Номер провадження: 33/813/1295/24
Номер справи місцевого суду: 497/596/24
Головуючий у першій інстанції Кравцова А. В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Кострицький В.В., за участю: секретаря судового засідання Булацевської Я.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 по адміністративному правопорушенню передбаченому ч.2 ст. 173-2 КУпАП стосовно ОСОБА_1 у відкритому судовому засіданні на постанову Болградського районного суду Одеської області від 15.03.2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий виклад обставин справи

Постановою Болградського районного суду Одеської області від 08.08.2023 року, яка є такою, що набрала законної сили, - гр. ОСОБА_1 протягом календарного року вже було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.2 КУпАП.

09.03.2024 р. працівником Болградського РВП ГУНП в Одеській області знову був складений протокол про адміністративне правопорушення - серії ВАВ №564711, згідно якого 01.03.2024 р. приблизно о 23:00 годині ОСОБА_1 у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , висловлювався нецензурною лайкою на адресу своєї колишньої співмешканки ОСОБА_2 , чим вчинив повторно правопорушення, передбачене ч.2ст.173-2 КУпАП.

Крім того, 09.03.2024р. працівником Болградського РВП ГУНП в Одеській області було складено ще одного протокола про адміністративне правопорушення - серії ВАВ №564741, згідно якого 03.09.2024р. приблизно о 22:00 годині гр. ОСОБА_1 знову, у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , висловлювався нецензурною лайкою на адресу своєї колишньої співмешканки ОСОБА_2 , чим вчинив повторно правопорушення, передбачене ч.2ст.173-2 КУпАП.

Постановою Болградського районного суду Одеської області від 15.03.2024 року Об`єднано в одне провадження три справи про адміністративні правопорушення з протоколами про адміністративні правопорушення серій ВАВ №564711, ВАВ №564741 від 09.03.2024 року щодо ОСОБА_1 , за обома з яких він обвинувачується за ст.173-2ч.2 КУпАП. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні двох епізодів адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2ст.173-2 КУпАП, і на підставі санкції цієї статті - призначити йому адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 15 (п`ятнадцять) діб. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок

Короткий виклад вимог та доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Болградського районного суду Одеської області від 15.03.2024 року змінити в частині призначення покарання, а саме змінити покарання у вигляді арешту на стягнення штрафу, враховуючи відстуність складу адміністративного правопорушення і його сімейні обставини.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження вказаної постанови, вказуючи, що копію повного тексту оскаржуваної постанови не отримував , а дізнались лише дізнався від працівників поліції лише 10 квітня 2024 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що провину у вчиненні вказаного правопорушення визнав частково. А саме, визнав те, що прийшов до місця проживання колишньої співмешканки ОСОБА_2 і в розмові з нею у нас виник конфлікт. Не заперечував, що висловився на її адресу образливо, але вважав, що адміністративний арешт за його дії і слова це занадто суворе покарання.

Також пояснював, що ОСОБА_3 не входила до складу його сім?ї. 3 травня 2023 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , яка проживає і зареєстрована з ним за однією адресою: АДРЕСА_2 . Також з разом із ними проживають його батьки ОСОБА_5 і ОСОБА_6 . Його дружина є інвалідом 1 групи, яка потребує догляду, а його батько взагалі після інсульту прикутий до ліжка. Таким чином, відсутність його вдома, це дуже велика проблема для його сім?ї, яка ляже тягарем тільки на мою матір, яке теж вже похилого віку.

Крім того, вважав що в його діях немає ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, тобто вчинення насильства в сім?ї повторно.

Посилався на правову позицію висловлену в постанові Вінницького апеляційного суду від 26.10.2022 р. (справа N?141/335/22), що сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Вважав що в його діях відсутні ознаки притаманні домашньому насильству, а наявні ознаки конфліктної ситуації між мною та ОСОБА_2 . Вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами, що є необхідним елементом складу даного правопорушення. Сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимогст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Позиція апеляційного суду

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Щодо строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Оскаржувану постанову скаржник не отримував, та що копію повного тексту оскаржуваної постанови не отримував , а дізнався про призначене покарання лише від працівників поліції лише 10 квітня 2024 року.

Отже, враховуючи те, що матеріали справи не містять даних, які б спростовували викладенні у клопотанні доводи, а також для забезпечення права особи на доступ до правосуддя, вважаю за можливе визнати причини пропущеного строку поважними та поновити апелянту строк на апеляційне оскарження постанови Болградського районного суду Одеської області від 08.08.2023 року.

Щодо суті апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Мотивуючи свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції у постанові послався на наступні докази:

- показаннями потерпілої ОСОБА_2 , яка надала пояснення про те, що ображав ОСОБА_1 ображав її нецензурною лайкою, стукав по калітці та вікнам, чим лякає її та її неповнолітніх дітей 01.03.2024, 03.03.2024 року;

- рапортом про те, що на лінію 102 отримано заяву від ОСОБА_2 стосовно того, що ОСОБА_1 ображав її нецензурною лайкою, стукав по калітці та вікнам, чим лякає її та її неповнолітніх дітей ;

-постановою Болградського районного суду Одеської області від 08.08.2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП, яка набрала законної сили.

Так, зі змісту протоколу ВАВ №564711 від 09.03.2024 р. згідно якого 01.03.2024 р. приблизно о 23:00 годині ОСОБА_1 у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , висловлювався нецензурною лайкою на адресу своєї колишньої співмешканки ОСОБА_2 , чим вчинив повторно правопорушення, передбачене ч.2ст.173-2 КУпАП.

Крім того, зі змісту протоколу протоколу про адміністративне правопорушення - серії ВАВ №564741 від 09.03.2024р., згідно якого 03.09.2024р. приблизно о 22:00 годині гр. ОСОБА_1 знову, у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , висловлювався нецензурною лайкою на адресу своєї колишньої співмешканки ОСОБА_2 , чим вчинив повторно правопорушення, передбачене ч.2ст.173-2 КУпАП..

Поліцеськими було кваліфіковано дії ОСОБА_1 як домашнє насильство психологічного характеру, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 173-2 КпАП України.

ОСОБА_1 при складанні працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 173-2 КУпАП був пристунім, йому роз`яснено права, передбачені ст.63 Конституції України, а також ст.268 КУпАП, повідомлено, що справа про адміністративне правопорушення буде розглянуто у строки, визначені ст.277 КУпАП, про що зроблено відмітка.

Протокол про адміністративне правопорушення, який складений з виконанням процесуальних вимог уповноваженою особою, є документом, який офіційно засвідчує факт вчинення неправомірних дій і є одним з основних джерел доказів.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи, повторно дослідженими під час апеляційного розгляду, які дають підстави визнати докази належними та допустимими та такими, що підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення.

Об`єктивно оцінивши докази у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначені вище докази повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Диспозиція ч. 2 ст. 173-2 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Отже, дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, як домашнє насильство психологічного характеру, вчинене відносно ОСОБА_2 особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про те, що судом не надано оцінки тому, що суд не надав оцінки, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи фактичне настання фізичної або психологічної шкоди. Таким чином, самі по собі нецензурні, брутальні висловлювання, погрози, не утворюють домашнього насильства та складу адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.

Відповідно до статті 173-2 КУпАП об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Натомість, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Доводи апеляційної скарги є, що свою провину у вчиненні вказаного правопорушення визнав частково, а саме, визнав те, що прийшов до місця проживання колишньої співмешканки ОСОБА_2 і в розмові з нею виник конфлікт, не заперечував, що висловився на її адресу образливо, але вважав, що адміністративний арешт за його дії і слова це занадто суворе покарання, апеляційний суд вважає не слушними, адже в діях ОСОБА_1 вбчається повторність вчинення правопорушення, тому визначене покарання обрано судом першої інстанції вірно, а такі доводи задоволенню не підлягають.

Стосовно доводів, що ОСОБА_2 ніколи не була його дружною, апеляційний суд вважає їх суперечиливими, так як ОСОБА_1 сам зазначав, що у нього із нею були стосунки і вони проживали без офіційного шлюбу раніше, до того ж з матерілів справи вбачається, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спільні діти, що з оглядну на цивільне законодавство свідчить, про сімейні стосунки, хоча сторони вже разом не проживають, але ж характерні ознаки сім`ї в даній ситації наявні, тому такі доводи задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги, щодо відсутності ОСОБА_1 вдома, є великою проблемою для його сім?ї, є частково слушними, так як це вже є повторним правопорушенням протягом року, та заходи у вигляді штрафу не вплинули на ОСОБА_1 тому судом вірно застосовано санкцію.

Щодо доводів апеляційної скарги, що в діях ОСОБА_1 немає ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, тобто вчинення насильства в сім?ї повторно є такими, що не спростовано належними та допустимими доказами, крім того, ОСОБА_1 свою провину визнав.

Щодо посилання на правову позицію висловлену в постанові Вінницького апеляційного суду від 26.10.2022 р. (справа N?141/335/22), апеляційний суд зазначає, що в кожній окремій справі розглядається сукупність всіх доказів, та суд на власний розсуд ухвалює рішення, в даній ситуації апеляційний суд вважає недоцільним застосування даної правової позиції.

Інші доводи у справі є аналогічними, яким апеляційним судом надано належної правої оцінки, тому вони задовленню не підлягають

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-2 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Разом з цим, апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині того, що суд першої інстанції необґрунтовано застосував до нього найсуворіший вид адміністративного стягнення.

Судом першої інстанції не було встановлено наявність або відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також інші обставини щодо ОСОБА_1 , що мають значення для правильного вирішення справи.

Зокрема, судом не прийнято до уваги, що ОСОБА_1 вину при складанні протоколу про адміністративне правопорушення визнав, у зв`язку з чим дану обставину, яка прямо передбачена ст. 34 КУпАП, необхідно визнати, такою, що пом`якшує відповідальність.

При цьому, обставин, передбачених ст. 35 КУпАП, такими, що обтяжують відповідальність, апеляційний суд не вбачає.

Апеляційний суд вважає необхідним врахувати обставини щодо ОСОБА_1 , що мають значення для правильного вирішення справи, а саме те, що він є учасником бойових дій та приймав безпосередню участь у здійсненні збройного опору російської федерації районі населених пунктів Часів Яр та Бахмут , а також те, що на його утриманні перебувають батьки похилого віку, які не мають інших дітей, які б могли забезпечити нормальні життєві умови на протязі 15 діб, іншого забезпечення своєї родини у нього немає.

З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що дослідження особи правопорушника відбулося лише формально, вид стягнення обраний без достатнього обґрунтування.

Санкція ч.2 ст. 173-2 КУпАП передбачає три альтернативних види адміністративних стягнень штраф від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб.

У випадках, коли санкція закону, по якому особа визнається винною, передбачає різні види стягнень, суддя при винесенні постанови повинен мотивувати застосування того або іншого виду стягнення.

Адміністративне правопорушення (проступок)-протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, що посягає на охоронювані законом суспільні відносини і за яку законодавством передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення характеризується низкою ознак: дія або бездіяльність, тобто діяння; діяння суспільно небезпечне; діяння протиправне; діяння винне; діяння каране.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для призначення ОСОБА_1 менш суворого адміністративного стягнення у вигляді арешту в межах санкції норми КУпАП.

Згідно зі ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, за наслідками апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції має право змінити оскаржувану постанову.

Враховуючи викладене, постанова судді підлягає зміні в частині призначення адміністративного стягнення з призначенням ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком на 5 (п`ять) діб. В решті постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 33, 34, п. 3 ч. 8 ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

постановив:

Клопотання ОСОБА_7 про поновлення строку на оскарження постанови Болградського районного суду Одеської області від 15.03.2024 задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови Болградського районного суду Одеської області від 15.03.2024.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 частково задовольнити.

Постанову Болградського районного суду Одеської області від 15.03.2024 року змінити в частині адміністративного стягнення зач.2ст.173-2 КУпАП.

Застосувати до ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі санкції ч.2ст.173-2 КУпАП та призначити йому адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 5 (п`ять) діб.

В іншій частині постанову Болградського районного суду Одеської області від 15.03.2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 30 вересня 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду В.В. Кострицький