П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2024 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Заярний А.М., розглянув матеріали, які надійшли з Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , за ч. 2 ст. 51 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, на початку серпня, в нічний час, біля 24 години, ОСОБА_1 здійснив крадіжку металевих побутових виробів в АДРЕСА_2 з літньої кухні, яка належить ОСОБА_2 , чим завдав останній матеріальної шкоди на 2000 грн. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст. 51 КУпАП.

01.10.2024 ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненому не визнав, вказав, що не чинив жодної крадіжки, тим паче, що він лише на початку 2024 року звільнився з місць позбавлення волі, а дана крадіжка як він знає була вчинена приблизно шість місяців тому. Письмові пояснення, наявні в матеріалах справи він не давав і не підписував.

Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягається до відповідальності, дослідивши письмові докази по справі про адміністративне правопорушення, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозицією ч. 2 ст. 51 КУпАП встановлена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Юридичними ознаками майна як предмета дрібного викрадення є те, що таке майно повинно бути чужим для винного, та як правило, має належати на праві власності іншому суб`єкту права власності

З об`єктивної сторони крадіжка відноситься до злочинів/правопорушень з матеріальним складом. Тому, крім діяння (таємного викрадення), обов`язковими її ознаками є позитивна матеріальна шкода, спричинена власнику викраденого майна, яка визначається його вартістю. Визначення вартості викраденого майна має значення для розмежування діянь, передбачених ст. 51 КУпАП та ст. 185 КК України.

Отже, конструкція об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 51 КУпАП, свідчить про обов`язковість належного встановлення вартості майна, яке було викрадене.

Так, в протоколі згідно змісту викладеного правопорушення його автором вказано про викрадення товару, зокрема металевих побутових виробів і заподіяння матеріальної шкоди відповідно в розмірі 2000 грн. При цьому ініціатором складення протоколу не надано суду жодного документу, наприклад довідки вартості, висновку експерта, тощо, яким би було визначено вартість викраденого майна, що позбавляє суд можливості належним чином дослідити та встановити реальну вартість викраденого майна, підтвердити правильність кваліфікації дій особи за інкримінованою статтею і встановити наявність в діях особи об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 51 КУпАП.

Крім того, факт крадіжки було встановлено з заяви ОСОБА_2 , яка в свою чергу не вказує на ОСОБА_1 як на особу, яка можливо причетна до вчинення крадіжки. Крім того, у адміністративній справі відсутні будь-які докази, які б підтверджували слова ОСОБА_2 щодо викраденого майна (протокол огляду місця події, документи чи інші докази про наявність у ОСОБА_2 майна (слідів його існування), про викрадення яких вона заявляє, доказів про вилучення такого мана чи слідів його існування у ОСОБА_1 ), іншими словами, обвинувачення ОСОБА_1 , викладене в протоколі про адміністративне правопорушення є «голослівним», тобто не підтверджене належними та допустимими доказами.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оскільки переконливих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 51 КУпАП суду не надано, його слід виправдати, а справу закрити.

Суддя наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 221, 247, 252, 276, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 51 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення - закрити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Андрій ЗАЯРНИЙ