Провадження № 33/801/777/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кашпрук Г. М.
Доповідач: Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Грицуляка Тараса Петровича, подану від імені ОСОБА_1 , на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 21 серпня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три місяці, а також стягнуто з нього на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Відповідно до обставин встановлених судовим рішенням, 11.06.2024 о 10 год 15 хв в м. Вінниця по вул. Немирівське шосе, 90Т, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ЗАЗ-Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , відносно якого встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, Жмеринським відділом державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), від 02.02.2021, ВП№58761789, чим порушив ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух», за що відповідальності передбачена ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції адвокат Грицуляк Т. П. від імені ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 21 серпня 2024 року, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що матеріали справи не містять жодного документального підтвердження, що ОСОБА_1 був в будь-який спосіб повідомлений державним виконавцем про винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржни5ка у керуванні транспортним засобами станом на 11.06.2024. Тобто, матеріали справи не містять доказів того, що у водія був наявний умисел на скоєння зазначено адміністративного правопорушення. Вказує, що відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.05.2024 заборгованість у виконавчому провадженні погашена повністю, а тому виконавче провадження підлягало закриттю і обмеження встановлені постановою державного виконавця відносно ОСОБА_1 скасуванню, про що було повідомлено державним виконавцем ще в травні 2024 року.

Зокрема вказує, що суд першої інстанції під час розгляду справи не з`ясував чи був повідомлений ОСОБА_1 станом на день скоєння адміністративного правопорушення про винесення щодо нього 02.02.2021 державним виконавцем постанови про тимчасове обмеження в праві керування транспортними засобами.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Грицуляк Т. П. підтримали доводи апеляційної скарги, просять її задовольнити.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Грицуляка Т. П. суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведено достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Підставою притягнення особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, до юридичної відповідальності, є наявність у діях цієї особи складу правопорушення визначеного статтею КУпАП.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Об`єктивна сторона правопорушення визначається сукупністю ознак, які характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення.

При цьому обов`язковими ознаками об`єктивної сторони є наявність діяння (суспільно небезпечного або шкідливого), причинний зв`язок, наслідки (суспільно небезпечні або шкідливі) діяння, та місце і час його вчинення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 10 КУпАП встановлено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала настання цих наслідків.

У справі, що переглядається, дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 126 КУпАП, визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, тобто, склад даного адміністративного правопорушення буде повним у разі, коли особа, знаючи, що її обмежили у праві керування, керує транспортним засобом, отже, робить це свідомо.

Суд перевіряючи наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, перевіряє: наявність постанови державного виконавця про обмеження ОСОБА_1 у праві керування ним транспортними засобами; факт обізнаності ОСОБА_1 про наявність відносно нього постанови державного виконавця про його обмеження у праві керування ним транспортними засобами; наявність чи відсутність постанови про скасування заходів примусового виконання рішень.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами надсилаються рекомендованим поштовим відправленням і боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно з ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного ч. 5 ст. 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.

Наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 708723 від 11.06.2024, складений щодо ОСОБА_1 за своєю формою та змістом відповідає вимогам чинного законодавства, містить у собі усі необхідні дані щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, та особи-порушника.

З витребуваної апеляційним судом копії матеріалів виконавчого провадження №58761789 відносно ОСОБА_1 встановлено, що постановою державного виконавця у ВП №58761789 від 02.02.2021 ОСОБА_1 обмежено у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів. З копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що на адресу боржника державним виконавцем направлялася кореспонденція, яка отримана ОСОБА_1 16.02.2021, проте відсутній її опис.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 в державній виконавчій службі особисто 15.04.2021 надавав державному виконавцю письмові пояснення щодо підстав невиконання зобов`язання сплачувати аліменти, був присутній 26 квітня 2021 року під час складання протоколу відносно нього за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, надавав письмові пояснення 25.04.2023 та був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 164 КК України за ухилення від сплати аліментів, а також в судовому засіданні не заперечував про свою обізнаність щодо наявності виконавчого провадження про стягнення аліментів. Крім того, в процесуальних документах надісланих боржнику, зокрема в в постанові про відкриття виконавчого провадження, зазначено, що сторони виконавчого провадження мають право ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, внесеними до автоматизованої системи виконавчого провадження, за адресою в мережі Інтернет з відповідним посиланням.

Згідно ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Отже, ОСОБА_1 мав право і повинен був цікавитись ходом виконавчого провадження та результатами окремих процесуальних дій державного виконавця щодо нього. При цьому, з моменту початку стягнення аліментів, а саме з 02.04.2019, до дня винесення постанови від 02.02.2021 у ВП №58761789 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, ОСОБА_1 не здійснював жодних виплат на виконання свого обов`язку по сплаті аліментів, а з його пояснень у судовому засіданні встановлено, що державний виконавець попереджала його про можливість застосування до нього такого обмеження в правах.

Таким чином, свідомо ухиляючись від виконання свого обов`язку по сплаті аліментів, ОСОБА_1 повинен був очікувати накладення на нього відповідних санкцій передбачених ст. 71 Законом України «Про виконавче провадження».

Доводи ОСОБА_1 про те, що на момент складання відносно нього 11.06.2024 протоколу про адміністративне правопорушення заборгованості по аліментах не існувало є безпідставними, оскільки отримавши звіт про відрахування із заробітної плати з місця роботи за вих. № 5/6059 від 30.05.2024, державний виконавець 14.06.2024 скасувала заходи примусового виконання та тимчасові обмеження відносно ОСОБА_1 , та відповідно до розділу VII Порядку Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України та органів і осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, затверджених наказом від 30.01.2018 № 64/261/5, тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами припиняється на підставі постанови державного виконавця, яка надсилається до ЄІС в електронному вигляді з використанням КЕП державного виконавця, який виніс відповідну постанову, через АСВП. Отже, на момент складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 708723 від 11.06.2024, діяли тимчасові обмеження у праві керуванні ним транспортними засобами.

Суд апеляційної інстанції не знайшов підтвердження доводів апелянта щодо порушення його процесуальних прав при розгляді справи судом першої інстанції, а порушення вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості апелянта у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, відсутні.

За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 126 КпАП України, а відтак постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 21 серпня 2024 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Грицуляка Тараса Петровича, подану від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 21 серпня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко