Справа № 307/473/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.10.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/270/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Домецького О. І. на постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 07.03.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 149005 від 01.02.2024 та постанови суду від 07.03.2024 вбачається, що ОСОБА_2 31.01.2024 близько 20 год 50 хв, на напрямку 254 прикордонного знаку (територія Тячівської територіальної громади Закарпатської області) на відстані 100 метрів від лінії державного кордону, був виявлений та в подальшому затриманий за спробу незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза пунктом пропуску через державний кордон, чим порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 та вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Домецький О. І. просить постанову судді від 07.03.2024 скасувати та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_2 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Стверджує, що наведені в протоколі факти не відповідають дійсності, а сам протокол складено з численними порушення вимог законодавства, а тому він не може бути визнаний належним доказом у справі. Протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, у ньому не зафіксовано конкретні дії ОСОБА_2 , які були вчинені з метою незаконного перетинання кордону, а сам по собі факт його перебування поблизу лінії державного кордону не свідчить про намір вчинити правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. До протоколу не додано доказів, які б підтвердили спробу незаконного перетину ОСОБА_2 державного кордону: фото- чи відео фіксацію з місця затримання чи руху транспортного засобу, схему місцевості з прив`язкою до місця спроби перетинання державного кордону, що не дає можливості встановити,

-2-

в яких діях виражалась спроба ОСОБА_2 перетнути державний кордон. Разом з тим, захисник вказує на те, що інформація про спробу перетину кордону, закладена в протоколі, є припущенням, а відповідно сумнівом, який тлумачиться на користь особи, яка притягується до відповідальності, і сам протокол не може бути належним доказом вини ОСОБА_2 , оскільки зазначені в ньому обставини не підтверджуються іншими доказами. Крім того, зазначає, що у ОСОБА_2 не було виявлено речей чи документів, які б могли свідчити про намір перетину державного кордону, навпаки ОСОБА_2 мав при собі паспорт громадянина України для виїзду за кордон, а матеріалами справи не доведено наявність у ОСОБА_2 умислу на незаконний перетин державного кордону України.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 та його захисник-адвокат Домецький О. І. на розгляд справи щодо ОСОБА_2 не з`явилися. Останні рухом справи не цікавилися, повідомлені за допомогою смс-повідомлення, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber», клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 та його захисника-адвоката Домецького О. І., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_2 належним чином дотримані.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 149005 від 01.02.2024 встановлено, що ОСОБА_2 31.01.2024 близько 20 год 50 хв, на напрямку 254 прикордонного знаку (територія Тячівської територіальної громади Закарпатської області) на відстані 100 метрів від лінії державного кордону, був виявлений та в подальшому затриманий за спробу незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза пунктом пропуску через державний кордон.

-3-

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 31.01.2024 , протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 31.01.2024, письмовими поясненнями старшого солдата відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ОСОБА_3 , письмовими поясненнями ОСОБА_2 .

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_2 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 стороною захисту не надано.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби 3 категорії відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ОСОБА_3 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_2 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що інспектор прикордонної служби 3 категорії відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ОСОБА_3 діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_2 незаконних методів, примусу чи інших незаконних дій при його затриманні, що призвело до визнання ним вини у вчиненні адміністративного правопорушення та підписання складених щодо нього матеріалів.

Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 чи його захисник оскаржували незаконні, на їхню думку, дії працівників прикордонної служби, які склали відносно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення у передбачений законом спосіб.

Окрім того, зі змісту протоколу вбачається, що у ньому зазначені всі необхідні й передбачені ст. 256 КУпАП відомості і будь-яких фактів невідповідності складеного щодо ОСОБА_2 протоколу вимогам цієї норми права не встановлено.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що наведені в протоколі факти не відповідають дійсності, а сам протокол складено з численними порушення вимог законодавства, а тому він не може бути визнаний належним доказом у справі, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються змістом складеного щодо ОСОБА_2 протоколу.

При цьому, зі змісту протоколів про адміністративне правопорушення та адміністративне затримання вбачається, що ОСОБА_2 було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ч. 1 ст. 268 КУпАП, у тому числі користуватися правовою допомогою, від чого ОСОБА_2 відмовився, підтвердивши це своїм підписами.

Тому, апеляційний суд також вважає, що працівниками прикордонної служби не було допущено порушення права ОСОБА_2 на захист.

-4-

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції дав невірну оцінку матеріалам справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_2 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі відсутні посилання на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані факти та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Апеляційний суд критично оцінює доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_2 не мав наміру перетинати державний кордон України, з огляду на таке.

Відповідно до диспозиції частини першої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_2 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктом пропуску.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною першою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_2 , будучи мешканцем м. Київ, знаходився один в нічний час доби (20 год 50 хв) 31.01.2024 у контрольованому прикордонному районі на напрямку прикордонного знаку № 254, (територія Тячівської територіальної громади Закарпатської області) на відстані 100 метрів від лінії державного кордону, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважити, що ОСОБА_2 мав намір здійснити спробу незаконного перетину державного кордону, що також він визнав під час затримання.

-5-

З урахуванням наведеного, безпідставними та необґрунтованими визнаються і посилання захисника на те, що в протоколі не зафіксовано конкретні дії ОСОБА_2 , які були вчинені з метою незаконного перетинання державного кордону, а сам по собі факт його перебування поблизу лінії державного кордону не свідчить про намір вчинити правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_2 не було виявлено речей чи документів, які б могли свідчити про намір перетину державного кордону, навпаки ОСОБА_2 мав при собі паспорт громадянина України для виїзду за кордон, апеляційний суд визнає такими, що не спростовують факту вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що відповідно до пояснень ОСОБА_3 (а. с. 7) у ОСОБА_2 було виявлено закордонний паспорт, іноземну валюту в розмірі 3000 євро, номер телефону особи, яка керувала рухом ОСОБА_2 до р. Тиса, та все необхідне задля оформлення суміжною стороною статусу біженця і незаконного перетину кордону.

Такими, що не впливають на висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що до протоколу не додано доказів, які б підтвердили спробу незаконного перетину ОСОБА_2 державного кордону: фото- чи відео фіксацію з місця затримання чи руху транспортного засобу, схему місцевості з прив`язкою до місця спроби перетинання державного кордону, що не дає можливості встановити, в яких діях виражалась спроба ОСОБА_2 перетнути державний кордон.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 250 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні відомості про те, що працівники прикордонної служби були упередженими під час затримання ОСОБА_2 і в них були підстави для його обмови, а також про те, що працівники прикордонної служби є зацікавленими в результатах розгляду справи.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав піддавати сумніву викладені в складених працівниками прикордонної служби документах обставини, а відтак і для визнання недопустимими наявних у матеріалах справи доказів.

-6-

Безпідставними та необґрунтованими, оскільки повністю спростовуються наявними в матеріалах справи та наведеними вище доказами, визнаються і доводи апеляційної скарги про те, що інформація про спробу перетину кордону, закладена в протоколі, є припущенням, а відповідно сумнівом, який тлумачиться на користь особи, яка притягується до відповідальності, і сам протокол не може бути належним доказом вини ОСОБА_2 , оскільки зазначені в ньому обставини не підтверджуються іншими доказами.

Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину.

Отже, доводи апеляційної скарги, у тому числі про те, що матеріалами справи не доведено наявність у ОСОБА_2 умислу на незаконний перетин державного кордону України, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, судом першої інстанції під час розгляду справи вимоги ст. 279, 280 КУпАП дотримано, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а адміністративне стягнення, яке накладено на нього у межах санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_2 у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину.

Також, апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

-7-

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі захисником-адвокатом Домецьким О. І. не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника-адвоката Домецького О. І. без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення. Також стороною захисту не надано таких доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 на даний час перебуває на військовій службі у зв`язку з мобілізацією.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Домецького О. І. в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 07.03.2024 щодо ОСОБА_4 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя