Справа № 298/658/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 серпня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі судді Фазикош Г. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Дербака Ю. Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Великоберезнянського районного суду від 25 серпня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Великоберезнянського районного суду від 25 серпня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, на підставі ст. 36 КУпАП до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

З протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язаного з корупцією постанови судді вбачається, що ОСОБА_1 обіймаючи посаду головного державного інспектора Великоберезнянської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Закарпатській області та виконуючи обов`язки начальника Великоберезнянської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Закарпатській області, будучи відповідно до п. п. «в» п. 1 ч. 1ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив у встановлених законом випадку та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів при визначенні собі відсотку надбавки та підписанні у вересні 2021 року подання про встановлення собі 250% надбавки за вересень 2021 року. Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

ОСОБА_1 , обіймаючи посаду головного державного інспектора Великоберезнянської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Закарпатській області та виконуючи обов`язки начальника Великоберезнянської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Закарпатській області, будучи відповідно до п. п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, вчиняв дії та приймав рішення в умовах реального конфлікту інтересів при визначенні собі відсотку надбавки та підписанні подання у вересні 2021 року про встановлення собі 250% надбавки за вересень 2021 року в розмірі 13750.00 грн. Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

До суду першої інстанції одночасно надійшли дві справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Постановою суду від 29 травня 2023 року справи про адміністративні правопорушення: №298/658/23 (провадження №3/298/541/23) та №298/659/23 (провадження №3/298/542/23) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП об`єднано в одне провадження, присвоєно об`єднаній справі №298/658/23 (провадження №3/298/541/23).

В апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду від 25.08.2023 скасувати та закрити провадження у справі, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247. Вважає, що постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, прийняте судове рішення є однобічним, необ`єктивним і не відповідає вимогам законів України. У своїх доводах адвокат Дербак Ю. Ю. посилається на те, що підписання подання про встановлення надбавки не є дискреційними повноваженнями виконуючого обов`язки начальника, так як він не наділений правом вибору одного з декількох рішень та подання без погодження до вищестоящого органу додатково свідчить про відсутність дискреційних повноважень. Посилається на відомості про те, що розмір надбавки не встановлювався самостійно ОСОБА_1 , а відповідно до листа ГУ ДПС у Закарпатській області № 2908/5/07-16-10-02-11 від 06.04.2023 такий розмір службовим листом доводиться до відома керівників самостійних структурних підрозділів. В конкретному випадку встановлення надбавки за вересень 2021 року та її розмір був визначений управлінським рішенням начальника ГУ ДПС у Закарпатській області на підставі доповідної записки начальника управління інфраструктури та бухгалтерського обліку головного бухгалтера, погодженого заступником начальника Головного управління від 21.09.2021 та становив 250 відсотків. Апелянт посилається на п. 14.1.6 Методичних рекомендацій НАЗК, виходячи з якого, під час підписання подання про встановлення надбавки за вересень 2021 року не був наділений дискреційними повноваженнями, а тому в нього був відсутній приватний інтерес під час вчинення дії з підписання подання про встановлення надбавки, більше того розмір такої надбавки ним самостійно не визначався, а був визначений управлінським рішенням керівництва вищого рівня, а тому і не виникало будь-якої суперечності між приватним інтересом і службовими повноваженнями. Підписання подання входило до його безпосередніх обов`язків, як виконуючого обов`язки начальника Великоберизнянського ДПІ ГУ ДПС в Закарпатській області, адже підписання подання, з метою подальшого погодження надбавок у керівництва вищого рівня відноситься до виключної компетенції начальника територіального підрозділу ДПС і таке спрямоване на забезпечення дотримання законодавчо визначених гарантій оплати праці. Отже, підписання подання є лише формальною дією з його боку на виконання своїх обов`язків, а не особистим рішенням. Таким чином, реальний конфлікт інтересів у розумінні ЗУ «Про запобігання корупції» та ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП у ОСОБА_1 , під час виконання обов`язків начальника Великоберизнянського ДПІ ГУ ДПС у Закарпатській області при підписанні подання про встановлення надбавки, - відсутній, а виконання службовою особою наявних у неї повноважень не може бути підставою для притягнення її до відповідальності. В протоколах про адміністративні правопорушення, складених відносно ОСОБА_1 відсутні конкретні трактування того, у який спосіб така категорія осіб, як виконуючі обов`язки начальника територіальної ДПІ ГУ ДПС, повинні діяти, щоб мати можливість отримувати передбачені трудовим законодавством України доплати до свого посадового окладу, у тому числі, і у виді надбавок і премій, й не бути при цьому суб`єктом правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-1 та ч. 2 ст. 72-7 КУпАП. Вищевказані обставини, які свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів, що підтверджено дослідженими під час судового розгляду документами, а також показами свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . У своїх доводах, адвокат Дербак Ю. Ю. констатує, що уповноваженою особою, яка склала відповідні протоколи, прокурором не надано, а суддею Великоберизнянського районного суду в рішенні не може бути наведено докази, що ймовірний приватний інтерес суперечить службовим/представницьким повноваженням, зокрема не може бути встановлено, що підписане подання було необ`єктивним або упередженим, а також, що такими діями завдано шкоди інтересам служби та органу місцевого самоврядування, а також не доведено, що ОСОБА_1 був наділений дискреційними повноваженнями у конкретному випадку ( т. 2, а. с. 190-199).

У письмовому висновку від 29.01.2024 року прокурор ОСОБА_5 апеляційну скаргу заперечила. При цьому вона звернула увагу на те, що на її думку, що визначаючи розмір надбавки за інтенсивність праці ОСОБА_1 мав дискреційні повноваження, оскільки він був обмежений лише максимальною граничною межею, а отже між видати у поданні відсотком менше, ніж 100%, а по суті вибрав найбільший із можливих варіантів, який доведено до його відома. Об`єктивно оцінити відповідність заробітної плати ОСОБА_1 за певний проміжок часу мав лише його керівник, безпосередній керівник, який дає доручення, контролює їх виконання тощо. Прокурор вважає, що посилання захисту на Методичні рекомендації НАЗК щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції, - є не релевантним до ситуації, що має місце у справі (т. 2, а. с. 221-227).

Адвокат Дербак Ю. Ю. та ОСОБА_1 в судовому засіданні повністю підтримали вимоги апеляційної скарги. Просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Прокурор Вакула Ю. М. заперечила проти поданої апеляційної скарги, постанову судді першої інстанції вважає законною.

Заслухавши думку учасників процесу щодо законності судового рішення, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно з положеннями частини 7 статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КпАП України).

Оскаржувана постанова суду від 25.08.2024 вказаним нормам КУпАП не відповідає.

У протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 76 від 18.04.2023 вказано, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного державного інспектора Великоберезнянської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Закарпатській області та виконуючи обов`язки начальника Великоберизнянської ДПІ ГУ ДПС у Закарпатській області, будучи державним службовцем, відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, керуючись приватним майновим інтересом та службовими повноваженнями, всупереч вимогам п. 2 ч. 1 ст. 28 вказаного Закону, в період 2021 року, складаючи подання про встановлення надбавки для працівників, крім керівника Великоберизнянської ДПІ ГУ ДПС у Закарпатській області (у тому числі собі) за вересень 2021 року не повідомив у встановленому законом порядку, а саме не пізніше наступного робочого дня безпосереднього керівника ГУ ДПС у Закарпатській області про наявність у нього реального конфлікту інтересів, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення № 77 від 18.04.2023 вказано, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду головного державного інспектора Великоберезнянської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Закарпатській області та виконуючи обов`язки начальника Великоберизнянської ДПІ ГУ ДПС у Закарпатській області, будучи державним службовцем, відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупцію» (далі Закон), всупереч вимогам п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону, в період вересня 2021 року вчинив дію в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписав подання про встановлення надбавки для працівників, крім керівника Великоберезнянської ДПІ ГУ ДПС у Закарпатській області (у тому числі собі), чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Частиною 1 статті 172-7 КУпАП передбачена відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Частиною 2 статті 172-7 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до примітки 2 статті 172-7 КУпАП, у цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Частиною 1 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Зі змісту абз. 5, 10-12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» корупційне правопорушення це діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Правопорушення, пов`язане з корупцією це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Обов`язковою ознакою правопорушень, відповідальність за які передбачена частинами першою та другою статті 172-7 КУпАП, є наявність у суб`єкта реального конфлікту інтересів.

Разом з тим, висновки суду першої інстанції про те, що під час підписання подання про встановлення надбавки для працівників, крім керівника Великоберизнянської ДПІ ГУ ДПС у Закарпатській області (у тому числі собі) була наявна суперечність між приватним інтересом та його службовими повноваженнями, а про наявність реального конфлікту інтересів у встановленому законом порядку ОСОБА_1 не повідомляв, на вимогах закону не ґрунтуються.

Відповідно до п. 2 примітки до ст. 172-7 КУпАП, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», для встановлення факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів, суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями повинна безпосередньо впливати на вчинення чи не вчинення дій під час виконання таких повноважень, об`єктивність або неупередженість прийняття рішень.

Таким чином, посадовою особою, уповноваженою на складання протоколу про вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, та судом, що розглядає справу, повинно бути доведено наступні обставини: 1) наявність в особи приватного інтересу; 2) наявність суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями; 3) наявність впливу цієї суперечності на об`єктивність або неупередженість рішення; 4) наявність службових чи представницьких повноважень на прийняття рішення.

При цьому, має бути чітко визначено, в чому саме полягає приватний інтерес особи, які саме службові чи представницькі повноваження на прийняття рішення були використані особою, в чому саме проявляється суперечність між цим приватним інтересом та службовими чи представницькими повноваженнями цієї особи та її вплив на прийняття рішення.

Відтак, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів необхідно встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований та визначений; наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; наявність повноважень на прийняття рішення, наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає.

Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією та повинно бути встановлено судом у процесі розгляду справи.

Невід`ємною складовою конфлікту інтересів є службові/представницькі повноваження та вплив (можливість впливу) приватного інтересу на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи не вчинення дій під час реалізації таких повноважень.

Приватний інтерес здатний впливати на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи не вчинення дій лише під час реалізації дискреційних службових чи представницьких повноважень.

При вирішенні питання щодо наявності приватного інтересу у сфері службових повноважень як складової конфлікту інтересів слід у кожному випадку враховувати конкретні обставини, відносини та зв`язки особи, обсяг її службових/представницьких повноважень під час прийняття того чи іншого рішення.

Службові/представницькі повноваження можуть визначати: закони, інші нормативно-правові акти (наприклад, положення про орган, установу, організацію); трудові договори (контракти); статути підприємств; положення про структурні підрозділи органів, установ, організацій; посадові інструкції; організаційно-розпорядчі документи; доручення керівників; регламенти.

Важливим є те, що приватний інтерес може впливати на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи не вчинення дій лише під час реалізації службових/представницьких повноважень, що є дискреційними.

Відповідно до рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятих Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, дискреційні повноваження це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за таких обставин.

Згідно до наказу Міністерства юстиції України від 24.04.2017 за № 1395/5 «Про затвердження Методології проведення антикорупційної експертизи», дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що подання було погоджено заступником начальника Головного управління ДПС у Закарпатській області, який координував діяльність відповідних підрозділів, а також затверджено начальником Головного управління ДПС у Закарпатській області. Розмір надбавки був визначений на підставі управлінського рішення Головного управління ДПС у Закарпатській області, яке відповідним листом було доведено до структурних підрозділів.

Відповідно до ч. 4 і 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державну службу» державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).

Частиною 1 і 7 ст. 50 Закону України «Про державну службу» держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Складові заробітної плати та особливості оплати праці державних службовців центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, їх територіальних органів визначаються Митним кодексом України та Податковим кодексом України.

Відповідно до ст. 343.2-1 Податкового кодексу України посадовим особам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій до виплат, передбачених 195 Законом України «Про державну службу», можуть здійснюватися додаткові виплати, розмір та порядок встановлення яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частинами першою-третьою статті 346-1 Податкового кодексу України держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців та інших працівників центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій з метою створення матеріальних умов для незалежного і сумлінного виконання ними обов?язків.

Заробітна плата державних службовців центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця або за спеціальне звання; 4) виплати за додаткове навантаження у зв?язку з виконанням обов?язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; 5) надбавки за інтенсивність праці; 6) надбавки за виконання особливо важливої роботи; 7) надбавки за персональну кваліфікацію; 8) надбавки за виконання особистих ключових показників ефективності; 9) премії.

Схема посадових окладів державних службовців центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій визначається Кабінетом Міністрів України та не включається до загальної схеми посадових окладів державних службовців. Порядок встановлення, призупинення, зменшення чи скасування надбавок, зазначених у пунктах 5-8 частини другої цієї статті, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Положення про застосування стимулюючих виплат державним службовцям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 №15 це положення визначає механізм застосування стимулюючих виплат державним службовцям з метою посилення мотивації працівників державних органів до високопрофесійної, результативної та високоякісної роботи.

Керівники державної служби в державному органі мають право встановлювати державним службовцям у межах економії фонду оплати праці додаткові стимулюючі виплати.

До додаткових стимулюючих виплат державним службовцям належать надбавки: 1) за інтенсивність праці; 2) за виконання особливо важливої роботи.

Надбавка за інтенсивність праці та надбавка за виконання особливо важливої роботи (далі - надбавки) встановлюються державним службовцям у відсотках до посадового окладу.

Надбавки встановлюються згідно з наказом (розпорядженням) керівника державної служби в державному органі. При цьому вказаним положенням не регулюється порядок встановлення надбавки не керівному складу державної служби в державному органі.

До матеріалів протоколу № 76 від 18.04.2023 року додано копію Порядку взаємодії структурних підрозділів Державної податкової служби України та її територіальних органів при встановленні деяких надбавок державним службовцям та працівникам, які виконують функції з обслуговування, Державної податкової служби України та її територіальних органів (далі - Порядок), ( т. 1, а. с. 39-50). Відповідно до п. 3.1 цього Порядку: право встановлювати надбавки мають керівники податкових органів у межах фонду оплати праці відповідного органу.

До матеріалів протоколу № 77 від 18.04.2023 року додано копію Порядку взаємодії структурних підрозділів Державної податкової служби України та її територіальних органів при встановленні деяких надбавок державним службовцям та працівникам, які виконують функції з обслуговування, Державної податкової служби України та її територіальних органів (далі - Порядок), ( т. 1, а. с. 218-224). Відповідно до п. 3.1 цього Порядку: право встановлювати надбавки мають керівники податкових органів у межах фонду оплати праці відповідного органу.

Відповідно до п. 4.6. зазначеного Порядку подання про встановлення надбавок по кожному з видів надбавок в територіальних органах ДПС формуються та підписуються щодо: всіх працівників структурних підрозділів територіальних органів ДПС, крім керівників самостійних структурних підрозділів, керівниками відповідних самостійних структурних підрозділів за погодженням із заступником керівника територіального органу ДПС, який здійснює координацію роботи відповідних самостійних структурних підрозділів згідно з розподілом обов`язків, за формою, викладеною у додатку 1 до цього Порядку.

Згідно з п. 4.8. і 4.9 зазначеного вище Порядку у разі відсутності керівника самостійного структурного підрозділу апарату ДПС або територіального органу ДПС подання, форма якого визначена у додатку 1 до цього Порядку, формується та підписується заступником керівника самостійного структурного підрозділу.

До подань включаються всі працівники, з якими укладено трудовий договір, у тому числі працівники, які перебувають на посадах за попередніми штатними розписами.

Відповідно до п. 4.11 Порядку встановлення надбавок працівникам апарату ДПС та територіальних органів ДПС здійснюється за наказом ДПС та наказами територіальних органів ДПС відповідно на підставі відповідних подань (пропозицій), погоджених згідно з цим Порядком.

Апеляційним судом встановлено, що доданий до обох протоколів Порядок взаємодії структурних підрозділів Державної податкової служби України та її територіальних органів при встановленні деяких надбавок державним службовцям та працівникам, які виконують функції з обслуговування Державної податкової служби та її територіальних органів у редакції наказу Державної податкової служби України від 21.10.2021 року № 900, на час вчинення проступку, не діяв. У справі було оголошено перерву та надано можливість надати апеляційному суду інформацію та документи чи був ознайомлений ОСОБА_1 з посадовою інструкцією начальника Великоберезнянської державної податкової інспекції ГУ ДПС у Закарпатській області, положенням про Великоберезнянську державну податкову інспекцію ГУ ДПС у Закарпатській області, а також Порядком взаємодії структурних підрозділів Державної податкової служби України та її територіальних органів при встановленні деяких надбавок державним службовцям та працівникам, які виконують функції з обслуговування ГУ ДПС у Закарпатській області. Якщо так, ким, коли та у який спосіб. Також просили надати інформацію: якими нормативно-правовими актами та у якій редакції станом на вересень 2021 року регулювався порядок взаємодії структурних підрозділів Державної податкової служби України та її територіальних органів при встановленні надбавок державним службовцям.

Згідно відповіді ГУ ДПС у Закарпатській області від 26.03.2024 року № 3404/5/07-16-01-01-16 відмовлено у наданні такої інформації і документів. Також повідомлено, що розпорядчими документами ГУ ДПС у Закарпатській області не передбачено ознайомлення працівників ГУ ДПС, що перебувають на посадах головних (старших, державних) інспекторів із посадовими інструкціями керівників підрозділів, положеннями про структурні підрозділи, а також із розпорядчими документами ГУ ДПС з основної діяльності.

Після отримання цієї відповіді прокуратура звернулася до апеляційного суду із клопотанням про винесення постанови щодо витребування запитуваної інформації апеляційним судом. Однак, суд не знайшов підстав для задоволення даного клопотання, оскільки, згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Отже, з вказаного слідує, що у даній справі відсутні докази ознайомлення ОСОБА_1 із Порядком взаємодії структурних підрозділів Державної податкової служби України та її територіальних органів при встановленні деяких надбавок державним службовцям та працівникам, які виконують функції з обслуговування ГУ ДПС у Закарпатській області, оскільки такий не відноситься по посаді до керівників податкових органів.

У п. 14.1.6 вищевказаних Методичних рекомендацій НАЗК звертає увагу на те, що погодження розміру стимулюючої виплати є умовою реалізації службового повноваження керівника щодо її встановлення самому собі, а не самостійним службовим повноваженням.

З наведених приписів законодавства чітко слідує, що підписання подання про встановлення надбавки не є дискреційними в. о. начальника, так як він не наділений правом вибору одного з декількох рішень та подання без погодження з відповідним керуючим заступником є нікчемним документом, який не має юридичної сили, а звернення за погодженням до вищестоящого органу додатково свідчить про відсутність дискреційних повноважень.

Тому висновок суду про те, що при визначенні та переданні подання на встановлення собі надбавки у ОСОБА_1 була наявна суперечність між приватним інтересом та його службовими повноваженнями є безпідставним.

Таким чином, підписання подання є лише формальною дією з боку ОСОБА_1 на виконання своїх обов`язків, а не особистим рішенням. Відповідно, реальний конфлікт інтересів у розумінні Закону України «Про запобігання корупції» та ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП у ОСОБА_1 , під час виконання обов`язків начальника Великоберизнянського ДПІ ГУ ДПС у Закарпатській області при підписанні подання про встановлення надбавки, - відсутній, а виконання службовою особою наявних у неї повноважень не може бути підставою для притягнення її до відповідальності.

Суд приходить до висновку про те, що можливість впливу на вид і зміст управлінського рішення, зокрема підписання подання, була відсутня, що, в свою чергу, вказує на відсутність конфлікту інтересів, а також на відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Частинами першою та другою статті 172-7 КУпАП передбачена відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а також вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

З аналізу наведених норм права вбачається, що склад адміністративного правопорушення за ст. 172-7 КУпАП є тоді, коли особа усвідомлювала про наявність реального конфлікту інтересів, проте не повідомила про нього та вчинила дії чи прийняла рішення в умовах такого конфлікту інтересів.

Матеріалами справи не доведено, що ОСОБА_1 усвідомлював протиправний характер своєї дії, передбачав його шкідливі наслідки і бажав їх або свідомо допускав настання таких наслідків.

Самі по собі протоколи про адміністративне правопорушення, складені щодо ОСОБА_1 , не можуть бути доказом його вини, хоча норми КУпАП і визнають протокол у якості доказу в справах про адміністративні правопорушення, однак таке є порушенням принципу верховенства права, загальних засад правосуддя та практики Європейського Суду з прав людини, оскільки протокол - це лише форма викладу адміністративного звинувачення, де може бути лише перелік обвинувачення правопорушника, а сам протокол не є доказом його вини.

Місцевий суд в порушення вимог ст. 278 КУпАП на зазначені недоліки протоколів про адміністративні правопорушення належної уваги не звернув.

При цьому апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції послався на документ, а саме Порядок взаємодії структурних підрозділів Державної податкової служби України та її територіальних органів при встановленні деяких надбавок державним службовцям та працівникам, які виконують функції з обслуговування Державної податкової служби та її територіальних органів у редакції наказу Державної податкової служби України від 21.10.2021 року № 900, який не діяв на час вчинення проступку, із яким ОСОБА_1 ознайомлений не був.

За цих обставин апеляційний суд вважає вину ОСОБА_1 не доведеною поза розумним сумнівом.

В силу вимог ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З даних положень Основного Закону виходить, що суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише за наявності всіх елементів складу адміністративного правопорушення: об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкту, суб`єктивної сторони.

Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що особливості процесуального розгляду справ про адміністративні правопорушення мають прирівнюватися до кримінального процесуального законодавства.

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено уст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписалиКонвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

При цьому, згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 03.04.2008), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Також, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain2» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Таким чином, дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, за обставин, викладених як у протоколах про адміністративні правопорушення, так і у постанові суду першої інстанції, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для притягнення його до адміністративної відповідальності, встановлено не було, і такі відсутні у матеріалах справи. При цьому всі можливості для усунення сумнівів вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про наявність підстав для притягнення за наведених обставин ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, оскаржувана постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративних правопорушень.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами;ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що прокурором не було надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили висновки суду першої інстанції, і будь-яких обґрунтованих клопотань з цього приводу, у тому числі про витребування доказів, не заявлялось.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Дербака Ю. Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Великоберизнянського районного суду Закарпатської області від 25.08.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП скасувати, а провадження у справі щодо нього закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Фазикош Г. В.