Справа № 163/2516/23
Провадження № 3-в/163/12/24
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2024 року місто Любомль

Суддя Любомльського районного суду Волинської області Павлусь О.С.

розглянувши заяву адвоката Бориса Станіслава Андрійовича в інтересах ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення в справі № 163/2516/23,

в с т а н о в и в :

У заяві адвокат Борис С.А. просить роз`яснити резолютивну частину постанови Любомльського районного суду від 23.11.2023 року щодо ОСОБА_1 у справі № 163/2516/23 в частині визначення особи, майно якої було конфісковано судом, та особи, на яку суд поклав обов`язок виконати рішення суду в частині конфіскації майна (боржника).

Заяву захисник обґрунтував тим, що ОСОБА_1 не погоджується із визнанням її боржником у виконавчому провадженні № 7416366 з тих підстав, що вона не може мати статусу боржника з огляду на приписи ч.2 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», адже судом не було конфісковано належне їй майно та не було покладено на неї обов`язку виконання рішення в цій частині. Вважає, що виконавче провадження щодо конфіскації товарів, які вилучені за двома протоколами про тимчасове вилучення товарів, мало бути відкрито щодо компанії «ITA DISTRIBUTION FZE» з визнанням цієї компанії боржником, оскільки саме ця компанія є власником конфіскованого товару. У резолютивній частині постанови від 23.11.2023 року суд не постановляв рішення про конфіскацію належного ОСОБА_1 майна. Тобто ухвалюючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, суд вирішив питання про долю майна, яке належить компанії «ITA DISTRIBUTION FZE». З наведених мотивів вважає, що резолютивна частина постанови суду від 23.11.2023 року є незрозумілою (неясною) в частині визначення боржника за виконавчим провадженням № 74163662 щодо конфіскації майна, належного компанії «ITA DISTRIBUTION FZE».

Вивченням заяви та доданих до неї матеріалів встановлено підстави для такого висновку.

Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 23 листопада 2023 року у справі №163/2516/23 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3567630,77 гривень з конфіскацією в дохід держави товарів, що вилучені за двома протоколами про тимчасове вилучення товарів у справі про порушення митних правил № 0293/20500/23 (всього позицій товару 178 та 160), загальною вартістю 3567630,77 копійок.

Цією ж постановою з ОСОБА_1 в користь Волинської митниці стягнуто витрати по справі на зберігання товару в розмірі 249227,83 гривень.

Постановою Волинського апеляційного суду від 27 грудня 2023 року апеляційну скаргу захисника Бориса С.А. в інтересах ОСОБА_1 залишено без задоволення, а вищевказану постанову місцевого суду від 23 листопада 2023 року без змін.

Згідно із ст.304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Частиною 1 статті 31 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення.

Роз`яснення судового рішення - це викладення його у більш зрозумілій формі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду.

В той же час, під час роз`яснення судового рішення не може ставитися питання про зміну рішення, про внесення до нього нових даних або про роз`яснення мотивів прийняття рішення.

Зрозумілість судового рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

З огляду на викладене слід зазначити, що резолютивна частини постанови Любомльського районного суду від 23 листопада 2023 року у справі №163/2516/23 викладена достатньо чітко та зрозуміло і у жодному разі не містить ознак його подвійного тлумачення.

Санкція статті 472 МК України передбачає стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості незадекларованих за встановленою формою товарів, транспортних засобів з конфіскацією зазначених товарів, транспортних засобів.

Накладене на ОСОБА_1 стягнення відповідає указаній санкції та не може трактуватися неоднозначно.

Крім цього, наведений зміст санкції статті 472 МК України достатньо свідчить, що конфіскація товарів до порушника застосовується незалежно від того, чи належить цей товар порушнику на праві власності чи ні.

Отже, постанова суду від 23.11.2023 року щодо ОСОБА_1 є чіткою і зрозумілою, тому жодних роз`яснень не потребує, через що заява адвоката Бориса С.А. є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Також належить зазначити, що адвокат Борис С.А. попередньо звертався до суду із позовною заявою в порядку адміністративного судочинства до Ратнівського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Волинська митниця, у якій просив скасувати прийняті начальником Ратнівського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пожаром В.П. у виконавчому провадженні № 74163662 постанови від 14 лютого 2024 року про відкриття виконавчого провадження та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (справа № 163/470/24).

Зазначені постанови начальника відділу ДВС адвокат Борис С.А. оскаржував, зокрема з тих підстав, що конфіскований постановою судді від 23.11.2023 року у справі № 163/2516/23 товар ОСОБА_1 на праві власності не належить, тому вона не може мати статусу боржника у виконавчому провадженні.

Тобто, цей позов адвокат подав з тих самих мотивів, що й зазначену заяву про роз`яснення постанови суду від 23.11.2023 року у справі № 163/2516/23.

При цьому, зазначену заяву адвокат подав 12 квітня 2024 року, тобто відразу через два дні після того, як Волинський окружний адміністративний суд 10 квітня 2024 року ухвалив рішення в справі № 163/470/24, яким відмовив у задоволенні вище вказаних заявлених позовних вимог.

Зазначене вочевидь вказує на те, що не отримавши позитивного для себе рішення адвокат Борис С.А. обрав інший процесуальний механізм, незважаючи на достатню ясність, чіткість та зрозумілість постанови суду від 23 листопада 2023 року в справі № 163/2516/23, у тому числі як виконавчого документа в розумінні ст.ст.3, 4 Закону України «Про виконавче провадження».

За викладених обставин суддя вважає необхідним звернути увагу адвоката Бориса С.А. на недопущення зловживання процесуальними правами в одних і тих же питаннях.

Керуючись ст.304 КУпАП, ст.ст.487, 522, 541 МК України,

п о с т а н о в и в :

Заяву адвоката Бориса Станіслава Андрійовича в інтересах ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення в справі № 163/2516/23 залишити без задоволення.

Постанова апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя Любомльського районного суду

Волинської області О.С. Павлусь