Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2024 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого експедитором «Волиньфарм», до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.154 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.09.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого експедитором «Волиньфарм», визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КпАП України, і піддано його адміністративному стягненню в вигляді накладення адміністративного штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в гривневому еквіваленті становить 3 400,00 гривень з конфіскацією тварини - собаки, породи вівчарка, темного окрасу, кличка «Балу».

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого експедитором «Волиньфарм», на користь держави судовий збір в сумі 605,60 гривень.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 20.07.2024 року, приблизно о 22.21 годині, в громадському місці, а саме в місті Луцьк, по вулиці Гімназійній, 8, Волинської області, вигулював собаку, породи вівчарка, кличка «Балу», без намордника. В подальшому собака, породи вівчарка, кличка «Балу», зірвалась з повідка (розірвався ошийник), та вкусила за праву ногу ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КпАП України (а.с.15-16).

Не погоджуючись із постановою судді особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій просить постанову суду від 12.09.2024 року скасувати і направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Вважає постанову передчасною, необгрунтованою та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та підлягає скасуванню.

Вказує на те, що з матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення відносно нього поліцейським складено за ч.3 ст.154 КпАП. України. В редакції ст.154 КпАП України, що діє, починаючи з 08.11.2021 року, рівень відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч.1 ст.154 КпАП України, за наявності вищезазначених кваліфікуючих ознак була розмежована, а тому ч.2 ст.154 КпАП України з 08.11.2021 року фактично була розділена на дві частини - ч.2 ст.154 КпАП України (за ознакою повторності вчинення протягом року), ч.3 ст.154 КпАП України (за ознакою заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну). Разом з тим, ні Законом України № 1684-ІХ від 15.07.2021 року, ні будь-яким іншим законом, не внесені відповідні зміни щодо компетенції органів, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.154 КпАП України, а тому розгляд справ про адміністративні правопорушення за ч.3 ст. 154 КпАП України наразі фактично не віднесений до компетенції будь-якого органу.

За таких обставин судом першої інстанції було порушено правила підвідомчості, оскільки відповідно до ст.221 КпАП України справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.3 ст.154 КпАП України, до підвідомчості районних судів не відносяться, судами на даний час розглядаються виключно лише правопорушення, передбачені ч.2 ст.154 КпАП України.

Вказаним обставинам суд першої інстанції належної оцінки не надав, чим не виконав належним чином вимоги п.1 ч.1 ст.278 КпАП України, не перевірив чи належить до його компетенції розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.154 КпАП України, розглянув справу по суті з порушенням правил підвідомчості, оскільки дана справа не віднесена до компетенції судів. Таким чином порушення правила підвідомчості судом розгляду даної справи є окремою підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Крім цього, зі змісту оскаржуваного судового рішення слідує, що на думку суду першої інстанції його винуватість підтверджується поясненнями потерпілої та свідка, який не був допитаний у судовому засіданні. Натомість абсолютно жодних доказів, що це його собака вкусила потерпілу і що цей укус взагалі від собаки матеріали справи не містить.

Вказує на те, що він визнав частково свою провину лише у тому, що собака була без намордника і він йшов із нею по території школи у вечірній час, повертаючись із прогулянки до себе додому. Його місце проживання знаходиться буквально в 10 метрах від території школи і тому прохід через територію школи значно скорочує шлях. Він знав, що так пізно ввечері на території школи відсутні діти, а тому, що цілком безпечно пройти через територію школи із собакою.

Суд першої інстанції та поліція, яка складала протокол, не надали оцінки й тому факту, що потерпіла також перебувала із собакою без намордника на території школи і власне те, що сталося між собаками, ми як господарі тварин не мали впливу і не бажали жодних конфліктних ситуацій. Вважає, що суд за таких умов мав би перекваліфікувати правопорушення із ч.3 ст.154 КпАП України на ч.1 ст.154 КпАП України. Вважає, що не існує доведеності причинного зв`язку між ушкодженням здоров`я потерпілої та укусом саме його собаки - у час конфлікту між собаками, а тому вважає, що таким чином суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду (а.с.20-22).

В судове засідання особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи (а.с.24) не з`явився. Від нього на адресу апеляційного суду не надходила заява про відкладення розгляду справи чи інші дані про поважність причин його неявки.

Таким чином на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення судом були створені всі умови для реалізації ОСОБА_1 права на доступ до правосуддя.

Розгляд справи за відсутністю учасників процесу узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

А тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст.268 КпАП України.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріалів справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно приписів ст.245 КпАП України, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Положеннями ст.280 КпАП України визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КпАП України, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КпАП України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 дотримався.

Висновки судді щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КпАП України, ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Диспозицією ст.154 КпАП України передбачена відповідальність за утримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях, а також неприбирання власником тварини її екскрементів під час перебування тварини у громадському місці (крім вигулювання у спеціально відведених для цього місцях).

Частина 3 ст.154 КпАП України передбачає відповідальність за ці ж дії, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що статтею 221 КпАП України встановлено вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, які розглядаються суддями районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів, згідно якої ч.3 ст.154 КпАП України не підвідомча суду, тому на його думку, у суду були відсутні підстави для розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо нього за ч.3 ст.154 КпАП України. Щодо цих доводів апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з ч.3 ст.154 КпАП України дії, передбачені частиною першою цієї статті, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну, тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин (Стаття 154 із змінами, внесеними згідно із Законом № 55/97-ВР від 07.02.1997 року; в редакції Закону № 1684-IX від 15.07.2021 року).

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України, конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Оскільки справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.154 КпАП України підвідомчі судам, а справи за ч.3 ст.154 КпАП України відрізняються тільки наявністю додаткового об`єкта правопорушення (заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну), при цьому, окрім основного стягнення, санкцією ч.3 передбачене ще й додаткове стягнення у виді конфіскації, яке має бути застосовано виключно за рішенням суду, то наведене дозволяє зробити висновок, що справи за ч.3 ст.154 КпАП України підвідомчі судам.

Не внесення відповідних змін до ст.221 КпАП України щодо підвідомчості справ після доповнення внесення відповідних змін до ст.154 КпАП України жодним чином не виключає відповідальності за вчинене правопорушення, так як жоден інший орган (посадова особа) не уповноважений розглядати вказану категорію справ.

Відповідно Луцький міськрайонний суд Волинської області був уповноважений розглядати справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.154 КпАП України щодо ОСОБА_1 , а доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_1 20.07.2024 року, приблизно о 22.21 годині, в громадському місці, а саме в місті Луцьк, по вулиці Гімназійній, 8, Волинської області, вигулював собаку, породи вівчарка, кличка «Балу», без намордника. В подальшому собака, породи вівчарка, кличка «Балу», зірвалась з повідка (розірвався ошийник), та вкусила за праву ногу ОСОБА_2 , заподіявши шкоду її здоров`ю. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.154 КпАП України.

За положеннями ст.9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» № 3447-IV від 21.02.2006 року, особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана забезпечити, зокрема, безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; наявність повідка для здійснення вигулу собак та інших домашніх тварин, які можуть становити небезпеку для життя чи здоров`я людини, поза місцем постійного утримання таких тварин, а також намордника на собаках порід, що включені до Переліку небезпечних порід собак, що затверджується Кабінетом Міністрів України. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.

Згідно зі ст.22 вказаного закону, при поводженні з домашньою твариною особа, яка її утримує, зобов`язана забезпечити наявність намордника, повідка, що необхідні для здійснення вигулу домашньої тварини поза місцем її постійного утримання. Правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування.

Згідно проколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкримінується вигулювання собаки породи «Вівчарка» без намордника, що спричинило заподіяння шкоди здоров`ю людині.

Відповідно до Правил утримання тварин у місті Луцьку, затверджених рішенням Луцької міської ради №36/13 від 22.12.2017 року, собака породи «Вівчарка» віднесена до переліку потенційно небезпечних порід собак.

Так матеріалами справи підтверджується факт того, що за вказаних обставин місця та часу ОСОБА_1 дійсно перебував зі своєю собакою породи «Вівчарка» на кличку «Балу», яка перебувала без намордника, внаслідок чого вкусила за праву ногу ОСОБА_2 , зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 966458 від 06.08.2024 року (а.с.1), заявою ОСОБА_2 від 21.07.2024 року (а.с.2), письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 від 21.07.20.24 року (а.с.3), письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 від 30.07.2024 року (а.с.4), письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 08.08.2024 року (а.с.5), а також іншими матеріалами справи.

Більш того факт вигулу собаки без намордника та факт бійки між собаками не заперечує і сам скаржник в своїх поясненнях та апеляційній скарзі.

Беручи до уваги факт допустимості та належності зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст.251 КпАП України, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проаналізувавши зібрані й досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КпАП України, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи.

Що стосується доводів правопорушника про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КпАП України, то вони є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах доказами.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність встановлених фактичних обставин у справі та правильність висновків місцевого суду.

Наведена сукупність допустимих доказів, які були повно, об`єктивно та неупереджено оцінені в суді першої інстанції, вказують на те, що ОСОБА_1 дійсно порушив правила утримання собаки, що спричинило заподіяння шкоди здоров`ю людини.

Тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції із закриттям провадження в справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, на що вказує останній у своїй апеляції, немає.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.154 КпАП України залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду Гапончук В.В.