П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2024 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., за участю особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла із УПП в Закарпатській області ДПП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мешк. АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 184 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №223009 від 18.08.2024 року, вбачається, що 18.08.2024 о 06 год. 55 хв. АДРЕСА_2 , мати ОСОБА_1 , не виконала передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання своєї дитини ОСОБА_2 , а саме перебувала за межами місця проживання без супроводження батьків після 22 год. чим порушила ЗУ «Про охорону дитинства», чим вчинила правопорушення передбачене ч.1 ст. 184 КУпАП.

Від представника ОСОБА_1 адвоката М. Човганин, 24.09.2024 надійшли письмові пояснення.

Так адвокат зазначає, що, 18 серпня 2024 року пізно у вечері ОСОБА_1 разом із своєю дитиною за місцем свого проживання заснули, однак коли ОСОБА_1 прокинулася то побачила, що її дитина відсутня в квартирі. Після чого, почала її шукати та зателефонувала на 102 і повідомила про зникнення дитини.

Як вказано у пояснення, із вказаного слідує, що ОСОБА_1 жодним чином не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та в її поведінці відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Адвокат просить: закрити провадження у справі №308/13854/24 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення порушення передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Також просить: розглянути дану справу за його відсутністю.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , пояснила що напередодні ввечері а саме 17.08.2024 її дитина перебувала вдома, вони лягли спати. Про те, що дочки немає вдома вона довідалася зранку 18.08.2024 та відразу звернулася до поліції. Просила врахувати що дитині 14 років.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідальність за ч.1 ст.184 КУпАП настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ст. 184 КУпАП є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів дитини.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, проявляється у невиконанні батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т. ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за проведенням дозвілля); незабезпечення дитині безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов тощо.

Суб`єктом вказаного адміністративного правопорушення є - фізичні осудні особи - батьки, або особи, що їх замінюють.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності (ч. 1 цієї статті).

Згідно матеріалів протоколу , а саме письмових пояснень ОСОБА_1 , вбачається, що 18.08.202 вона прокинулася близько 06 год. 30 хв. та виявила відсутність вдома доньки після чого звернулася до поліції. При цьому згідно письмових пояснень , що подані адвокатом вбачається, що дійсно, 18 серпня 2024 року пізно у вечері ОСОБА_1 разом із своєю дитиною за місцем свого проживання заснули, однак коли ОСОБА_1 прокинулася то побачила, що її дитина відсутня на квартирі. Після чого, почала її шукати та зателефонувала на 102 і повідомила про зникнення дитини.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (стаття 9 КУпАП).

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Крім іншого, ці дані встановлюються поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до ч.7 КУпАП ніхто неможе бутипідданий заходувпливу взв`язкуз адміністративнимправопорушенням інакшеяк напідставах ів порядку,встановлених законом. Провадженняв справахпро адміністративніправопорушення здійснюєтьсяна основісуворого додержаннязаконності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

Згідно ст. 9, 245, 252КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії», рішення від 30.05.2013 року та «Карелін проти Росії», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Таким чином стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що під час доведення винуватості особи не має залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для її виправдання.Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Виходячи з положень ст. 8, 62Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Положення про права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини передбачені ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє посилання на нормативно-правовий акт, який безпосередньо встановлює для батьків або осіб, які їх замінюють, обов`язки щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, не вказано які саме норми законодавства (Сімейного кодексу України) порушені ОСОБА_1 .

За таких обставин, протокол про адміністративне правопорушення не може бути покладений в основу доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Належних доказів, які б підтверджували вину гр. ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

З огляду на зазначене, факт ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законодавством батьківських обов`язків, а саме щодо забезпечення необхідних умов виховання своєї дитини ОСОБА_2 не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

Зокрема суд бере до уваги те, що згідно письмових пояснень від 24.09.2024 , у вечірній час дитина перебувала вдома, та лягла спати разом із мамою. Однак в подальшому, мати вранці виявила її відсутність при цьому одразу ж звернулася до поліції.

Диспозиція ч.1ст.184 КУпАП зазначає, щоадміністративна відповідальність передбачена в разі ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Між тим, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1ст.184 КУпАП, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей, незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Вчинення даного адміністративного правопорушення характеризується умисною формою провини, а саме особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Як вбачається з адміністративного протоколу, ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків полягало у тому, що її донька втекла з дому.

Викладені в протоколі факти та додані матеріали не свідчать про умисне невиконання ОСОБА_1 обов`язків, покладених на батьків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дитини, що є обов"язковою ознакою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Складений протокол та додані до нього матеріали не містять будь-яких фактичних даних із яких можна було б зробити висновок, в чому саме виразилися винні дії особи щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Дослідивши матеріали справи, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення та інші надані до суду матеріали, оцінивши докази в їхній сукупності та співставленні, та приймаючи до уваги, що вина ОСОБА_1 в скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення не підтвердилась матеріалами справи про адміністративне правопорушення в їх сукупності, вважаю за необхідне закрити провадження по справі, оскільки в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин - відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Ураховуючи зазначене вище матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять обсягу належних, допустимих і достатніх доказів, на підставі яких суд мав би можливість дійти до неспростовного висновку про наявність в діянні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу пред`явленого правопорушення. У зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю внаслідок відсутності доказів (недоведеності) винуватості особи.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 184, 247, 251, 280, 283, 284 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мешк. АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 184 КУпАП, закрити, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, прокурором та потерпілим, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош