ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/3901/23 Номер провадження 33/814/585/24Головуючий у 1-й інстанції ФАДЄЄВА С. О. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., за участі секретаря судового засідання Буйновій О.П., за участі адвоката Болгар О.І., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Крюківського районного суду м. Кременчука від 21 лютого 2024 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Крюківського районного суду м. Кременчука від 21 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн на користь держави.

Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 09.09.2023 о 01 год. 05 хв. в м. Кременчуці по вул. Небесної Сотні, 6/20 ОСОБА_1 керував автомобілем «Nissan Rogue», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди останнього проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу «Alkotest 7510», результат тестування 0,98% проміле. Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив п.2.9.а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 подавши апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Крюківського районного суду м. Кременчука від 21 лютого 2024 року, та закрити провадження стосовно ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в постанові Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.02.2024 року, встановлено судом, що на відео не зафіксовано саме руху транспортного засобу NISSAN ROUGE д.н.з. НОМЕР_1 . На підтвердження своєї позиції апелянт посилається на те, що суд керувався лише припущенням, зробив хибний висновок, що керував транспортним засобом ОСОБА_1 , ігноруючи при цьому відео, на якому не зафіксовано ані марки автомобіля, ані номерного знаку.

Акцентує увагу, що він не погодився з результатами, проте поліцейські не забезпечили проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння в медичному закладі, оскільки повідомили, що огляд буде проходити на місці або в медичному закладі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.09.2023 о 01 год. 05 хв. в м. Кременчуці по вул. Небесної Сотні, 6/20 ОСОБА_1 керував автомобілем «Nissan Rogue», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди останнього проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу «Alkotest 7510», результат тестування 0,98% проміле.

Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив п.2.9а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично дане адміністративне правопорушення встановлено та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №505174 від 09.09.2023 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, даними результату приладу Drager результат якого 0,98 проміле, даними відеозапису, яким зафіксовано проходження водієм ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння на місці зупинки автомобіля.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до положень п.2.9.а Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп?яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Як вбачається із матеріалів справи, водій ОСОБА_1 не виконав зазначену вимогу ПДР України.

Щодо доводів апеляційної скарги, що суд першої інстанції керуючись лише припущеннями зробив хибний висновок, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, суд відхиляє дані доводи виходячи з наступного.

Зокрема, відеозаписом, долученим до матеріалів справи, підтверджується факт керування ОСОБА_1 вказаним вище транспортним засобом, факт його зупинки працівником поліції(хронологічний відрізок 51:17 відеозапису і далі триває).

В ході спілкування із працівниками поліції у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, він зазначав, що вживав алкоголь в день народженні у доньки (хронологічний відрізок 01:17:30 ) в зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Він погодився, результат огляду склав 0,98 проміле. З відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 не висловлював незгоди з результатами тестування, не вказував на бажання пройти огляд у медичному закладі. В подальшому відносно ОСОБА_1 було складено протокол про його притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

З записів бодікамер (бодікамера також вбачається, що перед оголошенням протоколу ОСОБА_1 були роз`ясненні його права. Відтак, факт керування ОСОБА_1 вказаним вище транспортним засобом та факт його перебування у стані алкогольного сп`яніння підтверджується належними та допустимими доказами.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, суд відхиляє, так як матеріали містять докази вини ОСОБА_1 , а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 505174 від 09.09.2024; відеозаписами з нагрудної камери поліцейського, долученими до матеріалів справи; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; результатом тестування на алкотестері «Драгер», згідно з яким вміст алкоголю в організмі ОСОБА_1 становить 0,98 % проміле, та іншими доказами в їх сукупності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 статті 266 КУпАП визначено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно із п.5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС від 18.12.2018 року №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Таким чином, як вбачається із матеріалів справи, працівниками поліції було виконано зазначені вимоги законодавства щодо процедури оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в повному обсязі, що дає підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п.65).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Проніна проти України» від 18.07.2006 року зазначив наступне: «Суд нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись к вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи».

З огляду на встановлені обставини справи, надані на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є обґрунтованою і не вбачаються підстави для її скасування, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Крюківського районного суду м. Кременчука від 21 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин