Справа № 729/688/24 Головуючий у 1 інстанції Булига Н. О.
Провадження № 33/4823/486/24
Категорія - ч.1 ст.173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2024 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Бобровицького районного суду Чернігівської області від 02 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 ,

притягнута до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП та на неї накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Місцевим судом встановлено, що 26 березня 2024 року о 18 годині, за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , повторно протягом року після накладення на неї адміністративного стягнення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, вчинила відносно свого батька ОСОБА_3 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в бік останнього нецензурної лайки, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода його психічному здоров`ю.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову місцевого суду скасувати як незаконну та закрити провадження по справі, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що факт вчинення нею домашнього насильства не знайшов свого підтвердження при розгляді справи в місцевому суді. Посилається на те, що з фабули протоколу не простежується факт того, що конфліктна ситуація викликала у потерпілого ОСОБА_3 побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Вказує, що у даному випадку дійсним є лише факт того, що атмосфера взаєморозуміння між нею та батьком відсутня. Дійсно, мала місце обопільна словесна перепалка, однак не кожна перепалка є домашнім насильством. Звертає увагу, що твердження суду про те, що нею написана заява про визнання вини та розгляд справи у її відсутність, не відповідає дійсності, так як вона будь-яких заяв працівникам поліції та на адресу суду не писала. Посилається на те, що справу про адміністративне правопорушення місцевим судом було розглянуто без її участі, про час та місце розгляду справи вона належним чином не повідомлялася. Апелянт, посилаючись на ст. 62 Конституції України, наголошує, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Крім того, просила поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, посилаючись на те, що вона не була присутньою у судовому засіданні місцевого суду, а копію судового рішення вона отримала лише 20 квітня 2024 року.

У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явилася, про час і місце розгляду справи була поінформована належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.2 ст.294 КУпАП, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Як убачається зі змісту судового рішення, постанова щодо ОСОБА_1 була винесена 02.04.2024. Строк на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду закінчився 12 квітня 2024 року.

Проте, враховуючи, що ОСОБА_1 не була присутньою під час розгляду справи, повний текст оскаржуваної постанови отримала лише 20 квітня 2024 року, а 25 квітня 2024 року була подана апеляційна скарга, тому строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду підлягає поновленню.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частина перша статті 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно з пунктом 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VІІІ, під домашнім насильством слід розуміти діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство (п.14 ч.1 ст.1 вказаного вище Закону), як форма домашнього насильства, включає в себе словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже, виходячи із зазначених вище норм законодавства, під домашнє насильство, зокрема умисне вчинення діянь психологічного характеру, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 або ч.2 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №586785 від 26.03.2024, ОСОБА_1 , 26 березня 2024 року о 18 годині, за місцем свого проживання, в АДРЕСА_1 , повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення за ч.1ст.173-2 КУпАП, вчинила відносно свого батька ОСОБА_3 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, а саме ображала його лайкою, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода його психічному здоров`ю (а.с.1).

Отже, протокол про адмінправопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення ОСОБА_1 неправомірних дій та є одним із джерел доказів, відповідно до положень ст.251 КУпАП.

Обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, також підтверджуються: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.03.2024; довідкою про результати перевірки інформації від 26.03.2024; письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_3 , відповідно до яких ОСОБА_1 вимагала у ОСОБА_3 грошові кошти на оплату комунальних послуг, а після його відмови почала кричати та виганяти його з будинку; копією постанови Бобровицького районного суду від 21 грудня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів досліджені судом докази, як надані органом, що склав протокол про адміністративне правопорушення, у суду немає, усі вищевказані докази у своїй сукупності в повній мірі узгоджуються між собою.

Твердження ОСОБА_1 про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, також спростовуються й письмовими поясненнями самої ОСОБА_1 від 26.03.2024, згідно яких вона не заперечувала факт конфлікту та того, що з`ясовувала у батька, чи буде він сплачувати комунальні послуги, та після відмови запропонувала йому прописатися на подвір`ї, яке відсудив у своєї сестри.

Слід зазначити і те, що будь-яких зауважень чи заперечень щодо оформлення протоколу щодо неї, ОСОБА_1 не зазначала, із заявами про неправильність дій чи порушення її процесуальних прав під час складання протоколів до компетентних органів не зверталася і матеріали справи таких не містять.

Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість особи, яка склала протокол про адмінправопорушення відносно ОСОБА_1 у результатах розгляду справи або притягненні останньої до адміністративної відповідальності.

Посилання ОСОБА_1 на те, що під час розгляду справи в місцевому суді були порушені її права, так як розгляд справи було здійснено без участі останньої, не знайшло свого об`єктивного підтвердження, так як статтею 268 КУпАП визначений вичерпний перелік категорій справ про адміністративні правопорушення, розгляд яких передбачає обов`язкову участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, проте стаття 173-2 КУпАП до цього переліку не входить.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 надала до місцевого суду заяву про розгляд справи у її відсутність, при цьому зазначила, що свою вину визнає повністю.

А тому, місцевий суд дійшов правильного висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Інші твердження ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, не спростовують, та не є підставою для скасування судового рішення.

Відтак, доводи ОСОБА_1 про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію останньої слід розцінювати, як намагання уникнути нею установленої Законом відповідальності за скоєне.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, оскільки вона вчинила домашнє насильство по відношенню до свого батька, а саме вчинила умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в його бік нецензурної лайки, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода його психічному здоров`ю, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, у межах санкції ч.2 ст.173-2 КУпАП, за якою її притягнуто до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Бобровицького районного суду Чернігівської області від 02 квітня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Бобровицького районного суду Чернігівської області від 02 квітня 2024 щодо неї - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяВ. М. Заболотний