Справа № 462/6055/24 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 33/811/1301/24 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 14 серпня 2024 року, щодо ОСОБА_1 ,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605,60 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 21 липня 2024 року, о 00:36 год., у м. Львові на перехресті вул. Кульпарківська вул. Трускавецька, повторно протягом року, керував транспортним засобом «Citroen C4», номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану постанову та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Зазначає, що з постановою місцевого суду він не погоджується, оскільки в нього є посвідчення водія міжнародного зразка, яке надає йому право на керування транспортним засобом на території України, окрім того працівниками поліції не було вилучено його посвідчення водія, інших постанов на нього не складалося, жодних порушень ПДР він не вчиняв.

Окрім того, 19 вересня 2024 року ОСОБА_1 подав доповнення до апеляційної скарги, в якому зазначає, що він дійсно є громадянином Білорусі та має посвідку на постійне місце проживання в Україні.

Повідомляв, що він працює в будівельні компанії «Т.В.Д.», сплачує податки та допомагає армії, характеризується позитивно, задіяний у волонтерській роботі.

Наголошує, що не міг замінити водійське посвідчення у зв`язку із воєнним станом, оскільки видача таких посвідчень була призупинена, окрім того дане порушення не підтверджено жодними доказами.

Заслухавши, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що така апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Диспозиція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року керування транспортними засобами особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Пунктом 2.1 А ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1992 року № 340 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, яке є обов`язковим в т.ч. і для іноземних громадян.

Згідно з абзацом 5 пункту 30 Положення посвідчення водія іноземної держави, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає обміну. Обмін таких посвідчень проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів (за винятком випадків, визначених пунктом 32 цього Положення).

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, за обставин, викладених у протоколах та постанові, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, а саме:

-даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №867888 від 21 липня 2024 року (а.с. 1), з якого встановлено, що водій ОСОБА_1 , повторно протягом року керував транспортним засобом «Citroen C4», номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом;

-довідкою (а.с. 2) з якої вбачається, що відомості щодо отримання посвідчення водія ОСОБА_1 відсутні;

-довідкою (а.с. 4), з якої встановлено, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП;

-інформацією з рапорту інспектора УПП у Л/о ДПП Сороки Т. (а.с. 5), відповідно до якої ОСОБА_1 має посвідку на постійне проживання від 04 червня 2019 року.

Доводи апелянта, що в нього є посвідчення водія міжнародного зразка, яке надає йому право на керування транспортним засобом на території України, не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Відповідно до п. 30 абз. 5 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» посвідчення водія іноземної держави, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні.

Твердження водія, що працівниками поліції не вилученого його посвідчення водія, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки вимогами КУпАП не передбачено вилучення посвідчення водія іноземної держави.

Апеляційний суд не приймає до уваги аргументи апелянта, що він не міг замінити водійське посвідчення у зв`язку із воєнним станом, оскільки посвідку на постійне проживання він отримав ще 04 червня 2019 року тому мав достатньо часу для заміни водійського посвідчення.

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положень ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

постанову Залізничного районного суд м. Львова від 14 серпня 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.