Справа № 464/2577/24 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 33/811/1102/24 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Туркас О.І., потерпілої ОСОБА_2 , представника потерпілої адвоката Гнідець О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 03 липня 2024 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 (п`ятсот тридцять шість ) грн 60 коп.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 07 квітня 2024 року о 19.00 год. по АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство у присутності сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: висловлював словесні образи в її сторону, що викликало у неї емоційну невпевненість, побоювання за власну безпеку, а також не впускав у квартиру, чим спричинив психологічне та економічне насильство. Своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУАП.

Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 03 липня 2024 року.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що постанова є незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що протокол ґрунтується виключно на заяві потерпілої та її поясненнях, жодних пояснень свідків, відеозаписів чи інших належних доказів, які б фіксували зазначені у протоколі події до протоколу не додано, вони не досліджувались судом.

Апелянт звертає увагу на те, що з наявного у справі відеозапису вбачається, що він не ображав потерпілу, ОСОБА_2 не намагалась увійти до квартири АДРЕСА_2 , і він не чинив їй перешкод у цьому. Також із записів видно, що ОСОБА_2 усі події 07.04.2024 записувала на телефон, проте не надала суду дані відеозаписи.

Долучені до матеріалів справи відеозаписи з нагрудних камер поліцейських не підтверджують подій зазначених у протоколі, поліцейські приїхали після події, про які йдеться у протоколі, тому дані відеозаписи суддя не повинен був брати до уваги.

Також з відеозаписів вбачається, що він відчинив двері поліцейським, та не ображав ОСОБА_2 .

Щодо застосування до нього термінового заборонного припису, вважає, що такий було застосовано безпідставно, оскільки застосування такого базувалося виключно на поясненнях потерпілої. Водночас сам факт звернення заявника до органів поліції свідчить про наявність конфлікту між подружжям та не підтверджує факт вчинення домашнього насильства.

Апелянт наголошує, що суддя безпідставно відмовив у задоволені клопотання про виклик свідків, та відкладенні розгляду справи у зв`язку із його хворобою, чим позбавив його права на участь у судовому засіданні.

ОСОБА_1 , захисник Туркас О.І. в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу, просили задоволити. ОСОБА_1 пояснив, що приблизно рік часу у них з дружиною непорозуміння. На даний час шлюб між ними розірвано, але рішення не набрало законної сили у зв`язку із поданням ОСОБА_2 апеляційної скарги. Повідомив, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить його матері, а ОСОБА_2 виїхала з квартири два місяці тому. Після чого подала позов про стягнення аліментів на дитину. У квартирі ОСОБА_2 не проживає, приходить до дитини на 1-2 години та йде. Також повідомив, що ОСОБА_2 має квартиру де може проживати.

ОСОБА_2 , її адвокат Гнідець О.М. апеляційну скаргу заперечили, просили постанову судді залишити без змін. ОСОБА_2 пояснила, що шлюб між ним дійсно розірвано, але вона подала апеляційну скаргу, оскільки не згідна з мотивами викладеними у рішенні. Вказала, що ОСОБА_1 не впускав її до квартири 07.04.2024 куди вона повернулась після прогулянки з дитиною, також викинув її речі, тому вона викликала поліцію.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що постанову судді слід скасувати, а справу закрити з таких підстав.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами у справах про адміністративні правопорушення, згідно з приписами ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, суддею першої інстанції цих вимог закону в повній мірі дотримано не було, внаслідок чого суддя дійшов передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення тягне за собою юридичну відповідальність.

Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено наступні терміни, зокрема:

домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже, насильство в сім`ї, у розумінні ст. 173-2 КУпАП, є адміністративним правопорушенням, з матеріальним складом, оскільки таке потребує наявності не тільки певного діяння, але й спричинення або загрози завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Разом з тим, при прийнятті рішення про винуватість ОСОБА_1 суддя першої інстанції не звернув уваги на належність та допустимість доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства. З протоколу про адміністративні правопорушення вбачається, що останній висловлював словесні образи в сторону потерпілої, але з доданих до протоколу матеріалів не слідує, що такі дії являються домашнім насильством, тобто дії, які можна кваліфікувати за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на наявний у матеріалах справи відеозапис з нагрудних камер працівників поліції з якого вбачається, що пояснення поліцейським надавали, як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 , яка пояснила, що між нею та чоловіком ОСОБА_1 під час спільного проживання виникали конфлікти, що ставало причиною частого виклику поліції. Повідомила також, що з квартири її вигнали ще 1,5 місяці тому. На даний час вона проживає на орендованій квартирі на АДРЕСА_3 . Сьогодні вона гуляла з дитиною, а коли повернулась до будинку, побачила на вулиці свої речі, а ОСОБА_1 не пускав її до квартири. Свою поведінку ОСОБА_1 пояснив тим, що дружина два місяці тому виїхала з квартири та не проживає там. Він проживає з сином та батьками. Квартира належить його матері. Через деякий час працівники поліції піднялись до квартири для складання матеріалів, в процесі оформлення яких до квартири прийшла мати ОСОБА_1 , яка пояснила, що дійсно ОСОБА_2 виїхала з квартири два місяці тому, дитину залишила проживати з ОСОБА_1 , а сама приходить на 1-2 години до дитини.

Надаючи оцінку вищевказаним поясненням осіб, як при складанні протоколу, так і в суді апеляційної інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що протягом тривалого часу існує конфлікт між подружжям, в ході якого вони постійно висловлюють своє незадоволення один одним, що свідчить про їхні триваючі конфліктні відносини, однак виключають при цьому ознаки домашнього насильства.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що самі по собі складні стосунки між подружжям, наявність спорів та конфліктів між ними з приводу користування квартирою, яка належить матері ОСОБА_1 , не свідчать про вчинення саме домашнього насильства.

З викладених вимог закону вбачається, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення дії ОСОБА_1 та подій, які зафіксовані на камері відеоспостереження, які полягали у вчиненні словесного конфлікту із ОСОБА_2 не утворюють самі по собі складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Також в матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази про те, що під час конфлікту ОСОБА_1 діяв з умислом спричинити ОСОБА_2 емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, а відтак завдати шкоди їх психічному здоров`ю.

Крім того, однією з обов`язкових ознак об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є настання наслідків у виді спричинення потерпілому фізичного болю, страждань, емоційної невпевненості, або завдання шкоди фізичному здоров`ю особи. Разом із тим, матеріали справи не містять відомостей про спричинення діями ОСОБА_1 будь-яких наслідків для потерпілої.

У справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

З огляду на викладене апеляційну скаргу слід задовольнити, постанову судді скасувати, а справу закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 03 липня 2024 року скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Урдюк Т.М.