Справа № 697/1554/24
Провадження № 3/697/900/2024
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2024 року м. Канів

Суддя Канівського міськрайонного суду Черкаської області Скирда Б.К., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділу поліції № 1 (м. Канів) Головного управління Національної поліції в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ; співвласник ОО,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 297573 від 15.07.2024, 12.07.2024 близько 21 год. 30 хв. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини та її чоловіка, а саме: умисні дії фізичного, психологічного та економічного характеру, що супроводжувалося штовханням, забороною знаходитись в будинку, ображанням лайкою. Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, уповноважив представляти свої інтереси адвоката Константінову Т.М., яка заперечувала факти, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, та зазначила, що ОСОБА_1 приїхав у гості до своєї дочки ОСОБА_2 , яка проживає разом з його колишньою дружиною ОСОБА_3 та чоловіком останньої ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 . 12.07.2024 ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_4 почали виганяти ОСОБА_1 з будинку, у зв`язку з чим виник конфлікт. Було викликано працівників поліції, які підтвердили правомірність його перебування в будинку. Проте працівники поліції склали адміністративні матеріали на всіх учасників конфлікту: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 . Просила закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 показали, що вони разом з донькою ОСОБА_3 від першого шлюбу - ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_3 . 12.07.2024 до ОСОБА_2 приїхав її батько ОСОБА_1 (колишній чоловік ОСОБА_3 ), який залишився в їхньому будинку та пізніше в них виник конфлікт. ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 виганяли їх з власного будинку, тому ОСОБА_3 викликала наряд поліції, в результаті чого працівники поліції склали адміністративні матеріали відносно всіх учасників конфлікту.

Вислухавши пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП визначає, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Частиною 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

Нормами зазначеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 297573 від 15.07.2024 (а.с.1), складеного відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, останній 12.07.2024 близько 21 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_3 вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини та її чоловіка, а саме: умисні дії фізичного, психологічного та економічного характеру, що супроводжувалося штовханням, забороною знаходитись в будинку, ображанням лайкою. При цьому, у вказаному протоколі інформація про можливих свідків зазначених подій відсутня.

Також працівником поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення, не зазначено наслідків, настання яких є обов`язковою умовою для настання адміністративної відповідальності згідно з диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, тобто наслідків діяння ОСОБА_1 у виді можливості завдання шкоди психічному, фізичному здоров`ю потерпілих, окрім того матеріали справи не містять доказів завдання чи можливості завдання шкоди потерпілим. Не встановлено таких і в судовому засіданні.

Надана ОСОБА_4 довідка про те, що він звертався за медичною допомогою з приводу травми, гіпертонічного кризу від 16.07.2024, номер амбулаторного прийому 2918 не може вважатися належним доказом, оскільки з неї неможливо встановити, які саме травми чи інші ушкодження отримав ОСОБА_4 . Крім того, дата видачі даної довідки зазначена 16.07.2024, проте в ній міститься і інша дата - 13.07.2024. Тобто з даної довідки неможливо встановити коли саме ОСОБА_4 звертався за медичною допомогою і з приводу чого.

15.07.2024 працівниками поліції у день складання протоколу були відібрані письмові пояснення.

У своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 вказував, що він дійсно перебував за адресою: АДРЕСА_3 . 12.07.2024 близько 11:00 год. від прибув у гості до внука та близько 19:00 год. до будинку прибув наряд поліції, з яких причин йому не відомо. Після розмови з поліцією, йому був наданий дозвіл на перебування в зазначеному будинку. Потім близько 21.50 год., коли він був з внуком на 2 поверсі будинку, до кімнати зайшов гр. ОСОБА_4 та почав при дитині його лаяти, погрожувати та нецензурно висловлюватись. Він запропонував ОСОБА_4 покинути кімнату на добровільній основі, проте той відмовився. ОСОБА_1 разом з своєю дочкою намагалися за руки витягти його з кімнати. Пізніше він самостійно покинув приміщення. Також зазначив, що коли він приїхав, то повідомив колишню дружину, що приїхав побачити внука, а вона йому сказали йти звідти.

У своїх письмових поясненнях ОСОБА_2 вказала, що 12.07.2024 вона перебувала вдома за адресою: АДРЕСА_3 та близько 19 год. до її місця проживання прибув наряд поліції з невідомих їй причин. Перевіривши всі офіційні документи, працівниками поліції був наданий дозвіл перебування гр. ОСОБА_1 в будинку на час від`їзду її у відрядження. При від`їзді, працівники поліції повідомили, що її батькові дозволено бачитися з внуком, котрий проживає разом з нею на території вищевказаної адреси будинку, на погрози власників будинку, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не втручатися. Близько 21 год. 30 хв. вона почула, що на другому поверсі розпочалась словесна суперечка в ході якої ОСОБА_4 самовільно зайшов у кімнату, де перебував її син та батько. ОСОБА_4 запропонували покинути приміщення кімнати, але останній не погодився та почав погрожувати батькові та ображати її нецензурною лайкою. Після чого вона та батько потягнули ОСОБА_4 за руки на вихід з кімнати та пізніше останній пішов своїм ходом по сходах з будинку. Може додати, що її обурив факт, що навіть після приїзду поліцейських, котрі пояснили ОСОБА_4 його права, він без її дозволу підійшов до її батька та почав погрожувати, некоректно себе вести при її синові. Перед цим ОСОБА_4 був неодноразово попереджений нею не контактувати з дитиною та не знімати її на мобільний, але він неодноразово це ігнорував впливаючи на психіку дитини. Відносно матері ніяких протиправних дій вона не вчиняла та навпаки оплачує її лікування разом з своїм батьком (колишнім чоловіком ОСОБА_3 ).

У своїх письмових поясненнях ОСОБА_3 вказала, що вона дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_3 разом з чоловіком ОСОБА_4 та дочкою ОСОБА_2 . Власниками будинку є вона та її чоловік. 12.07.2024 її колишній чоловік ОСОБА_1 приїхав до її будинку близько 10 год. 30 хв. та повідомив, що буде проживати в її будинку, спираючись на те, що приїхав навідати доньку та онука, котрі проживають разом з ними. Її теперішній чоловік заборонив ОСОБА_1 знаходитись в будинку, але останній сказав, що перебуває за вищевказаною адресою з дозволу дочки. Після чого вона викликала поліцію, щоб останній покинув будинок. Близько 18 год. 43 хв. та по приїзду поліції останні провели профілактичну бесіду з учасниками конфлікту та через те, що донька повідомила, що гр. ОСОБА_1 буде опікуватись дитиною поки остання буде у відрядженні, вони його не вигнали з будинку. Після від`їзду наряду поліції, вона з чоловіком пішли до її кімнати на другому поверсі, але при вході в кімнату їх наздогнала її дочка та колишній чоловік, котрі розпочали виганяти їх з кімнати та будинку, обзивати лайливими словами, штовхати, хватати за руки. Дочка нападала та виштовхувала її теперішнього чоловіка. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом виштовхали їх з будинку руками та ногами, після чого її чоловікові стало погано та вони з самого ранку поїхали в лікарню.

У своїх письмових поясненнях ОСОБА_4 вказав, що він проживає за адресою: АДРЕСА_3 разом з дружиною ОСОБА_3 та 12.07.2024 близько 18.43 год. його дружина викликала поліцію. По приїзду поліції останні провели профілактичну бесіду з колишнім чоловіком та донькою його дружини через те, що останні вчиняли домашнє насильство в психологічній формі. Після від`їзду поліції він з дружиною повернувся в будинок, а по дорозі до кімнати на 2 поверсі їх наздогнала донька та колишній чоловік його дружини та почали нецензурно лаятися в його адресу. Почали їх штурхати, викручувати руки та виганяти з будинку. Він ночував у літній кухні, в ночі у нього стався приступ та зранку вони з дружиною поїхали до лікарні.

Вивчивши матеріали справи, а саме: письмові пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , судом встановлено, що між ними виникла обопільна сварка, ініціаторами якої були ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які виганяли з будинку колишнього чоловіка ОСОБА_3 - ОСОБА_1 , який приїхав до доньки ОСОБА_2 та внука.

Між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 існує довготривала неприязнь, існують певні непорозуміння, між ними виникають сварки. Так, відсутність умисного мотиву на вчинення дій, зазначених у диспозиції ст. 173-2 КУпАП, вказує на відсутність суб`єктивної сторони і не дає достатніх підстав для кваліфікації дій за цією нормою Закону. Факт сварок і непорозумінь на побутовому ґрунті свідчить про наявність конфлікту та не підтверджує факту вчинення особою домашнього насильства.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом (п. 43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно з вказаною позицією ЄСПЛ «розумним» є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

З урахуванням наведеного та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували наявність обставин, передбачених диспозицією зазначеної норми закону, зокрема доказів, що ОСОБА_1 застосовував до своєї колишньої дружини ОСОБА_3 та її теперішнього чоловіка ОСОБА_4 , фізичне, психологічне, економічне домашнє насильство та вчинив будь-які умисні дії фізичного, психологічного чи економічного спрямування з метою нанести їм моральну шкоду, шкоду їх фізичному чи психічному здоров`ю. А докази, які містяться в матеріалах справи, не є такими, що переконливо свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Працівник поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не зазначив у ньому беззаперечних доказів вчинення насильства економічного, психологічного чи фізичного характеру відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , якими могли бути відео з відеокамер поліцейських, пояснення неупереджених свідків.

В судовому засіданні не доведено належними та допустимим доказами вчинення щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 економічного, фізичного, психологічного домашнього насильства, не виявлено, які конкретно дії вчиняв ОСОБА_1 та чи призвели вони до психологічного розладу та побоювань ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також чи завдали вони шкоди психічному чи фізичному стану потерпілих осіб, або чи могли завдати таку шкоду.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).

За вказаних обставин, не можна констатувати, що зібрані у справі докази винуватості ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідають критерію «поза розумним сумнівом».

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Оскільки стягнення судового збору передбачено законом лише при накладенні адміністративного стягнення, судовий збір стягненню в даному випадку не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 9, 173-2, 245, 247 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі № 697/1554/24 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_1 - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Б. К. Скирда