ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/3012/23 Головуючий суддя І інстанції Васильєва Н.М.
Апеляційне провадження № 33/818/36/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.3 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

захисника - Кундіуса О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Кундіуса О.Ю. на постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 серпня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 126, ч.3 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення:

- за вчинення правопорушення за ч.5 ст. 126 КУпАП у виді штрафу на користь держави в розмірі 2400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 40 800, 00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років;

- за вчинення правопорушення за ч.3 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в дохід держави в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 51 000 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 років.

Відповідно до ст.36 КУпАП, остаточно накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа скоєних, у виді штрафу на користь держави у сумі 51 000, 00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 років.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

Постановою встановлено, що 06.06.2023 року о 16-41 год. в м. Харкові, по просп. Любові Малої, буд. 35, водій ОСОБА_1 керував незареєстрованим автомобілем Mitsubishi Outlander номер шасі НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія проводився із застосуванням приладу Драгер Alcotest 7510, результат огляду склав 0,75 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.3 ст.130 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 двічі протягом року піддавався адміністративному стягненню за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, 06.06.2023 року о 16 год. 41 хв. за адресою: м. Харків, просп. Любові Малої, буд. 35, водій ОСОБА_1 , діючи повторно протягом року, керував незареєстрованим транспортним засобом Mitsubishi Outlander номер шасі НОМЕР_2 , будучи позбавленим права керування транспортним засобом відповідної категорії. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.1(а) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст.126 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 повторно протягом року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 126 КУпАП.

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.08.2023 року адміністративні матеріали №639/3012/23 (провадження №3/639/1245/23) та №639/3014/23 (провадження №3/639/1246/23) у відношенні ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 126, ч. 3 ст. 130 КУпАП були об`єднані в одне провадження та присвоєно їм єдиний номер справи №639/3012/23.

В своїй апеляційній скарзі захисник Кундіус О.Ю. просить постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.08.2023 року стосовно ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник посилається на те, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведено за допомогою газоаналізатору «Alcotest 7510», а планова повірка та градуювання спеціального технічного засобу повинна була відбутися через 9 днів після проведення цього огляду, а тому отримані результати огляду є сумнівними. Зазначає, що працівники поліції незаконно запинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 та здійснювали тиск на його підзахисного, судовий розгляд проведено за відсутності сторони захисту, судом першої інстанції не застосована аналогія закону, оскільки адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП може бути віднесено до «кримінального правопорушення».

Крім того, захисник ОСОБА_2 просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.08.2023 року, посилаючись на те, що з матеріалами цієї справи він ознайомився лише 30.08.2023 року, а тому він не мав можливості подати апеляційну скаргу на це судове рішення у строк, передбачений чинним законодавством.

Дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), апеляційний суд дійшов висновку, що клопотання захисника ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а тому належить відкрити апеляційне провадження за його апеляційною скаргою.

В судові засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, але судом апеляційної інстанції неодноразово здійснювалися процесуальні заходи щодо його виклику до апеляційного суду, а саме:

- 13.09.2023 року телефонограмою за номером його мобільного телефону, який є в матеріалах справи (арк.54, 65);

- шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку за адресою місця мешкання ОСОБА_1 , яка мається в матеріалах справи (арк.56, 60, 61, 67, 127, 138, 139-140);

- шляхом направлення судових повісток, що сформовані в електронному вигляді на номер мобільного телефону, що міститься в матеріалах справи (арк.56, 67, 127, 138).

При цьому, захисник ОСОБА_2 також зобов`язувався повідомити про наступні судові засідання в суді апеляційної інстанції (арк.82, 100, 105, 106, 141, 142, 147).

Згідно відомостей доповідної секретаря судових засідань Гуржія І.В. від 15.04.2024 року та від 15.04.2024 року, під час неодноразових спроб додзвонитися на номер мобільного телефону ОСОБА_1 , який мається в матеріалах справи, протягом 08.04.2024-15.04.2024 року, а також з 18.04.2024 по 21.04.2024, оператором мобільного зв`язку повідомлено, що абонент не може прийняти дзвінок (арк.107, 109).

24.04.2024 року захисником ОСОБА_2 подане до Харківського апеляційного суду клопотання, в якому він просив повідомити через командування військової частини НОМЕР_3 (арк.110).

29.04.2024 року Харківським апеляційним судом засобами поштового зв`язку направлено запит на ім`я командира військової частини НОМЕР_3 з метою належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, місце і час апеляційного розгляду, а також роз`яснення останньому подати свої письмові пояснення та процесуальна можливість брати участь під час судового розгляду в режимі відеоконференції. При цьому, цей запит направлена адресою, яку зазначив захисник ОСОБА_2 в своєму клопотанні від 24.04.2024 року (арк.110, 112).

Разом з цим, поштове повідомлення повернулося до Харківського апеляційного суду 13.05.2024 року у зв`язку з відсутністю адресату за вказаною адресою (арк.113-115).

Крім того, апеляційний розгляд неодноразово відкладався за клопотання захисника ОСОБА_2 з метою оскарження стороною захисту постанови судді Дзержинського районного суд м. Харкова від 22.02.2023 року у справі № 638/2918/22, в якій ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та позбавлено його права керування транспортними засобами на 1 рік.

Постановою судді Харківського апеляційного суду від 06.11.2023 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Кандіуса О.Ю. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Дзержинського районного суду м. Харкова 22.02.2023 року, а апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала.

Постановою судді Харківського апеляційного суду від 16.02.2024 року ОСОБА_3 повернути адвокату Кундіусу О.Ю. апеляційну скаргу на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова 22.02.2023 року.

Постановою судді Харківського апеляційного суду від 18.09.2024 року ОСОБА_4 відмовлено особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 в поновленні процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Дзержинського районного суду м.Харкова від 22.02.2023 року щодо ОСОБА_1 , а апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала.

23.09.2024 року до початку апеляційного розгляду захисник Кундіус О.Ю. в черговий раз просив відкласти апеляційний розгляд з метою узгодження процесуальної позиції з ОСОБА_1 та ознайомлення з постановою судді Харківського апеляційного суду від 18.09.2024 року про повернення ОСОБА_1 його апеляційної скарги.

23.09.2024 року апеляційним судом надана захиснику Кундіусу О.Ю. процесуальна можливість ознайомитися з вищезазначеною постановою судді Харківського апеляційного суду від 18.09.2024 року про повернення апеляційної скарги.

При цьому, апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання захисника про відкладення апеляційного розгляду, враховуючи строки, передбачені ст.294 КУпАП, а також те, що саме захисник Кундіус О.Ю., який особисто з`явився в судове засідання в суд апеляційної інстанції, є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.08.2023 року.

Крім того, належить врахувати, що ОСОБА_1 майже протягом року жодного разу не з`явився до суду апеляційної інстанції та від нього не надходило до канцелярії суду клопотання про відкладення апеляційного розгляду, яке було призначено на 23.09.2024 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Також, згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється за апеляційною скаргою особи, яка її подала.

Крім того, відповідно до матеріалів цієї справи ОСОБА_1 не цікавився станом розгляду апеляційної скарги його захисника. Будь-яких клопотань через канцелярію суду, в тому числі, про відкладення розгляду справи, не подавав.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. ст. 268, 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 , але з обов`язковою участю захисника ОСОБА_2 , виходячи з відомостей, що є наявні в матеріалах цього провадження, та доводів поданої апеляційної скарги.

Вислухавши доводи захисника Кундіуса О.Ю., який підтримав свою апеляційну скаргу, але просив не позбавляти ОСОБА_1 права керування транспортними засобами на 10 років, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.9 «а».

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 130, ч.5 ст.126 КУпАП.

Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху передбачена статтею 130 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості, що містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №293640 від 06.06.2023 року; протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №455114 від 06.06.2023 року; постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6574822 від 21.02.2023 року; постанові Дзержинського районного суд м. Харкова від 22.02.2023 року у справі № 638/2918/22; роздруківці чеку тестування на алкоголь; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; на диску з відеозаписами.

Зокрема, відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №293640 від 06.06.2023 року (арк. 3, провадження №3/639/1245/23) вбачається, що 06.06.2023 року о 16 год. 41 хв. за адресою: м. Харків, просп. Любові Малої, буд. 35, водій ОСОБА_1 , діючи повторно протягом року, керував незареєстрованим транспортним засобом Mitsubishi Outlander номер шасі НОМЕР_2 , будучи позбавленим права керування транспортним засобом відповідної категорії. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.1(а) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст.126 КУпАП.

Згідно відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 455114 від 06.06.2023 року (арк. 3, провадження №3/639/1246/23), 06.06.2023 року о 16-41 год. в м. Харкові, по просп. Любові Малої, буд. 35, водій ОСОБА_1 керував незареєстрованим автомобілем Mitsubishi Outlander номер шасі НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія проводився із застосуванням приладу Drager Alkotest 7510, результат огляду склав 0,75 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.3 ст.130 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 двічі протягом року піддавався адміністративному стягненню за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Аналізуючи зміст цих протоколів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 був ознайомлений з відомостями цих протоколів та будь-яких зауважень щодо дій працівників поліції, проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння і щодо його результатів не зазначав, про що свідчить його власноручний підпис щодо ознайомлення зі змістом цих протоколів (арк. 3, провадження №3/639/1246/23, арк. 3, провадження №3/639/1245/23).

Крім того, відповідно до відомостей роздруківки газоаналізатору «Drager Alcotest 7510», тест №285 (арк. 9, провадження №3/639/1246/23), вміст алкоголю у видихаємому ОСОБА_1 повітрі складав 0,75 проміле.

Такі відомості газоаналізатору ОСОБА_1 не заперечував та власноруч поставив підпис у роздруківці за результатами огляду за допомогою газоаналізатору «Drager Alcotest 7510» (арк.9, провадження №3/639/1246/23).

В матеріалах справи також міститься акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з відомостей якого вбачається, що огляд проведений у зв`язку з виявленими у ОСОБА_1 ознаками: запах алкоголю з порожнини рота; почервоніння очей; почервоніння шкіряного покрову. В цьому ОСОБА_1 також власноруч зазначив, що згоден з результатом огляду (арк.9, провадження №3/639/1246/23).

Відповідно до відомостей направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 06.06.2023 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 направлено до КНП ХОР «ОНД» у зв`язку з виявленням у нього ознак сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота; почервоніння очей; почервоніння шкіряного покрову. Огляд в медичному закладі не проводився та до медичного закладу ОСОБА_1 не доставлявся (а.с.8, провадження №3/639/1246/23).

Згідно копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6574822 від 21.02.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП (арк.8, провадження №3/639/1245/23).

Постановою судді Київського районного суду м. Полтави від 08.11.2022 року у справі № 642/705/22 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постановою судді Дзержинського районного суд м. Харкова від 22.02.2023 року у справі № 638/2918/22 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. (арк.9, провадження №3/639/1245/23, арк.11, провадження №3/639/1246/23).

З відеозапису (арк.7, провадження №3/639/1245/23, арк.7, провадження №3/639/1246/23) з нагрудних камер поліцейських (файл «export-i0owd.mp4»), що долучений до матеріалів цієї справи, вбачається, що працівник поліції після зупинки транспортного засобу Mitsubishi Outlander під керування ОСОБА_1 , повідомив останньому, що його зупинено за порушення Правил дорожнього руху, оскільки водій їхав у крайній лівій смузі без необхідності. Крім того, поліцейським роз`яснені ОСОБА_1 його процесуальні права. На відеозаписі також зафіксовано, що ОСОБА_1 їхав у крайній лівій смузі по ходу свого руху у звязку з тим, що боявся, що на дорогу може вискочити люди (файл «export-i0owd.mp4», починаючи з 04 хв. 32 сек.). Працівником поліції під час перевірки особи водія також встановлено, що ОСОБА_1 раніше був позбавлений права керування транспортним засобом файл «export-i0owd. НОМЕР_4 », починаючи з 04 хв. 50 сек.). Під час спілкування з поліцейським, останнім у ОСОБА_1 спочатку виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим водію запропоновано пройти відповідний огляд (файл «export-i0owd.mp4», починаючи з 07 хв. 30 сек.). В подальшому працівником поліції було виявлено у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини роту (файл «export-i0owd.mp4», починаючи з 22 хв. 30 сек.). Поліцейським запропоновано ОСОБА_1 запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу, з чим був згоден останній.

З цього відеозапису (файл «export-i0owd.mp4», починаючи з 24 хв. 00 сек.) також вбачається, що працівник поліції розкрив запечатаний мундштук, встановив його в газоаналізатор «Драгер» та зробив контрольний забір повітря, який показав відсутність алкоголю. Після цього працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 порядок проведення огляду з використанням газоаналізатору «Драгер». ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки з використанням газоаналізатору «Драгер» шляхом його продуття. Результат огляду виявився позитивним, а саме 0,75 проміле. Також ОСОБА_1 повідомив правнику поліції, що згоден з результатами проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння (файл «export-i0owd.mp4», починаючи з 26 хв. 45 сек.).

З відеозапису (файл «export-i0owd.mp4», починаючи з 41 хв. 00 сек.) також вбачається, що працівник поліції ознайомлює ОСОБА_1 з адміністративними матеріалами у справі та запитує у нього, чи згоден він з результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу, чи він бажає проїхати в медичний заклад для проходження відповідного огляду у лікаря-нарколога. На зазначене запитання працівника поліції ОСОБА_1 зазначив, що згоден з результатами огляду та не бажає нікуди їхати.

Апеляційний суд також бере до уваги те, що постанова судді Дзержинського районного суд м. Харкова від 22.02.2023 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, постанова судді Київського районного суду м. Полтави від 08.11.2022 року за ч.1 ст.130 КУпАП та постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6574822 від 21.02.2023 року за ч.4 ст.126 КУпАП на час апеляційного розгляду набрали законної сили.

Що стосується доводів захисника Кундіуса О.Ю., зазначених в його апеляційній скарзі, з приводу допущених працівників поліції порушень вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки повністю спростовуються відомостями відеозапису (файл «export-i0owd.mp4»), який долучений до матеріалів справи), з яких вбачається, що на час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу «Drager Alcotest 7510» ОСОБА_1 заявляв клопотань про надання йому сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, огляд проводився за добровільною згодою останнього, за результатами огляду складено відповідний акт та роздрукований на папері його показники, які долучені до матеріалів справи. Крім того, ОСОБА_1 власноруч зазначив в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, що згоден з проведеним результатом, а також поліцейський повідомляв водію, що у разі незгоди з проведеним оглядом на місці, останній має право пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я (файл «export-i0owd.mp4», починаючи з 41 хв. 00 сек.), у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника в цій частині також є необґрунтованою.

Що стосується доводів сторони захисту з приводу того, що результати приладу «Alcotest Drager 7510» не можуть бути доказами у справі, на переконання апеляційного суду, є безпідставними та суб`єктивними, Інструкцією з експлуатації газоаналізатора «Drager Alcotest 7510» передбачено перевірку калібровки кожні 6 місяців з можливістю збільшення інтервалів між калібровками до 1 року. При цьому, з роздрукованого чеку приладу «Drager Alcoteste 7510», за допомогою якого ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, вбачається, що останнє калібрування приладу проводилось 15.12.2022, а сам огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 проводився 06.06.2023, що свідчить про належне здійснення повірки та калібрування приладу «Drager Alcoteste 7510» (арк.9, провадження 3/639/1246/23).

Більш того, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 та його захисники Кундіус О.Ю. скористалися своїм процесуальним правом та вони подавали заяву до правоохоронних органів щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП у порядку, передбаченому КПК України.

Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою, але дії посадової особи що їх складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 та захисником ОСОБА_2 не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції, в тому числі, щодо зупинки транспортного засобу і проведення огляду на місці за допомогою газоаналізатору «Drager Alkotest 7510», до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності в порядку, передбаченому ст.267 КУпАП.

Також стороною захисту не надано відомостей про, що останні зверталися до суду в порядку КАСУ на дії керівництва патрульної поліції, пов`язаних із перевіркою скарг щодо незаконних дій працівників поліції, при складанні ними адміністративного матеріалу у цій справі.

Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг та заяв сторони захисту щодо дій працівників поліції під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору «Drager Alkotest 7510», а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Крім цього, відповідно до вимог ч.2 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому до матеріалів справи був долучений відеозапис події за участю ОСОБА_1 , на якому зафіксовано, що останній не заперечував, що саме він керував транспортним засобом Mitsubishi Outlander, працівник поліції пояснював причини зупинки та ОСОБА_1 пояснював, що він рухався на своєму автомобілі в лівій смузі руху, оскільки побоювався, що на дорогу можуть раптом вискочити люди (файл «export-i0owd.mp4», починаючи з 04 хв. 32 сек.).

Крім того, відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, окрім іншого, також встановлюються поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Отже, оцінюючи твердження апелянта щодо відсутності доказів на підтвердження того, що 06.06.2023 року о 16 год. 41 хв. в м. Харкові по просп. Любові Малої, буд. 35, ОСОБА_1 керував незареєстрованим автомобілем Mitsubishi Outlander номер шасі НОМЕР_2 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з відеозапису, який працівники поліції долучили до матеріалів цієї справи, поза розумним сумнівом вбачається, що подія, яка зафільмована на цьому відеозаписі, безпосередньо стосується подій, які зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №455114 від 06.06.2023 року, в тому числі, щодо факту керування ОСОБА_1 транспортного засобу, проходження останнім огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та наявність позитивних результатів за наслідками такого огляду.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Крім того, суд зазначає, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 130, ч.5 ст.126 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом».

Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Отже, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Посилання захисника ОСОБА_2 на те, що судом першої інстанції було розглянуто справу за відсутності сторони захисту, що об`єктивно унеможливило всебічний та повний розгляд справи, та є порушенням прав на доступ до правосуддя, на думку апеляційного інстанції, є суб`єктивними та безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції здійснював усі можливі процесуальні заходи для виклику особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в тому числі, шляхом направлення йому засобами поштового зв`язку судової повістки за адресою місця проживання, яка міститься в матеріалах справи (арк.13), а також направлення електронної судової повістки на номер мобільного телефону (арк.12, 14, 18, 23), який ОСОБА_1 зазначив під час складання протоколу про адміністративного правопорушення. Зазначені електронні судові повістки ОСОБА_1 отримав о 15 год. 48 хв. 14.06.2023 року, о 14 год. 51 хв. 29.06.2023 року, о 10 год. 09 хв. 27.07.2023 року, о 10 год 14 хв. 11.08.2023 роуц (арк. 12, 14, 18, 23), що відповідає вимогам Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасника судового процесу, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України №28 від 23.01.2023 року.

З відомостей матеріалів судового провадження також вбачається, що під час судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_1 уклав договір про надання правової допомоги із захисником ОСОБА_2 , який також не з`явився в судові засідання в суд першої інстанції, посилаючись на необхідність підготовки до процесуальної позиції сторони захисту та неможливості явки до суду у зв`язку з відрядженням (арк.15, 20). При цьому, захисник ОСОБА_2 був повідомлений про дату, місце та час судового розгляду, який було відкладено на 16.08.2023 року (арк.24), але будь-яких клопотань про відкладення цього судового засідання до суду першої інстанції не подавав.

Крім того, судом апеляційної інстанції поновлено захиснику Кундіус О.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.08.2023 року та надано процесуальну можливість надати свої докази на підтвердження версії сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.130, ч.5 ст. 126 КУпАП.

Більш того, апеляційним судом неодноразово відкладався апеляційний розгляд та здійснювалися усі можливі процесуальні заходи направлені на виклик в судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 , в тому числі, через командування військової частини, де, зі слів захисника, проходить військову службу ОСОБА_1 .

Апеляційний суд також зазначає, що у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

У цьому контексті суд також звертає увагу, що ОСОБА_1 був обізнаний про складання стосовно нього протоколів про адміністративне правопорушення серії ААБ №293640 від 06.06.2023 року за ч. 5 ст. 126 КУпАП та серії ААД №455114 від 06.06.2023 року за ч. 3 ст. 130 КУпАП, а також щодо місця розгляду справи, а саме у Жовтневому районному суді м.Харкова та у Харківському апеляційному суді, а тому він в першу чергу мав б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі та скорішим вирішенням його справи.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.)

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.3 ст.130 КУпАП до відповідальності, а також за ч.5 ст.126 КУпАП, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Крім того, аналізуючи доводи захисника ОСОБА_2 , які він надавав під час апеляційного розгляду, про необхідність звільнення ОСОБА_1 стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 10 років, апеляційний суд зазначає наступне.

Санкція частини 3 статті 130 КУпАП передбачає стягнення у виді штрафу на водіїв у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років та з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника, або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років та з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника, і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника, або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника.

Отже, санкція ч.3 ст.130 КУпАП є безальтернативною в частині накладення на водії стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк десять років, що позбавляє суд можливості накласти стягнення без позбавлення права керування транспортними засобами.

Більш того, законодавчо заборонено, починаючи з 17.03.2021 року, визнання такого правопорушення малозначним та передачу матеріалів справи на розгляд трудовому колективу чи громадській організації, військовій частині (ч. 1 ст. 21 та примітка до ст. 22 КУпАП).

Оскаржуваною постановою від 16.08.2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП.

У рішенні по справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29 червня 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи користується автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізує своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП, є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху.

Тяжкість стягнення обумовлена саме високим ступенем суспільної шкоди, яка завдається такими діяннями.

Водій ОСОБА_1 повинен розуміти, що сідаючи за кермо транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння вже не вперше, поставив у небезпеку кожного потенційного учасника дорожнього руху, а також інших людей, які могли перебувати поряд з проїжджою частиною по напрямку руху його автомобіля.

Суд не вправі, при визнанні особи винуватою за ст. 130 КУпАП, призначити інше покарання, ніж передбачене санкцією, або ж перейти до іншого виду стягнення чи звільнити від стягнення, оскільки Законом України встановлена пряма заборона застосування пом`якшення стягнення чи звільнення від стягнення.

Разом з цим, відповідно до вимог п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі, особи з інвалідністю I та II груп.

Відповідно до відомостей копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, яка надана суду апеляційної інстанції та з якої вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи безстроково (арк. 93-94).

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність зміни оскаржуваної постанови в частині висновків та рішення щодо стягнення з ОСОБА_1 судового збору, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника Кундіуса О.Ю. задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 серпня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника Кундіуса О.Ю. задовольнити частково.

Постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 серпня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП, - змінити, виключивши з її мотивувальної та резолютивної частини висновки і рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 судового збору.

В решті постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков