Провадження №: 3/752/7919/24
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2024 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Вдовиченко О.О., розглянувши протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Голосіївського районного суду м. Києва надійшов протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122-2 КУпАП України, складений відносно ОСОБА_1 .

Як зазначено в протоколі, 03.09.2024 о 10 год 30 хв. у м. Києві на вул. Промислова, 1 (заїзд на міст Південний) водій ОСОБА_1 , керуючи ТЗ Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу про зупинку ТЗ, поданою завчасно жестом та голосовою командою поліцейського. В подальшому ТЗ було зупинено шляхом переслідування на службовому ТЗ, чим порушив вимоги п. 2.4 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечував свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП. Пояснив, що є військовослужбовцем за контрактом, їздить через Південний міст кожного дня, іноді по декілька разів, в той день поспішав у службових військових справах. По службі є необхідність користуватися Південним мостом, оскільки він значно скорочує шлях до місця його дислокації. На вимогу поліцейського зупинився, однак підстави для зупинки йому були незрозумілі, як і сама бесіда з поліцейським, а надавши документи про те, що є військовослужбовцем за контрактом, поїхав на службу.

Ознайомившись з протоколом та письмовими поясненнями ОСОБА_1 , дослідивши додане до матеріалів справи відео БК 474387, вислухавши пояснення учасника судового розгляду, суд дійшов висновку, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Адміністративним правопорушенням, відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП, визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП).

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст. 11 КУпАП).

Згідно зі статтями 245, 252 КУпАП завданнями провадження в справі про адміністративне правопорушення і обов`язком органу, який її розглядає, є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вирішуючи питання про те, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винен ОСОБА_1 у його вчиненні і чи підлягає він адміністративній відповідальності, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

Адміністративним правопорушенням, передбаченим статтею 122-2 КУпАП, є невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.

Для того, щоб визнати його установленим, необхідно встановити що водій, маючи можливість зупинитися, продовжує рух.

З матеріалів вбачається, що водій ОСОБА_1 на вимогу поліцейського зупинився, а потім, після дискусії та показавши посвідчення військового та контракт, маючи законне право проїжджати по Південному мосту, поїхав у термінових військових справах.

Судом не встановлено, чи мала місце повторна вимога про зупинку ТЗ.

Вказані обставини та системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

Неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд можливості належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є основоположним офіційним документом, при відсутності якого, особу не може бути притягнуто до адміністративної відповідальності. Без належного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення неможливо здійснити повний та всебічний розгляд справи про адміністративне правопорушення і прийняти законне рішення.

При цьому слід зазначити, що розглядаючи адміністративні матеріали, які направлені до суду з метою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності і які визнані органом, що їх направляє достатніми для досягнення поставленої мети, суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок забезпечити кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Приймаючи рішення, суд також керується п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України», яким визначено, зокрема, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою, поки її вину не буде доведено у законному порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин провадження по даній справі слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України за відсутністю події і складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 122-2, п. 1 ст. 247 КУпАП

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя О.О. Вдовиченко