Провадження № 3/742/1760/24
Єдиний унікальний № 742/3661/24
Постанова
23 вересня 2024 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Фетісової Н.В., за участю секретарів судових засідань Шептун В.В., Сороки Ю.О., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління проведення повних перевірок Національного агентства з питань запобігання корупції про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , старшого слідчого відділення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Прилуцького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області,
за ч.4 ст.172-6, ч.1 ст.172-4 КУпАП,
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.4 ст. 172-6 КУпАП.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №39-02/19 від 16 липня 2024 року, ОСОБА_1 , як старший слідчий відділення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Прилуцького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області у період з 02.06.2023 по 19.01.2024 займалась підприємницькою діяльністю, будучи членом фермерського господарства «МАКС-АГРО», чим порушила вимоги п.1 ч.1 ст.25 Закону України «Про запобігання корупції».
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст. 172-4 КУпАП.
Постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 серпня 2024 року адміністративні провадження про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.4 ст.172-6, ч.1 ст.172-4 КУпАП, об`єднані в одне провадження.
Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст.172-6, ч.1 ст.172-4 КУпАП та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією отриманого доходу від підприємницької діяльності.
Захисник адвокат Якуба Г.О. в судовому засіданні категорично заперечила щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, просила суд закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративних правопорушень, посилаючись на обставини викладені у письмових запереченнях. Вказала, що умисел в діяннях ОСОБА_1 , відсутній.
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень за ч.4 ст. 172-6, ч.1 ст.172-4 КУпАП з наступних підстав.
Згідно ч.2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245 КУпАП).
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише у разі наявності складу адміністративного правопорушення, що підтверджується належними та допустимими доказами.
У відповідності до ч.4 ст.172-6 КУпАП зазначено, що подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В Примітці до ст. 172-6 КУпАП зазначено, що «відповідальність за цією статтею за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, настає у випадку, якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 100 до 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб».
Статтею 10 КУпАП визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Тобто відповідне діяння має бути вчинено субєктом декларування з прямим умислом. При цьому для притягнення до відповідальності за вчинення правопорушень повязаних з корупцією необхідно довести наявність такого умислу, а саме те, що субєкт декларування усвідомлював недостовірність відомостей, які він зазначив у декларації.
Субєктивна сторона указаного правопорушення передбачає вину лише у формі умислу, тобто, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
На таку позицію вказала судова палата у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією від 22 травня 2017 року, зазначила, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Судом встановлено, що згідно витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 18.01.2021 №13 ОСОБА_1 з 21.01.2021 призначено на посаду старшого слідчого відділення Прилуцького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області.
Таким чином ОСОБА_1 в розумінні п.п. «з» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону.
Згідно ст.45 Закону особи, зазначені у п.1, п.п. «а», «в»-«г» п.2 ч.1 ст.3 Закону, зобов`язані щорічно до 01 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному вебсайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
Крім того, посада слідчого належить до посад, які передбачають зайняття відповідального та особливо відповідального становища, відповідно до прим. до ст.51-3 Закону.
10 травня 2023 року о 17 год. 21 хв. ОСОБА_1 подала до Єдиного державного реєстру декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування щорічну декларацію за 2022 рік, унікальний ідентифікатор документа ddb8bae7-854c-4eb6-8bfl-353787f7e43e.
За результатами повної перевірки встановлено відображення суб`єктом декларування недостовірних відомостей на загальну суму 428 414 грн., тобто встановлено ознаки правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП.
Під час повної перевірки встановлено, що вартість зазначеної земельної ділянки 2500 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 01.06.2012. У щорічній декларації за 2018 рік, ОСОБА_1 зазначила вартість вказаної земельної ділянки 5480 грн.
У розділі 8 «Корпоративні права» декларації» суб`єкт декларування не зазначив відомості про частку у статутному капіталі у розмірі 40%, що у грошовому вираженні становить 1000 грн., яка належить члену сім`ї (чоловіку) у фермерському господарстві «МАКС -АГРО».
Так, 30 січня 2019 року здійснено реєстрацію юридичної особи Фермерське господарство «МАКС-АГРО», засновником, керівником та кінцевим бенефіціарним власником якого є член сім`ї ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_2 , що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, члену сім`ї (чоловіку) належить 1000 грн., що становить 40% складеного капіталу Господарства.
В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що оскільки в неї не було підтверджуючих документів про частку члена сім`ї (чоловіка), вона й не могла зазначити в декларації достовірні відомості.
У розділі 12 «Грошові активи» декларації суб`єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності, про свій грошовий актив у розмірі 800 000 грн.
Порівняно з 2021 роком суб`єкт декларування збільшив розмір наявних у нього станом на 31.12.2022 грошових активів на загальну суму 500 000 грн.
За результатами аналізу руху коштів по банківських рахунках АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 отримала грошове забезпечення в розмірі 620 662,97 грн.
В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що дані кошти були заощаджені частково із заробітної плати, решта надані їй чоловіком у готівковій формі, які й були відкладені, а всі витрати здійснювала картковим розрахунком. Відповідно до п.155 Методичних рекомендацій НАЗК про заповнення декларацій, оскільки дані грошові кошти були надані їй чоловіком, тобто членом сім`ї суб`єкта декларування, який відображений у розділі 2.2 Декларації, а тому інформацію по даним коштам не була нею відображена в розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» та 14 «Видатки та правочини суб`єкта декларування».
ОСОБА_1 30 травня 2024 року о 00 год. 01 хв. подала виправлену декларацію за 2022 рік за результатами проведення повної перевірки з достовірними відомостями.
При цьому, матеріали справи не містять відомостей щодо виявлення незаконного збагачення чи необґрунтованих активів у ОСОБА_1 .
Тобто, ОСОБА_1 помилково вказала грошові кошти отримані від чоловіка, які і не повинна була вказувати в декларації.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 06 жовтня 2010 року (справа № 1-27/2010 про корупційні правопорушення та введення в дію антикорупційних законів) звернув увагу, що у ратифікованих Україною конвенціях, які є частиною національного законодавства, корупційна діяльність безпосередньо пов`язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов`язків.
За такого, особа несе адміністративну відповідальність за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, зокрема в разі наявності відповідного корисливого мотиву та протиправної мети ухилення в тій,чи іншій частині від передбаченого розділом VІІІ Закону України "Про запобігання корупції"фінансового контролю, або приховування від такого фінансового контролю майна, доходів чи зобов`язань.
Проте, у випадку невнесення ОСОБА_1 відомостей про вартість земельної ділянки, наявність у її чоловіка частки у статутному капіталі господарства та помилкових грошових активів, таких обставин, як корисливий мотив та протиправна мета ухилення, не встановлено.
В основу порушення ОСОБА_1 вимог Закону України «Про запобігання корупції» на думку особи, що складала протокол, є те, що ОСОБА_1 мала можливість вчинити певні дії, але їх не вчинила, що є підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного діяння.
Диспозиція ч. 4 ст. 172-6 КУпАП передбачає відповідальність саме за подання завідомо недостовірних відомостей.
За таких обставин та, виходячи з положень ст. 62 Конституції України про тлумачення усіх сумнівів щодо доведеності вини особи на її користь, вважаю, що відсутні законні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.172-6 КУпАП.
Згідно із п.1 ч.1 ст.25 Закону особам, зазначеним у п.1 ч.1 ст.3 Закону (в тому числі і поліцейським), забороняється займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.
Відповідно до положень ч.1 ст.172-4 КУпАП, порушення особою встановлених законом обмежень щодо зайняття іншою оплачуваною діяльністю (крім викладацької, наукової та творчої діяльності, медичної та суддівської практики, інструкторської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією отриманого доходу від підприємницької діяльності чи винагороди від роботи за сумісництвом.
Об`єктом даного проступку виступають суспільні відносини, що виникають з приводу дотримання встановлених правил заняття службовцями іншими видами оплачуваної діяльності.
Предметом даного проступку (речі матеріального світу, на які спрямоване діяння) виступають: а) винагорода від роботи за сумісництвом; б) дохід - сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.
З об`єктивної сторони даний проступок має формальний склад, обов`язковою ознакою якого є діяння у формі дії.
Суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пункті 1 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції", за винятком депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатів місцевих рад (крім тих, які здійснюють свої повноваження у відповідній раді на постійній основі), присяжних.
Із суб`єктивної сторони правопорушення характеризується умисною формою вини.
Тобто, дане корупційне правопорушення особа може вчинити лише з прямим умислом з метою отримати прибуток або грошову винагороду здійснюючи підприємницьку діяльність за сумісництвом.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на дату призначення на займану посаду ОСОБА_1 перебувала у складі засновників (учасників) фермерського господарства «МАКС-АГРО».
Відповідно до п.1.1 Статуту фермерського господарства «МАКС-АГРО», затвердженого протоколом загальних зборів фермерського господарства №1 від 16.11.2021, фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.
Згідно з п.1.2 Статуту ОСОБА_1 є членом фермерського господарства «МАКС-АГРО».
З урахуванням положень п.6.1 Статуту частка ОСОБА_1 у складеному капіталі фермерського господарства «МАКС-АГРО» становила 100 грн., що становить 4% складеного капіталу господарства.
Відповідно до п.2.1 Статуту основною метою діяльності фермерського господарства є господарська діяльність, спрямована на виробництво сільськогосподарської продукції з використанням земельних ділянок, наданих для цих цілей, а також переробка, зберігання, транспортування і реалізації виробленої ним сільськогосподарської продукції.
Згідно з п.п. 3.4.1, 3.4.3 та 3.4.4. Статуту члени господарства мають право брати участь в управлінні діяльністю фермерського господарства у порядку, встановленому законодавством України та цим статутом, брати участь у розподілі прибутку, отриманого господарством, та отримувати частину такого прибутку в порядку, встановленому законодавством та цим статутом.
Відповідно до розрахунку частки сільськогосподарського товариства за 2023 рік, поданої фермерським господарством «МАКС-АГРО» до Головного управління ДПС у Чернігівській області, фермерське господарство здійснювало господарську діяльність.
Згідно відомостей, отриманих із Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про податкового агента та суму доходу, нарахованого та виплаченого фізичній особі податковим агентом, суму нарахованих та сплачених (перерахованих) податків з доходів фізичних осіб та/або суму доходу, отриманого само зайнятою особою, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, у період з І кварталу 2023 по І квартал 202,4 року ОСОБА_1 отримано дохід від ГУНП в Чернігівській області за ознакою доходу 185 (Сума грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями), та від фермерського господарства «МАКС-АГРО» за ознакою доходу 195 (Надання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, майнового паю в лізинг, оренду суборенду, емфітевзис).
Тобто, докази отримання безпосередньо ОСОБА_1 інших доходів від фермерського господарства «МАКС-АГРО», в матеріалах справи, відсутні.
Крім того, матеріали справи не містять беззаперечних доказів, що ОСОБА_1 взагалі займалась підприємницькою діяльністю і була працівником фермерського господарства, а отже здійснювала діяльність, за яку отримувала дохід у вигляді частки прибутку фермерського господарства.
При цьому, суд враховує, що згідно зі ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» під корупційним правопорушенням розуміється діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та /або цивільно-правову відповідальність. Відповідно до п. 9 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення пов`язане з корупцією - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 Закону, за яке Законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну чи цивільно-правову відповідальність.
Кодекс України про адміністративне правопорушення визначає, що адміністративне правопорушення по своїм суб`єктивним властивостям - діяння чи бездіяльність, вчинені з певною ціллю і з певних мотивів. Ці органічно зв`язані між собою, взаємозалежні форми психічної активності створюють зміст суб`єктивної сторони правопорушення. Вина це є психічне ставлення особи в формі умислу або необережності до своїх дій і їх наслідкам. Вина - це обов`язкова умова адміністративної відповідальності.
Умисел - це відношення пізнавальної можливості і волі суб`єкта до вчиненого ним діяння. Його обов`язкові елементи, це повне усвідомлення протиправності скоєного діяння в його юридичних і соціально-побутових особливостях, передбачення антигромадських результатів свого діяння (бездіяльності), бажання або усвідомлене допущення настання вказаних наслідків. Відсутність умислу і необережності засвідчують про випадок - такому збігу життєвих обставин, при яких особа не усвідомлювала і не могла усвідомлювати властивостей вчиненого або не передбачала і не могла передбачати наслідків вчиненого діяння. Випадок і вина - це категорії взаємовиключні, а тому вчинення діяння або бездіяльності випадково не є умовою адміністративної відповідальності.
Суб`єктивну сторону адміністративного правопорушення характеризував ВССУ в своєму листі від 22.05.2017 року № 223-943/0/4-17 наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу під яким ст.10 КУпАП розуміє вчинення адміністративного правопорушення, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Отже, вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного, корупційного правопорушення, правопорушення пов`язаного з корупцією, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення, яка виходячи із визначення поняття, викладеного в ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», завжди характеризується умисною формою вини, тобто сутність правопорушення полягає в тому, що особа, яка за законом зобов`язана вчинити певні дії, однак прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети.
Судова палата у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією від 22 травня 2017 року, зазначила, що суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Таким чином, для притягнення до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.172-6, ч.1 ст.172-4 КУпАП необхідно встановити той факт, що ОСОБА_1 усвідомлювала суспільну небезпечність невжиття передбачених протоколом заходів щодо запобігання корупції, передбачала негативні наслідки та бажала настання таких наслідків, або байдуже ставилася до їх настання чи свідомо допускала їх настання.
Проте, матеріали справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 не містять жодних даних про форму вини останньої, про наявність прямого умислу на вчинення адміністративних правопорушень, та не містять жодних доказів на підтвердження такого умислу. Натомість, з пояснень особи та клопотань, поданих строною захисту під час судового розгляду, чітко вбачається, що вина в її діях відсутня.
Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними і достатніми доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Враховуючи усі обставини, викладені вище, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона (вина у формі умислу) адміністративних правопорушень та негативні наслідки таких дій.
За нормою ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.
Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.
Вважаю, що у цій справі винуватість ОСОБА_1 не було доведено з дотриманням критерію «поза розумним сумнівом».
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин, керуючись ст.ст. 172-6, 172-4, 283-285, 294 КУпАП, суд
Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.172-6, ч.1 ст.172-4 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень - закрити.
Згідно ст.291 КУпАП постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова суду може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Чернігівського апеляційного суду.

Суддя Наталія ФЕТІСОВА