Справа № 760/8529/24 Головуючий в суді І інстанції Бурлака О.В.
Провадження № 33/824/4106/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 2 липня 2024 року у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,, за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 2 липня 2024 року ОСОБА_2 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, та застосовано до нього захід впливу у виді попередження.

Не погоджуючись із вказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , просив скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі в зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії АДД №530014 від 6 квітня 2024 року фактично описано правопорушення передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП. Звертає увагу, що інспектор УПП при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо неповнолітнього ОСОБА_2 було порушено вимоги ч. 2 ст. 33 ЗУ "Про національну поліцію", згідно з якою проведення опитування неповнолітніх допускається тільки за участю батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги також посилається на те, що жодних доказів порушення ПДР інспектор УПП ОСОБА_2 не надав, як і в матеріалах справи відсутні будь-які дані щодо притягнення останнього до адміністративної відповідальності за порушення п.п. 17.1 вказаних правил.

Вважає, що інспектором УПП належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення ОСОБА_2 п.п. 17.1 Правил дорожнього руху (рух по смузі громадського транспорту), так як відносно нього не виносилась постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України.

Тому вважає обґрунтованим висновок про неправомірність вимоги інспектора УПП до ОСОБА_2 про пред`явлення документів.

Крім того, ОСОБА_1 просить поновити йому строк на оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 2 липня 2024 року. Вказує, що копія постанови суду (зареєстровано в ЄДРСР 15 липня 2024 року, забезпечено надання загального доступу 18 липня 2024 року) ОСОБА_2 належним чином вручена не була.

Про оскаржувану постанову стало відомо 23 липня 2024 року з ЄДРСР при ознайомленні за номером справи. Після отримання постанови Солом`янського районного суду міста Києва батько, як законний представник не зволікав зі зверненням з апеляційною скаргою, тобто доклав всіх можливих зусиль задля найскорішого розгляду справи.

Вирішуючи клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З матеріалів справи встановлено, що строк на оскарження постанови ОСОБА_1 пропустив з поважних причин, а тому суд вважає за необхідне поновити цей строк.

18 вересня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , у якій він просить проводити розгляд справи без його участі.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 2.1 "а" Правил дорожнього руху встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно ч.ч.9 ст.15 Закону України "Про дорожній рух" право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Відповідно до ст. 13 КУпАП, неповнолітні особи віком від 16 до 18 років у разі вчинення правопорушень, передбачених ст. 126 КУпАП, підлягають відповідальності на загальних підставах.

Відповідно положень пункту 1.3 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. В пункті 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №530014, ОСОБА_2 06.04.2024, о 12 годині 30 хвилин, в м. Києві по бул. Чоколівському, 37, керуючи транспортним засобом марки "Ford Fusion", д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив рух по смузі для руху громадського транспорту, позначеної дорожнім знаком 5.11, тим самим порушив п.п.17.1 ПДР України, в ході перевірки документів було встановлено, що не має права керування таким транспортним засобом, чим порушив п. 2.1.а) ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.2 ст. 126 КУпАП.

На відеозаписі, який містяться на компакт-диску в матеріалах справи, зафіксовано обставини події, зокрема: зафіксовано, що працівники поліції зупинили транспортний засіб марки "Ford Fusion", д.н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку з порушенням ПДР, повідомлено причини зупинки водієві ОСОБА_2 та перевірку документів, в ході якої встановлено, що водій ОСОБА_2 немає посвідчення водія, який сам вказав, що йому 16 років.

Досліджені судом відеозаписи досить інформативні, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, є послідовними, мають безсторонній характер, містять у хронологічній послідовності відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

При цьому доводи апелянта про порушення права ОСОБА_2 на захист свого підтвердження не знайшли.

ОСОБА_2 власноручним підписом у відповідних графах протоколів підтвердив, що йому роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, в графі пояснення зазначив "поки батьків не було вдома, взяв авто щоб покататись з подругою".

Згідно з вимогами ст. 270 КУпАП, інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і потерпілого, які є неповнолітніми або особами, що через свої фізичні або психічні вади не можуть самі здійснювати свої права у справах про адміністративні правопорушення, мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники). Інтереси потерпілого може представляти представник - адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Законні представники та представники мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; від імені особи, інтереси якої вони представляють, приносити скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу. Повноваження адвоката як представника потерпілого посвідчуються документами, зазначеними у частині другій статті 271 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що у суді першої інстанції інтереси ОСОБА_2 представляла адвокат Бадаріна О.О., відтак відсутні підстави вважати, що право на захист ОСОБА_2 будь-яким чином було порушено під час судового розгляду та апеляційного перегляду справи.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_2 зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) скаржник не надав.

В своєму рішенні від 29 червня 2007 року по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що "будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі".

На момент складення протоколу про адміністративне правопорушення та винесення оскаржуваної постанови ОСОБА_2 досяг шістнадцяти років.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 КУпАП до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 13 КУпАП у разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 89, 121-127, 130, статтею 139, частиною третьою статті 154, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені статтею 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Враховуючи характер вчинених правопорушень, зокрема керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, судом першої інстанції було застосовано заходи впливу, визначені ст. 24-1 КУпАП саме щодо неповнолітніх.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Таким чином, обираючи ОСОБА_2 вид адміністративного стягнення, суд першої інстанції врахував характер вчинених правопорушень, обставини їх вчинення, з урахуванням чого застосував адміністративне стягнення у межах санкції ч. 2 ст. 126 КУпАП у виді попередження.

У підтвердження вчинення ОСОБА_2 правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП було надано протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №530014. Події, які задокументовані у протоколі підтверджено поясненнями самого правопорушника та відеозаписом. Відповідні докази повністю узгоджуються між собою та не дають підстав для будь-яких сумнівів щодо вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що доказом порушення є лише візуальне спостереження працівником поліції відповідного порушення, суперечать матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав вважати правомірною зупинку інспектором УПП ОСОБА_2 на підставі порушення останнім ПДР України також не можуть бути взяті до уваги з огляду на таке.

Під час дії військового стану у країні, працівники поліції вправі зупиняти авто, навіть коли водій не порушив Правила дорожнього руху.

Відтак, доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_2 події та складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись із наявністю підстав для звільнення від відповідальності ОСОБА_2 з огляду на обставини, на які посилався його законний представник у апеляційній скарзі, що неповнолітнього було опитано в порушення положень ч. 2 ст. 33 Закону України "Про національну поліцію" без часті батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про національну поліцію" національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах:

1) забезпечення публічної безпеки і порядку;

2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;

3) протидії злочинності;

4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України "Про національну поліцію" під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Згідно із ст. 23 наведеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює, зокрема, превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України "Про національну поліцію" передбачено, що проведення опитування неповнолітніх допускається тільки за участю батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.

Опитування особи є превентивним заходом, який поліція може застосовувати відповідно до ст. 31 Закону у своїй діяльності.

Зокрема опитування дитини може бути проведено з метою отримання інформації про обставини правопорушення, жертвою або свідком якого вона стала.

У даному випадку працівник поліції діяв у сфері здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі, а також щодо виявлення адміністративних правопорушень та їх припинення.

Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376 встановлено порядок оформлення в органах Національної поліції України, у тому числі в їх структурних (відокремлених) підрозділах (далі - органи поліції), матеріалів про адміністративні правопорушення, порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також визначено порядок контролю за дотриманням законодавства під час оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення (крім правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху).

Цю Інструкцію розроблено відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законів України "Про Національну поліцію", "Про центральні органи виконавчої влади", правничудопомогу", постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1363 "Про затвердження Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою".

У розділі ІІ відповідної Інструкції встановлено порядок документування адміністративних правопорушень, у пункті 17 якої прямо передбачено, що у разі вчинення адміністративного правопорушення неповнолітньою особою віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років протокол про адміністративне правопорушення складається стосовно одного з батьків неповнолітньої особи або особи, яка їх замінює, відповідно до частини третьої статті 184 КУпАП.

А у разі вчинення неповнолітньою особою віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 121 - 127, 130, 139, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення складається стосовно цієї особи.

У даному випадку, працівником поліції було задокументовано адміністративне правопорушення, за яке наступає відповідальність з 16-ти років, стосовно цієї особи шляхом складання протоколу, що прямо передбачено нормативно-правовим документом, який регулює порядок складення протоколів про адміністративне правопорушення в органах поліції.

Відповідно до п. 9 відповідного розділу Інструкції передбачено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема: пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення. У оспорюваному протоколі особою, стосовно якої складено протокол, відповідно були добровільно надані пояснення.

Обставини, за яких до ОСОБА_2 було застосовано превентивний захід у виді опитування з метою отримання інформації про обставини правопорушення, жертвою або свідком якого він став, не встановлено.

Відповідна інструкція, так само як і положення КУпАП, не передбачають жодних застережень щодо неможливості документування адміністративного правопорушення, за яке наступає відповідальність з 16-ти років, стосовно цієї особи.

Відповідно до ст. 270 КУпАП інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і потерпілого, які є неповнолітніми або особами, що через свої фізичні або психічні вади не можуть самі здійснювати свої права у справах про адміністративні правопорушення, мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Інтереси потерпілого може представляти представник - адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Законні представники та представники мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; від імені особи, інтереси якої вони представляють, приносити скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу.

Повноваження адвоката як представника потерпілого посвідчуються документами, зазначеними у частині другій статті 271 цього Кодексу.

Відповідні правила були дотримані, що підтверджено матеріалами цієї справи, а саме фактом представлення інтересів неповнолітнього в суді першої інстанції адвокатом, а в суді апеляційної інстанції батьком порушника, як його законним представником.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Керуючись ст.126, ст.294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 2 липня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 2 липня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Писана