Справа № 352/2145/24
Провадження № 33/4808/875/24
Категорія ч. 5 ст. 126 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції ОЛІЙНИК М. Ю.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Головатюка І.М.,

розглянувши апеляційну скаргу захисника Головатюка Івана Миколайовича на постанову судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 серпня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі дві тисячі чотириста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років та з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника, стягнуто судовий збір,

ВСТАНОВИВ:

Суддя суду першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 30 липня 2024 року о 17 год. 33 хв., в Івано-Франківській області, Коломийського району в с. Марківці на А/д Н-10 117 км, керував транспортним засобом Opel Astra д.н.з. НОМЕР_1 повторно протягом року без посвідчення водія відповідної категорії, тобто не мав права керування даним транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Захисник Головатюк І.М. в апеляційній скарзі просить постанову судді суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП змінити в частині накладення адміністративного стягнення, та накласти на ОСОБА_1 штраф у розмірі від двохсот до п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вважає, що постанова судді в частині накладення адміністративного стягнення є неправомірною, необґрунтованою та з порушенням норм матеріального права.

Стверджує, що у відповідності до п. 28 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 року з змінами, суди не вправі застосовувати адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів, коли винна особа взагалі не отримувала такого права. Відповідно до четвертого абзацу пункту 28 цієї ж Постанови оплатне вилучення транспортного засобу може бути є допустимим тільки як додаткове адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, за які встановлена відповідальність ч. 6 ст. 121, ч. 2 та 3 ст. 130 КУпАП. Застосування його як основного стягнення законом не передбачено. Не можна накладати це стягнення й на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі. Зазначає, що з матеріалів справи та оскаржуваної постанови судді не вбачається, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 належить йому на праві власності, а навпаки з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №712042 вбачається, що транспортний засіб Opel Astra д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_2 , тобто суддя суду першої інстанції не мав правових підстав застосовувати до ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 років та конфіскацію транспортного засобу.

Сторона захисту вважає, що накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч чотириста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн. на особу, яка повністю визнала вину, щиро розкаялася, є безробітним, знаходиться у економічних труднощах, про що ОСОБА_3 неодноразово зазначав суду першої інстанції, а також просив суворого його не карати та стверджував, що більше вчиняти адміністративні правопорушення та порушувати закон не буде, таке покарання виглядає надмірним у відношенні ОСОБА_1 з огляду на особу винного та його майновий стан. Звертає увагу, що стягнення, яке визначено ч. 5 ст. 126 КУпАП як безальтернативне покарання фактично є більшим, ніж за злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, і за відсутності норми, яка дозволяла б призначати стягнення менше ніж передбачено санкцією відповідної статті або замінити його на інше, неможливо у повній мірі реалізувати положення ст. ст. 23, 33 КУпАП.

Підсумовує, що для досягнення визначеної в ст. 23 КУпАП мети адміністративного стягнення з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, майнового стану ОСОБА_1 , наявних обставин, необхідним і достатнім буде накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ст. 126 ч. 5 КУпАП, а саме, в розмірі від двохсот до п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В судове засідання апеляційного суду з`явились: особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , якому роз`ясненні права, передбачені ст. 268 КУпАП, та захисник Головатюк І.М., якому роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП.

ОСОБА_1 та його захисник Головатюк І.М. просили задовольнити апеляційну скаргу, та змінити постанову судді суду першої інстанції в частині накладення адміністративного стягнення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , що її необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При цьому, вважаю за необхідне наголосити на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду («Пономарьов проти України»).

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, крім іншого є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 30 липня 2024 року серії ААД №712042 (а.с. 1) 30 липня 2024 року о 17 год. 40 хв. в Івано-Франківській області, Коломийського району в с. Марківці на автодорозі Н-10; 117 км водій ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі Opel Astra д.н.з. НОМЕР_1 при цьому не мав права керування транспортним засобом. Правопорушення вчинено повторно протягом року. 15.06.2024 року був притягнутий до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, чим порушив п. 2.1 а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським взводу №2 роти №2 управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, рядовим поліції Іфрімом Р.І., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний ним та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Під час апеляційного розгляду не встановлено обставин, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Згідно з копією постанови від 15 червня 2024 року серії БАД №531122 (а.с. 3) 15 червня 2024 року о 21 год. 24 хв. на автодорозі Н-10, 125 км в с. Старі Кривотули, Івано-Франківського району водій ОСОБА_5 здійснював рух на транспортному засобі ВАЗ 321099, д.н.з. НОМЕР_2 , при цьому не мав права керування транспортними засобами, також не мав чинного полісу ОСЦПВ. Чим порушив вимоги п.п. 2.1 а), 2.1 ґ) Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відомості про те, що ця постанова про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення ним оскаржувалася та скасована, в матеріалах справи відсутні.

На відеозаписах, які містяться на компакт-диску в матеріалах справи (а.с. 8) безсторонньо зафіксовані деякі обставини події: як за кермом транспортного засобу перебував ОСОБА_1 , встановлення працівниками поліції, що ОСОБА_1 протягом року повторно керував транспортним засобом без посвідчення водія відповідної категорії.

Згідно ч. 9 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII (далі Закон №3353-XII) право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Відповідно до п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року №340 особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.

Відповідно до положень п. 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пункт 1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

За п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно п.п. «а» п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП.

Так, згідно з ч. 2 ст. 126 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП адміністративним правопорушенням є повторне протягом року вчинення порушення, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, зокрема керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Диспозицією ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачений склад адміністративного правопорушення, який інкримінується ОСОБА_1 , що полягає у повторному протягом року вчиненні порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Зі змісту апеляційної скарги встановлено, що вона не містить жодного доводу щодо відсутності в діях ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та в прохальній частині апеляційної скарги вбачається, що захисник ОСОБА_4 фактично просить змінити постанову судді в частині накладення адміністративного стягнення.

Так, ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає, санкції у вигляді накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

З аналізу санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП вбачається, що оплатне вилучення транспортного засобу не є обов`язковим, а застосовується за внутрішнім переконанням суду. Однак, суд першої інстанції не навів належних мотивів конфіскації даного транспортного засобу.

Одночасно зауважую, що згідно ст. 28 КУпАП, оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, полягає в його примусовому вилученні за рішенням суду і наступній реалізації з передачею вирученої суми колишньому власникові з відрахуванням витрат по реалізації вилученого предмета.

Згідно ст. 29 КУпАП конфіскація предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, полягає в примусовій безоплатній передачі цього предмета у власність держави за рішенням суду. Конфісковано може бути лише предмет, який є у приватній власності порушника, якщо інше не передбачено законами України.

Крім того, відповідно роз`яснень, викладених у п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року №14 не можна накладати адміністративне стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі.

Так, додатковому адміністративному стягненню у виді оплатного вилучення транспортного засобу підлягає лише транспортний засіб, який належить особі, яка вчинила адміністративне правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 30 липня 2024 року серії ААД №712042 (а.с. 1) вбачається, що транспортний засіб Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_2 .

Таким чином, ОСОБА_1 не є власником автомобіля Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_1 , а отже на нього не може бути накладено додаткове адміністративне стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу.

Враховуючи вказані обставини, накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді конфіскації транспортного засобу, який є у приватній власності порушника підлягає виключенню, оскільки конфіскацію не передбачає санкція ч. 5 ст. 126 КУпАП, а оплатне вилучення транспортного засобу не підлягає до застосування з вищевикладених мотивів.

Твердження сторони захисту про необхідність застосування вимог ст. 69 КК України під час призначення стягнення, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, майнового стану ОСОБА_1 , та пропозицією про накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ст. 126 ч. 5 КУпАП, а саме, в розмірі від двохсот до п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, вважаю таким, що не підлягає до задоволення, оскільки при розгляді справ про адміністративні правопорушення відсутній визначений Законом механізм, який би дозволяв накладати стягнення за вчинені адміністративні правопорушення нижче визначеної санкцією відповідної статті Кодексу або замінювати стягнення на інше, не передбачено санкцією статті.

За наведених вище обставин, оскаржувана постанова судді, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Головатюка Івана Миколайовича задовольнити частково.

Постанову судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 серпня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП змінити в частині накладення стягнення.

За вчинення адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі дві тисячі чотириста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу.

В решті постанову судді залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло