Номер провадження 3/523/398/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2024 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Лупенко А.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нагірне Ренійського району Одеської області, громадянина України, із вищою освітою, розлученого, маючого на утримані неповнолітню дитину 2007 року народження, працюючого електромеханіком, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, протягом року до адміністративної відповідальності не притягався,

про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

16.11.2023р., приблизно о 00год. 25хв., ОСОБА_1 керував транспортним засобом - автомобілем марки «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_1 по просп. Добровольського,145 в м. Одесі, із ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння шкіряного покрову обличчя). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, водій ОСОБА_2 відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у скоєному адміністративному правопорушенні визнав, розкаявся та окрім того, зазначив, що з початку військової агресії рф здійснює волонтерську діяльність з використанням власного автомобіля та тому відповідно просив за можливе не позбавляти його права керування транспортним засобом.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, оцінивши всі обставини у сукупності, суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що

мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що спричиняють вчиненню адміністративний правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст.247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Основними доказами по справі про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №525354 від 16.11.2023р., направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно до якого, зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння; відеозаписи з нагрудних камер патрульних поліцейських, з яких вбачається, що на пропозицію останніх пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 відмовився; пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідно до яких, останні заначили, що ними у транспортному засобі було виявлено водія, який знаходився у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищевказане, вважаю, що зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за кваліфікуючою ознакою - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Окрім того, слід зазначити, що дослідженням відеозапису встановлено, що ОСОБА_2 не був відсторонений від керування транспортним засобом, у останнього було вилучено водійське посвідчення, що підтверджується відеозаписом з нагрудних камер працівників патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Водночас згідно положень ч.1 ст.265-1 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, поліцейський тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, але не більше ніж на три місяці з моменту такого вилучення, і видає тимчасовий дозвіл на право керування транспортними

засобами. Про тимчасове вилучення посвідчення водія робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Положеннями ч.1 ст.266 КУпАП регламентовано, що з метою усунення небезпеки, що виникає при знаходженні за кермом водія (судноводія) щодо якого є підстави вважати, що він перебуває у стані сп`яніння, законодавством передбачена можливість відсторонення зазначених осіб від керування транспортними засобами або суднами. Відсторонення водіїв від керування транспортним засобом полягає у примусовому припиненні руху, звільнення транспортного засобу від особи, що їм керує, вилучення посвідчення водія і здачі у разі необхідності транспортного засобу на платну стоянку або до відповідного органу, передача управління транспортного засобу іншій особі, яка має посвідчення водія.

З урахуванням змісту відеозаписів події та суті наведених положень закону, слід наголосити, що у разі наявності у поліцейських реальних підстав вважати, що ОСОБА_2 на момент зупинки перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджувалось наявністю відповідних ознак сп`яніння, які були встановлені поліцейськими та зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, працівники поліції мали обов`язок відсторонити цього водія від керування транспортним засобом та передати керування іншому тверезому водію.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, працівниками патрульної поліції не було в повній мірі виконано вимог ст.ст.265-1, 266 КУпАП, оскільки ОСОБА_2 не був відсторонений від керування транспортним засобом.

Далі, відповідно до вимог ст.ст.23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника ступінь його вини майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень.

Однак на переконання судді, покарання правопорушника не є самоціллю, а виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням в майбутньому.

У статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «При розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15 травня 2008 року»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ЄСПЛ у рішенні по справі «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

У справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява №10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), ЄСПЛ вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Враховуючи вище наведене та вирішуючи питання щодо справедливості та пропорційності застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами в даній справі, слід зазначити наступне.

Так, санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає застосування альтернативного стягнення, оскільки вказана норма закону передбачає одночасне накладення штрафу та позбавленням водія права керування транспортними засобами.

Водночас при прийнятті рішення про забезпечення в даній справі досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав ОСОБА_1 , зокрема в частині доцільності позбавлення останнього права керування транспортними засобами, суддею враховуються характеризуючи дані про особу ОСОБА_1 .

Так, відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_2 вперше притягується до адміністративної відповідальності.

Згідно дослідженої в судовому засіданні подяки командира механізованого батальйону № НОМЕР_2 , ОСОБА_2 майже з перших днів повномасштабного вторгнення рф по теперішній час допомагає Збройним силам України. Зокрема останній, за власні кошти постачає запчастини на автомобілі та здійснює ремонт останніх.

Вказані обставини, свідчать на користь можливості залишення ОСОБА_2 права на керування транспортним засобом, оскільки це відповідатиме інтересам держави та принципу розумності. В протилежному випадку, застосування такого стягнення не слугуватиме досягненню мети забезпечення справедливого балансу між інтересами суспільства та особи, який свідомо, за власні кошти, а також з використанням власного автомобіля, допомагає Збройним силам України в нелегкий для країни час.

Вважаю, що вказані обставини, в своїй сукупності, дають підстави дійти висновку про те, що волонтерська діяльність ОСОБА_1 , який має багаторічний досвід водіння, зокрема виконання ним волонтерської діяльності з використанням автомобіля, вочевидь буде більш розумним, раціональним та кориснішим для держави та суспільства.

Окрім того, враховується й відсутність шкідливих наслідків правопорушення, а саме те, що дії вчинені ОСОБА_2 , не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам, та окрім того, будь-яких обставин, які обтяжують відповідальність правопорушника також не встановлено.

В даному випадку, накладення стягнення у виді позбавлення спеціального права є явно несправедливим, а саме накладення на ОСОБА_5 адміністративного стягнення у виді штрафу є достатнім для критичного усвідомлення останнім протиправності свого вчинку, а також в достатній мірі слугуватиме вихованню ОСОБА_1 та запобігатиме вчиненню ним нових, в тому числі аналогічних правопорушень у сфері дорожнього руху. Саме таке стягнення, суддя вважає буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення ОСОБА_2 нових правопорушень та пропорційним вчиненому адміністративному правопорушенню (до аналогічних висновків прийшов і Одеській апеляційний суд по справам: Номер провадження: 33/813/1815/23, Справа №522/16136/22; Номер провадження: 33/813/1725/23, Справа №522/4536/23; Номер провадження: 33/813/1897/23, Справа №522/11252/23).

Керуючись ст.ст.130,284 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 притягнути до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000гривень (сімнадцять тисяч гривень) без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 гривень в дохід держави.

В разі вилучення посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 - повернути за належністю останньому.

Копію постанови направити для виконання до Управління патрульної поліції в Одеській області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 10 днів з дня винесення.

Суддя А.В.Лупенко