин в м. Ківерці, вул. Чкалова, керував т/з Opel Astra н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд проводився у медичному закладі у лікаря-нарколога зі згоди водія у встановленому законом порядку, стан алкогольного сп`яніння підтверджується висновком КП «Волинське обласне психіатрична лікарня м. Луцька» Волинської обласної ради, №480, чим порушив вимоги п.2.9А Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із судовим рішенням, 20 серпня 2024 року ОСОБА_1 через місцевий суд подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки постанову він отримав лише 14.08.2024, про судове засідання він знав, проте не зміг з`явитися до суду з таких причин: він мав ознаки вірусної інфекції і не дуже добре себе почував, проте до сімейного лікаря він не звертався; станом на 31.07.2024 за браком часу не встиг укласти договору про надання правничої допомоги; не думав, що суд розгляне справу без нього і прийме рішення через 2 тижні від дня складання протоколу; мав переконання, що розгляд мав би проходити з його участю; не був обізнаний у тому, що необхідно було заздалегідь подати до суду клопотання про перенесення розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, заслухавши ОСОБА_1 , який підтримував подане клопотання та просив поновити строк на апеляційне оскарження, доходжу висновку, що в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді слід відмовити з таких підстав.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску цього строку, ОСОБА_1 вказує на те, що постанову він отримав лише 14.08.2024, про судове засідання він знав, проте не зміг з`явитися до суду з таких причин: він мав ознаки вірусної інфекції і не дуже добре себе почував, проте до сімейного лікаря він не звертався; станом на 31.07.2024 за браком часу не встиг укласти договору про надання правничої допомоги; не думав, що суд розгляне справу без нього і прийме рішення через 2 тижні від дня складання протоколу; мав переконання, що розгляд мав би проходити з його участю; не був обізнаний у тому, що необхідно було заздалегідь подати до суду клопотання про перенесення розгляду справи. Дані обставини, на його думку, свідчать про поважність причин пропуску цього строку.

Проте, такі доводи повністю суперечать вимогам ч.2 ст.294 КУпАП, згідно яких постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення.

Отже, законодавець пов`язує початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з моментом її винесення, а не отримання особою копії постанови.

01 серпня 2024 року під час розгляду справи у Луцькому міськрайонному суді Волинської області ОСОБА_1 був відсутній (а.с.17).

В даній справі відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП строк на апеляційне оскарження закінчився 12 серпня 2024 року (з урахуванням неробочих днів).

Апеляційну скаргу на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 серпня 2024 року щодо нього, ОСОБА_1 подав до місцевого суду 20 серпня 2024 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду, тобто із пропуском строку на апеляційне оскарження, який закінчився 12 серпня 2024 року (з урахуванням неробочих днів) (а.с.21).

Отже, апелянт пропустив строк апеляційного оскарження, визначений положеннями ч.2 ст.294 КУпАП.

Доводи апелянта про його хворобу, симптоми якої пройшли через 2-3 дні, є голослівними, адже жодного документального підтвердження з цього приводу ОСОБА_1 не надав, і в апеляційному суді пояснив, що таких документів не має.

Жодного документального підтвердження неможливості подання апеляційної скарги з 02.08.2024 по 12.08.2024 апелянтом до клопотання долучено не було.

Не представлено таких доказів і під час апеляційного розгляду.

Отже, доводи апелянта є голослівними, оскільки документально не підтверджені.

Інші доводи ОСОБА_1 , зокрема те, що він не думав, що суд розгляне справу без нього, не був обізнаний, що слід подати клопотання про відкладення судового розгляду, не свідчать про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді, та не є поважними причинами пропуску такого строку, адже на переконання апеляційного суду свідчать лише про те, що ОСОБА_1 легковажно віднісся до результатів розгляду справи щодо нього і строків подання апеляційної скарги.

Крім того такі доводи суперечать і матеріалам справи та приписам ч.2 ст.294 КУпАП.

Як убачається із матеріалів справи та не заперечує сам ОСОБА_1 він був завчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи щодо нього на 14 год 35 хв 01 серпня 2024 року (а.с.13 зворот).

На вказане судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Також матеріали справи не містять клопотань про відкладення розгляду справи.

Підсумовуючи наведені обставини, апелянтом у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження взагалі не мотивовано неможливість подання апеляційної скарги з 02.08.2024 по 12.08.2024, та не надано жодного документального підтвердження неможливості подання апеляційної скарги у строки, визначені ч.2 ст.294 КУпАП.

Отже, доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, оскільки суперечать вимогам ч.2 ст.294 КУпАП та повністю спростовуються матеріалами справи, а тому клопотання до задоволення не підлягає.

Європейський Суд з прав людини в рішенні «Рябих проти Росії» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Таким чином, Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, вважає, що поновлення судом пропущеного строку без наведення обґрунтованих причин порушує принцип правової визначеності, зокрема порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями ч.2 ст.294 КУпАП визначено, що апеляційна скарга, подана після закінчення десятиденного строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Підсумовуючи наведені обставини та положення ч.2 ст.294 КУпАП, необхідно відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 серпня 2024 року щодо нього та повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 серпня 2024 року щодо нього залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов