Справа № 278/3872/24
Провадження №3/278/2383/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року м. Житомир

Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Зубчук І.В., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу АП Управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,

за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

05.07.2024 о 23 годині 00 хвилин на а/д М-04 124 км., водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом BMW 330, д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху та не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив наїзд на вибоїну, від чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

В судове засідання ОСОБА_1 Про дату, час там місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, поважних причин неявки в судове засідання не повідомив, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП участь особи за даною категорією справ не є обов`язковою, неявка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому суд розглядає справу у відсутність ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністратині правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами тощо.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Щодо обґрунтованості поширення на вказану категорію справ гарантій Конвенції необхідно зазначити таке.

Якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи, що потребує належного до цього ставлення.

Відповідно звернуто увагу уповноважених осіб на необхідності дотримання правил та процедур під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, прав та гарантій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, належному фіксуванні доказів вчинення правопорушення та їх зберіганні тощо.

У справах проти України ЄСПЛ розглядав питання про віднесення правопорушень, передбачених КпАП, до «кримінального аспекту» в розумінні Конвенції, що, з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції.

Одночасно практика Європейського суду з прав людини щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення зосереджена навколо фундаментальних засад здійснення правосуддя у справах про адміністративні правопорушення, зокрема, забезпеченні дотримання положень Конвенції в частині реалізації статті 6, яка гарантує кожному право на справедливий суд.

Згідно з п.п.1.4, 1.5 Правил дорожнього руху України кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальні збитки.

Згідно п. 12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП органом поліції надано: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 745743 від 05.07.2024; схемою місця ДТП; актом обстеження ділянки вулично-шляхової мережі; письмовими поясненнями ОСОБА_1 .

Дані докази у розумінні ст. 251 КУпАП, суд не може визнати належними, допустимими, та такими, які повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення.

Так, відповідно до ч. 3 ст.14, ч. 1 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про дорожній рух», до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Зокрема, відповідно до ч. 1ст. 24Закону України «Про дорожній рух», власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Вказане вище свідчить, що одночасно із обов`язками водія бути уважним та стежити за дорожньою обстановкою, водій, відповідно до законодавства, може розраховувати на виконання обов`язків власником доріг про забезпечення належного стану дороги та відсутність наднормативних перешкод у дорожньому русі та їх своєчасне усунення або огородження з метою недопущення створення аварійної ситуації.

Натомість із матеріалів справи вбачається, що водій ОСОБА_1 , рухаючись на трасі Київ-Житомир в нічний час по лівій смузі здійснив наїзд на вибоїну, в результаті чого автомобіль отримав ушкодження двох коліс по лівій стороні.

Після пошкодження автомобіля водій ОСОБА_1 зупинився на місці та одразу викликав працівників поліції, наголошуючи на причинах аварійної ситуації та неналежному стані дорожнього покриття.

Проте працівники поліції належним чином не перевірили доводи водія щодо причино-наслідкового зв`язку між неналежним станом дорожнього покриття та аварійною ситуацією і заподіяними автомобілю збитками та передчасно склали протокол за порушення правил дорожнього руху на водія ОСОБА_1 .

Будь-яких належних доказів, які б свідчили, що при існуючих дорожніх умовах водій ОСОБА_1 , дотримуючись швидкісного режиму, порушив правила дорожнього руху та мав технічну можливість уникнути наїзду на вибоїну, розмір якої, згідно з актом обстеження, перевищує гранично допустимі показники, матеріали справи не містять.

Враховуючи вище викладені факти, судом не встановлено порушень правил дорожнього руху з боку ОСОБА_1 , що б перебувало у прямому причино-наслідковому зв`язку із настанням аварійної ситуації та ДТП.

За змістом вимог ст. 256, ч. 1 ст. 257КУпАП питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише в межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 порушень вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, а отже і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи з наведеного, вважаю що в діях ОСОБА_1 не доведено склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому провадження в даній справі необхідно закрити в зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 124, 247, 284 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрити, внаслідок відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд Житомирської області протягом 10 днів з моменту її винесення.

Суддя Інна ЗУБЧУК