Справа № 455/2049/24
Провадження № 3/455/1413/2024
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 вересня 2024 року м.Старий Самбір

Суддя Старосамбірського районного суду Львівської області Кушнір А.В., розглянувши матеріали справи, що надійшли з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , студента,

за ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП),

В С Т А Н О В И В :

27.08.2024 до Старосамбірського районного суду Львівської області надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №240606 від 19.08.2024, складеного начальником 1 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служи відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , зазначено, що 19.08.2024 о 14 год 35хв ОСОБА_1 , спільно з ОСОБА_3 вчинив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Республіку Польща, поза пунктом пропуску через державний кордон України, на напрямку 388 прикордонного знаку, на відстані 6000 метрів від лінії державного кордону, територія Старосамбірської об`єднаної територіальної громади Самбірського району Львівської області, внаслідок чого цього ж дня був затриманий інспектором прикордонної служби відділення моніторингу обстановки відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_4 .

Даним протоколом констатовано, що ОСОБА_1 , порушив вимоги ст..9 Закону України « Про державний кордон України» і такі його дії кваліфіковано за ч.2 ст.204-1 КУпАП.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 не з`явився, проте надіслав на адресу суду письмові поясненнями в яких зазначив, що разом з товаришем мали намір відвідати Лаврівський монастир у с. Лаврів, та жодним чином не планували незаконний перетин державного кордону.

Представник ОСОБА_1 адвокат Чудненко В.М. в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання про закриття провадження у справі в якому зазначив, що ОСОБА_1 19.08.2024р. близько 14-ї години, разом з товаришем ОСОБА_3 , прибули на залізничний вокзал с. Тершів Самбірського району Львівської області.Метою прибуття є відвідання Лаврівського монастиря, що в с. Лаврів, про який вичитали в мережі інтернет. До монастиря вирішили йти пішки, адже не встигли на автобус, що від`їхав прямо «на їх очах». Йшли дорогою від залізничного вокзалу с. Тершів до с. Лаврів. Під час руху, на узбіччі, помітили автомобіль сірого кольору марку якого вказати не може. З даного автомобіля вийшов інспектор прикордонної служби, як дізнався з матеріалів справи, ОСОБА_5 , котрий наказав пред`явити документи, що посвідчують особу, після чого наказав пред`явити для огляду майно в рюкзаках та телефони, що було також виконано. ОСОБА_6 , котрий зупинив їх близько 14:30, викликав інший екіпаж прикордонної служби, які прибули на автомобілі ГАЗЕЛЬ яким ОСОБА_1 та ОСОБА_3 для з`ясування обставин перебування в даному районі відвезли до відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (далі-ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 »). де ОСОБА_1 надав пояснення, що є в матеріалах справи, в яких заперечує намір перетину державного кордону України. В ВПС «СМІЛЬНИЦЯ» ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розвели по різним кабінетам, але ОСОБА_1 міг чути деякі фрази інспекторів прикордонної служби при спілкуванні з ОСОБА_3 , а саме: «визнавай, а то будеш затриманий допоки не визнаєш», хто саме з прикордонників говорив дану фразу сказати не може бо не бачив. Коли ОСОБА_3 після опитування вийшов з кабінету, він пояснив, що працівники прикордонної служби оглянули його телефон де виявили скріншоти карти на яких був маршрут від залізничного вокзалу с. Тершів до с. Лаврів де розташований Лаврівський монастир. Вказав, що прикордонники не повірили про намір культурного/туристичного відпочинку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , з метою відвідання саме монастиря. Працівники прикордонної служби вирішили, що дані маршрути ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мали намір використати для перетину кордону. Прикордоннки наголосили, що так як скрін карти в телефоні ОСОБА_3 , в останнього немає шансів вийти з ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не надавши пояснення про визнання провини. За вказаних обставин (надання пояснення з використанням морального примусу) ОСОБА_3 прийняв рішення дати «потрібні працівникам прикордонної служби покази», щоб не наражати себе та ОСОБА_1 на неприємності в умовах воєнного стану, будучи за тисячі кілометрів від будинку, без підтримки рідних/знайомих. ОСОБА_1 вказав, що в ВПС «СМІЛЬНИЦЯ» працівник, котрий його опитував також виказував погрози тривалого затримання в разі невизнання вини у намірі перетину державного кордону України, та ОСОБА_1 вирішив, будь-що, не оговорювати себе у правопорушенні якого не вчиняв й не мав наміру скоювати. ОСОБА_1 не мав умислу на перетин/намір перетину державного кордону України, метою його подорожі є відвідання Лаврівського монастиря в с.Лаврії Самбірського району Львівської області. При собі не мав жодного засобу для перетину кордону, жодної карти, фото і телефоні, інших знарядь. Вважає, що у справі відсутні достатні, належні та допустимі докази, які б з достовірністю вказували на вчинення ОСОБА_7 дій зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, а тому просить закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень ст.268 КУпАП при розгляді даної категорії адміністративних справ участь особи, щодо якої розглядається справа не обов`язкова. Враховуючи вищенаведене вбачаю за можливе розглянути дану справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, приходжу до висновку, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У ст.251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 ст.251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч. 2 ст. 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади вчинені групою осіб.

Об`єктом даного адміністративного проступку є встановлений порядок управління, а також безпека особи, суспільства і держави.

Об`єктивна сторона цього правопорушення виражається, зокрема, у спробі перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску.

Із суб`єктивної сторони незаконне перетинання державного кордону припускає прямий умисел, тобто виражається в умисній формі вини. Особа усвідомлює, що незаконно перетинає кордон і бажає зробити такі протиправні дії. Такі дії із суб`єктивної сторони можуть бути вчинені лише із прямим умислом.

Отже, для наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, необхідно встановити факт спроби перетину ним державного кордону з України в Республіку Польща поза встановленими пунктами пропуску у групі осіб та наявність прямого умислу на незаконний перетин державного кордону.

Однак, достатніх, належних та допустимих доказів, які б з достовірністю вказували на вчинення ОСОБА_1 дій зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, матеріали справи не містять.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано, зокрема, протокол про адміністративне затримання від 19.08.2024 згідно якого 19.08.2024 о 14.35год було затримано ОСОБА_1 та ОСОБА_8 на напрямку 388 прикордонного знаку на відстані 6000 метрів до державного кордону України.

Також в матеріалах справи міститься протокол особистого огляду, огляду речей і документів від 19.08.2024 згідно якого в ОСОБА_1 вилучено: студентський квиток, кошти, мобільний телефон, 2 павербанки та зарядний пристрій, а також довідка про опитування двох громадян України.

Інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про спробу ОСОБА_1 перетину державного кордону з України в Республіку Польща поза встановленими пунктами пропуску, суду не представлено.

Із протоколу про адміністративне правопорушення та матеріалів справи не вбачається, якими саме діями ОСОБА_1 вчинив незаконну спробу перетину державного кордону.

Слід зазначити, що саме по собі перебування особи в населеному пункті біля державного кордону, без надання інших доказів, жодним чином не свідчить про намір особи перетнути держаний кордон, і не може бути підставою для її притягнення до відповідальності.

Отже, матеріалами справи не спростовано доводи ОСОБА_1 про те, що він не мав умислу на спробу перетинання державного кордону України поза пунктом пропуску у групі з ОСОБА_9 ..

Протокол про адміністративне правопорушення, сам по собі, не може бути належним доказом вини ОСОБА_1 за ч.2 ст. 204-1 КУпАП, оскільки обставини зазначені в ньому не підтверджуються іншими матеріалами справи.

Отже, приймаючи наведені обставини, зокрема беручи до уваги те, що ОСОБА_1 повністю заперечує обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, вважаю, що матеріали справи не містять прямих, безспірних, безсумнівних та достатніх доказів того, що ОСОБА_1 мав намір незаконно перетнути державний кордон України поза пунктом пропуску через державний кордон України у групі осіб, тобто доказів його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, в ході розгляду справи не здобуто.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Положення ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Суд не є каральним органом. Суд потрібен для відновлення справедливості та встановлення вини особи, яка вчинила правопорушення. У разі встановлення такої вини притягнення особи до відповідальності, з метою виховання в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom ), п. 161, Series A заява № 25).

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, у відповідності до положень ст.252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, вважаю, що у даному, конкретному випадку не доведено склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.2 ст.204-1 КУпАП, а тому, вважаю, що провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 204-1 КУпАП слід закрити на підставі п.1 ст.247КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ст.247, ст.ст.283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.204-1 КУпАП, закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя А.В.Кушнір