ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/4702/23 Головуючий суддя І інстанції Бородіна О. В.
Провадження № 33/818/97/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Царьова Р.В. на постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_1 за ч.5 ст. 126 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 40800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років та без оплатного вилучення транспортного засобу.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

Постановою встановлено, що 03.08.2023 року о 14-40 год. в м. Харкові, по вул. Беркоса, 147, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Рено», д.н.з. НОМЕР_1 будучи позбавленим права керування транспортними засобами, правопорушення вчинено повторно протягом року, чим порушив п. 2.1А ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.5 ст. 126 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Царьов Р.В. просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 1236 КУпАП, посилаючись на те, що висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП не відповідають фактичним обставинам справи. Суд першої інстанції, на думку захисника, не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин цієї справи, не звернув уваги на відсутність належних та допустимих доказів у справі, не врахував доводи захисника.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Царьов Р.В. не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили.

Зокрема, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 05 лютого 2024 року був присутній захисник Царьов Р.В., який повідомив, що у нього з ОСОБА_1 узгоджена позиція захисту, а тому останній не буде приймати участь в судових засіданнях.

Поряд з цим в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 05 лютого 2024 року захисник Царьов Р.В. до початку апеляційного розгляду просив відкласти розгляд його апеляційної скарги, посилаючись на те, що ним на теперішній час в Дзержинському районному суді м. Харкова оскаржується постанова працівника поліції стосовно ОСОБА_1 за ч.4 ст. 126 КУпАП, справа № 638/14331/23, а тому до вирішення цього питання необхідний час, оскільки це вплине на вирішення цієї справи по суті.

05 лютого 2024 року апеляційним судом було задоволено клопотання захисника Царьова Р.В. та відкладено розгляд його апеляційної скарги стосовно ОСОБА_1 на 17 квітня 2024 року до 16:30 год., про що останній був повідомлений під розписку, про що свідчать відомості явочного листа (арк. 42).

Крім того, відповідно до довідки начальника відділу документального забезпечення та контролю Харківського апеляційного суду Котенко Р. вбачається, що згідно з інформацією наявною в АСДС КП «Д-3», станом на 17:00 год.17.04.2024 року на електронну адресу Харківського апеляційного суду, через підсистему «Електронний суд», засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» по справі № 642/4702/23 будь-яких заяв та клопотань від ОСОБА_1 або його захисника - адвоката Царьова Р.В. не надходило.

Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268, 271 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги Царьова Р.В. в інтересах ОСОБА_1 без їх участі, в межах поданої апеляційної скарги, враховуючи відомості, які містяться в матеріалах справи, оскільки захисник був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.1А.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості матеріалів справи, як на докази, а саме на: протокол про адміністративне правопорушення; відеозапис події за участю ОСОБА_1 який зафіксований на бодікамери працівників поліції; копію постанови про накладення адміністративного стягнення; постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.09.2022 року.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що 03.08.2023 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, правопорушення вчинене повторно протягом року.

Також з відомостей цього протоколу вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом цього протоколу, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі.

Поряд з цим, з відомостей протоколу вбачається, що ОСОБА_1 отримав копію цього протоколу, що підтверджується його особистим підписом в графі: «..Підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (зі змістом протоколу ознайомлений, копію протоколу отримав, внесені про мене дані правильні)».

Також, в матеріалах справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 (арк. 2), відповідно до відомостей якого вбачається, що ОСОБА_1 особисто розписався в протоколі про адміністративне правопорушення та отримав копію цього протоколу, а також не висловлював будь-яких зауважень щодо змісту цього протоколу.

Належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не зверталися із позовом до суду в порядку КАСУ щодо дій працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Тобто, ОСОБА_1 не скористався своїм правом на оскарження дій чи бездіяльності працівників поліції під час складення стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу стосовно ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності та можуть бути враховані як доказ.

Крім цього, з відеозапису об`єктивно вбачається, що автомобіль «Рено» був зупинений працівником поліції, водієм якого був саме ОСОБА_1 . Працівник поліції повідомив, що зупинили автомобіль, оскільки є підозра, що водій цього транспортного засобу не має права керувати транспортними засобами. ОСОБА_1 на такі питання працівника поліції не заперечував та повідомив, що у нього немає водійського посвідчення.

Такі відомості свідчать про тещо саме ОСОБА_1 керував автомобілем у якості водія, а визнання ОСОБА_1 відсутності у нього посвідчення водія, поза розумним сумнівом свідчить про його обізнаність в тому, що він був позбавлений права керування транспортними засобами, але продовжував керувати ним.

Поряд з цим, з відеозапису вбачається, що працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про те, що стосовно нього виносилась постанова за ч.4 ст. 126 КУпАП, що останній не заперечував. Враховуючи наявність постанови зач.4 ст. 126 КУпАП працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що стосовно нього буде складено протокол за ч.5 ст. 126 КУпАП. ОСОБА_1 погоджувався з такими твердженнями працівників поліції та пояснював, що він керував автомобілем, оскільки йому це необхідно. Працівники поліції роз`яснили останньому його права, передбачені ст. 63 Конституції України, а також ст. 268 КУпАП.

Крім того, відповідно до відомостей постанови судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2022 року (арк. 8-9) ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього було накладено адміністративне стягнення у види штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Відповідно до відомостей постанови серії ЕАС № 726486 від 02.07.2023 року (арк. 6), ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП.

Отже, ОСОБА_1 , будучи позбавлений права керування транспортними засобами постановою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2022 року на 1 рік, керував автомобілем упродовж цього року.

Постановою, що оскаржується, встановлено, що ОСОБА_1 керував автомобілем 03 серпня 2023 року, тобто повторно протягом року, на який він був позбавлений права керування транспортними засобами.

Крім того, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції (арк.7) вбачається, що 03.08.2023 року о 14-40 год. під час патрулювання Холодногірського району м. Харкова було зупинено автомобіль «РЕНО», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , під час спілкування водієм було виявлено, що водій позбавлений права керування транспортними засобами, порушення було вчинено повторно протягом року. Н водія було складено протокол за ч.5 ст. 126 КУпАП, водія було відсторонено від керування транспортним засобом, велась відеозйомка на бодікамеру.

Враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції, суд апеляційної інстанції вважає, що відомості які зафіксовані у рапорті заслуговують на увагу.

Крім того, належить врахувати те, що відповідно до відомостей довідки (арк. 3), ОСОБА_1 отримував посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, що об`єктивно вказує на те, що останній знає ПДР України.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п. 2.1А ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, в тому числі, посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 знав, що керує транспортним засобом без посвідчення водія, отже свідомо ігнорував ПДР України, що, поза розумним сумнівом, свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Крім того, захисник Царьов Р.В. посилався на те, що ним в інтересах ОСОБА_1 було оскаржено постанову серії ЕАС №7264860 від 02.07.2023 року, якою ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП.

Належить врахувати, що на Інтернет-сайті «Судова влада» у вільному доступі наявна інформація щодо справ, які перебувають в провадженні судів України.

В своєму клопотанні про відкладення апеляційного розгляду захисник Царьов Р.В. посилався на те, що він оскаржував постанову працівника поліції та зазначав номер справи суду першої інстанції (638/14331/23), на розгляді якого, на той час, перебувала його скарга.

Перевіряючи підставу відкладення апеляційного розгляду на офіційному сайті Дзержинського районного суду м. Харкова було встановлено, що постановою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2023 року адміністративну позовну заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Царьова Р.В. до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови ЕАС № 7264860 від 02.07.2023 року про адміністративне правопорушення - залишено без руху.

Також, відповідно до постанови судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2023 року, позовна заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Царьова Р.В. до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення повернута позивачеві.

Отже, посилання захисника Царьова Р.В. на те, що станом на 05.02.2024 року постанова працівника поліції серії ЕАС № 7264860 оскаржується в суді в порядку КАС України є необґрунтованими та не відповідають дійсності.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.1А Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.5 ст.126 КУпАП до відповідальності, а тому посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Царьова Р.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2023 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 126 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков