Справа № 343/1330/24
Провадження № 33/4808/916/24
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , учасника бойових дій, який є особою з інвалідністю другої групи,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,

ВСТАНОВИВ:

Суддя суду першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Правопорушення вчинено при таких обставинах.

12 червня 2024 року о 02.00 год., в м. Долина, по вул. Обліски, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Mercedes - Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, чим порушив вимоги п. 2.5. ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді суду першої інстанції за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, закрити провадження у справі.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Наголошує, що не був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи і відповідно 06 вересня 2024 року суддя розглянув справу у моїй відсутності, чим порушив його права.

Пояснює, що для надання правової допомоги в даній справі він звертався за правовою допомогою до адвоката Воробця Р.М., який згідно досягнутих між ними домовленостей зобов`язувався повідомити його про час та місце розгляду справи і приймати участь у розгляді справи разом зі ОСОБА_1 , він не уповноважував адвоката Воробця Р.М. розглядати справу у його відсутності, проте суд в оскаржуваній постанові не дав правової оцінки та правового обґрунтування необхідності та можливості розглянути справу у його відсутності.

Зазначає, що не порушував вимог ст. 130 КУпАП та у нього були відсутні будь-які ознаки сп`яніння.

Звертає увагу, що працівники поліції не висували вимоги щодо проходження огляду на стан сп`яніння, а лише висловлював пропозицію, пропозиція та вимога мають різне за змістом значення.

Вказує, що відеозапис не є безперервним, є фрагментарним, а тому у даному випадку наявність двох свідків була обов`язковою.

Зазначає, що працівники поліції не надали йому свідоцтво про перевірку газоаналізатора, а наявність такого свідоцтва в матеріалах справи не свідчить про його наявність на місці.

Наголошує, що в протоколі не зазначено жодного свідка, хоча з ним в автомобілі була його дівчина.

Також при складанні протоколу йому не було роз`яснено його права та обов`язки, зокрема про реальну правову допомогу.

Зазначає, що йому не вручалося направлення у медичний заклад, також направлення не зареєстроване та не направлялось, а тому є сфальсифікованим, недопустимим доказом.

Вказує, що акт огляду також є недопустимим доказом, оскільки з даного акту вбачається, що він не згідний з результатом, що не відповідає дійсності адже він не проходив огляд.

Також йому не вручалась копія протоколу.

В судове засідання апеляційного суду з`явились особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , якому роз`ясненні права, передбачені ст. 268 КУпАП. Вказав, що буде захищати свої права самостійно. З адвокатом, який представляв його інтереси в суді першої інстанції угоду розірвано. Права йому зрозумілі, клопотань не заявляв.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 надав пояснення, що 12 червня 2024 року він дійсно керував транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції. З ним спілкувались чотири працівники поліції і через це йому важко було сприймати інформацію. Він не зрозумів що вони хочуть, оскільки один працівник поліції стверджував, що пройти огляд потрібно чи на місці, чи в медичному закладі, а інший, що ні. Ніхто з працівників поліції не наполягав на необхідності пройти огляд на стан сп`яніння. Зазначив, що не перебував в стані сп`яніння. Проходити огляд на приладі «Drager» відмовився, оскільки це принизливо для нього. Пройти огляд в лікарні не захотів через втому. Наголосив, що працівники поліції незаконно провели обшук його автомобіля, а також вказав, що у нього не забрали транспортний засіб та посвідчення водія. Вважає дії працівників поліції незаконними. Просив рішення суду першої інстанції скасувати, провадження закрити так як не вчиняв адміністративне правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що її необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

При цьому, вважаю за необхідне наголосити на тому, що згідно практики Європейського суду з прав людини(далі - ЄСПЛ), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду («Пономарьов проти України»).

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, крім іншого є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 252 КУпАП оцінка доказів відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Вважаю, що суддя суду першої інстанції дотримався цих вимог закону та належним чином з`ясував обставини, що свідчать про наявність або відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що висновок судді суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується дослідженими доказами, що узгоджуються між собою, та яким суддя дав належний аналіз і оцінив їх у сукупності, в тому числі на предмет того, чи вони отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, є належними та допустимими.

Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції було порушено його права через розгляд справи у його відсутності, оскільки він не уповноважував адвоката Воробця Р.М. розглядати справу у його відсутності не є слушним, оскільки, як вбачається з ордеру на надання правничої (правової) допомоги (а.с. 15) між адвокатом Воробцем Р.М. та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги, яким повноваження адвоката не обмежуються.

Також в першому судовому засіданні суду першої інстанції, яке відклалося, адвокат Воробець Р.М. повідомив суд про те, що його підзахисний надасть свої пояснення пізніше. Проте в наступному судовому засіданні адвокат повідомив суд про те, що ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився та повідомив, що в нього немає можливості. Тому адвокат одноособово представляв інтереси ОСОБА_1 в суді, висловлював його позицію щодо невинуватості у вчиненні правопорушення та надавав аргументи його правоти.

Вважаю, що адвокат діяв в межах своєї компетенції, відстоював позицію ОСОБА_1 , а тому у даному випадку не було порушено права останнього.

Також слід зазначати, що ОСОБА_1 не надав будь-яких доказів на підтвердження свого твердження про те, що він не уповноважував адвоката Воробця Р.М. розглядати справу у його відсутності.

Крім того, на адресу суду першої інстанції не надходило заяв або клопотань від ОСОБА_1 про відкладення судового засідання з наданням відповідних доказів поважних причин неявки в судове засідання.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 12 червня 2024 року серії ААД № 585767 (а.с. 1) 12 червня 2024 року о 02.00 год., в м. Долина, по вул. Обліски, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Mercedes - Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою ПСРПП, ВП №1 (м. Долина) старшим сержантом поліції Гошовським В.Я., з дотриманням вимог ст. 254 КУпАП, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний ним.

ОСОБА_1 від підпису і дачі пояснень відмовився.

Апелянт наголошує, що йому не вручалась копія протоколу, однак такі доводи не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення є важливою гарантією того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ознайомлена зі змістом обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та має можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

В той час, аналіз змісту протоколу про адміністративні правопорушення та відеозаписів дає підстави для висновку, що ОСОБА_1 відмовився отримати його копію під розписку.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 знав про складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно нього, він був ознайомлений з його змістом поліцейським, в суді першої інстанції скористався правовою допомогою адвоката, який неодноразово ознайомлювався з матеріалами справи, йому був відомий зміст висунутого обвинувачення та уповноваженими особами вжито всіх заходів для реалізації його права на захист.

Також не є слушним твердження апелянта про те, що при складанні протоколу йому не було роз`яснено його права та обов`язки, зокрема про реальну правову допомогу, оскільки право на захист виникає не в момент зупинення водія, а з моменту складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та роз`яснення прав, оскільки в справі про притягнення до адміністративної відповідальності рішення приймає суд, а не працівники поліції. Працівниками поліції було роз`яснено права передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема право особи користуватися юридичною допомогою адвоката. Дане право було реалізоване ОСОБА_1 , про що свідчить залучення адвоката, який представляє його інтереси в суді. Тому вважаю, що у даному випадку не порушено право ОСОБА_1 на захист.

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 2) вбачається, що ОСОБА_1 у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю із рота, виражене тремтіння пальців рук пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою «Drager 6820», проте ОСОБА_1 відмовився від огляду.

Апелянт вказує про те, що акт огляду також є недопустимим доказом, оскільки з даного акту вбачається, що він не згідний з результатом. Це не відповідає дійсності адже він не проходив огляд.

Таке твердження не є слушним, оскільки в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вказано, що огляд на стан сп`яніння не проводився.

Згідно з направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП Долинська БЛ (а.с. 3) на такий огляд направлявся ОСОБА_1 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю із рота, виражене тремтіння пальців рук проте не пройшов огляд в медичному закладі у зв`язку з відмовою.

Твердження апелянта про, що йому не вручалося направлення у медичний заклад, також про те, що направлення не зареєстроване та не направлялось, а тому є сфальсифікованим та недопустимим доказом, не є слушним, оскільки водій не доставлявся у медичний заклад для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки відмовився від проходження такого огляду у медичному закладі, а направлення лише фіксує факт такої відмови.

На відеозаписах, які містяться на компакт-дисках в матеріалах справи (а.с. 11), безсторонньо зафіксовано деякі обставини події, зокрема: зафіксовано рух транспортного засобу марки «Mercedes - Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за яким рухається патрульний автомобіль поліції та за допомогою проблискових маячків червоного кольору подає вимогу про зупинку. Після зупинки працівники поліції перевіряють документи у водія ОСОБА_1 , який пояснював, що їде із Закарпаття. В ході розмови працівники поліції працівники поліції запитали водія чи він не вживав спиртні напої і чи готовий, в разі потреби, пройти огляд на місці, проте водій ОСОБА_1 дав відповідь: «краще не треба». Далі працівники поліції повторно запропонували водієві ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці у зв`язку з виявленими ознаками сп`яніння, проте ОСОБА_1 відмовився від такого. Після цього працівники поліції повідомили водієві наслідки відмови, але ОСОБА_1 все ж відмовився від огляду, бо випив квасу а приладам не довіряє. Працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що прилад має всі необхідні сертифікати, проте водій все ж відмовився від огляду. Після відмови працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд у медичному закладі, але від такого останній також відмовився. Далі працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомили про складання відносно нього протоку про адміністративне правопорушення. Далі працівник поліції оголосив ОСОБА_1 складені процесуальні документи, які водій відмовився підписувати, також відмовився надавати пояснення та отримувати копію протоколу. Також ОСОБА_1 зобов`язався не керувати транспортним засобом, про що вказав у протоколі.

За змістом п. 1 ч. 1. ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, для виявлення або фіксування правопорушення.

Законом не передбачено вимог щодо показань технічних приладів, що мають функції відеозапису, як доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Твердження апелянта про те, що відеозапис не є безперервним, є фрагментарним, а тому у даному випадку наявність двох свідків була обов`язковою не є слушним, оскільки досліджені судом відеозаписи досить інформативні, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, є послідовними, мають безсторонній характер, містять у хронологічній послідовності відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Враховуючи, що в даному випадку застосовувалися технічні засоби відеозапису, то наявність свідків або понятих в даному випадку не була обов`язковою, що відповідає вимогам ст. 266 КУпАП.

Твердження апелянта про те, що працівники поліції висловлювали пропозицію пройти огляд, а пропозиція та вимога мають різне за змістом значення не є слушним, оскільки працівники поліції неодноразово пропонували пройти ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння, як на місці, так і в медичному закладі, роз`яснювали наслідки відмови, неодноразово запитували водія чи він розуміє їх, та ввічливо і коректно спілкувались з ним.

Також під час апеляційного розгляду не встановлено обставин, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Твердження апелянта про те, що працівники поліції незаконно провели обшук його автомобіля та не забрали транспортний засіб та посвідчення водія не впливає на можливість встановлення обставин в межах обвинувачення та не впливає на законність висновків суду першої інстанції в цій частині.

Окрім того дане твердження містить ознаки заяви про вчинення кримінального правопорушення, та повинне перевірятися відповідними органами на підставі заяви особи, яка притягається до адміністративної відповідальності чи його представника.

Твердження ОСОБА_1 про те, що йому було важко сприймати інформацію під час зупинки, оскільки з ним спілкувались чотири працівники поліції, де один стверджував, що йому потрібно пройти огляд на місці, чи в медичному закладі, а інший, що ні, ніхто з них не наполягав на цьому і тому він не зрозумів що вони хочуть, не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки водій на вимогу працівників поліції повинен пройти огляд на стан сп`яніння, які на місці зупинки, так і в медичному закладі. Проте водій має право відмовитись від такого огляду. Рішення погодитись на огляд чи відмовитись від такого приймає сам водій. А у разі відмови працівники поліції повинні роз`яснити водієві наслідки такої відмови, що було неодноразово зроблено у даному випадку. Вказані обставини беззаперечно підтвердженні відеозаписами.

Також у даному випадку ставлення ОСОБА_1 до проведення огляду на місці за допомогою приладу «Drager», а саме сприйняття такого факту як принизливе ставлення до нього, та відмова від огляду у медичному закладі через втому не впливає на законність складених процесуальних документів які фіксують факт відмови від огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та у медичному закладі та доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог п.п. 2.5. Правил дорожнього руху водієві визначено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначений ст. 266 КУпАП, приписами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі - Інструкції), та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядку).

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Аналогічні приписи містить Інструкція.

Також, за змістом ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Наявні у матеріалах справи докази, в тому числі і відеозаписи підтверджують, що ОСОБА_1 є водієм транспортного засобу і йому, як водію транспортного засобу запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, від такої пропозиції поліцейського ОСОБА_1 відмовився.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на місці, поліцейські запропонували пройти огляд у медичному закладі, проте від такого останній теж відмовився.

Такі дії ОСОБА_1 правильно було розцінено працівниками поліції як відмова від проходження огляду та стали підставою для оформлення протоколу.

Твердження апелянта про те, що він не порушував вимог ст. 130 КУпАП і у нього були відсутні будь-які ознаки сп`яніння не є слушним, оскільки складені процесуальні документи фіксують факт відмови від огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та у медичному закладі, а саме це, згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху ставиться у вину ОСОБА_1 .

Також не є слушним твердження апелянта про те, що працівники поліції не надали йому свідоцтво про перевірку газоаналізатора, а наявність такого свідоцтва в матеріалах справи не свідчить про його наявність на місці, оскільки за змістом п. 5 Розділу 2 Інструкції саме на вимогу особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, поліцейський надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 висловлював вимогу про таке, і поліцейським її було проігноровано.

Таким чином встановлено, що ОСОБА_1 будучи водієм транспортного засобу у якого працівники поліції виявили ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння у відповідності до закону, відмовився від проведення огляду на стан сп`яніння у відповідності до закону, чим порушив п.п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обставин, які б підтверджували позицію сторони захисту щодо незаконності постанови суду першої інстанції та наявності підстав для її скасування з закриттям провадження у справі, за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а тому її необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2024 року, щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В

. Повзло