Провадження № 3-8311/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2024 року Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Горбатовська С. А., за участю прокурора Данилюк К.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

проживаючого: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , припинивши 26.04.2024 діяльність судового розпорядника Святошинського районного суду м. Києва, являючись суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року, 27.05.2024, несвоєчасно, без поважних причин, подав декларацію особи, яка припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (після звільнення), чим порушив абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав повністю, просив закрити провадження у справі, обмежившись усним зауваженням, оскільки через зміну посади, зміну посадових обов`язків, а також навантаження, що забирало значний час та відволікло від вчасної подачі, а також відключення електроенергії не було можливості подати декларацію, а тому вимушений був пропустити строк подачі декларації (при звільненні) про майновий стан за 2024 рік.

В судовому засіданні прокурор просила притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, наклавши стягнення у вигляді штрафу.

Вислухавши ОСОБА_1 , прокурора, дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, повністю підтверджується зібраними у провадженні доказами в їх сукупності, з наступних підстав.

Ч. 1 ст. 172-6 КУпАП передбачає відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на підставі наказу № 6/ос керівника Святошинського районного суду м. Києва від 13.01.2016 призначений на посаду судового розпорядника Святошинського районного суду м. Києва.

13.01.2016 ОСОБА_1 прийнято присягу державного службовця.

Відповідно до наказу № 39/ос керівника Святошинського районного суду м. Києва від 24.04.2024 ОСОБА_1 звільнено з вищезазначеної посади 26.04.2024.

З матеріалів справивбачається, що ОСОБА_1 зі свого особистого кабінету відправив декларацію до ІТС реєстру 27.05.2024.

За викладеним, суддя вважає доведеною винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Враховуючи обставини правопорушення, дані про особу, яка притягується до відповідальності, зокрема те, що ОСОБА_1 раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, обставини, що пом`якшують його відповідальність - фактичне визнання вини, а також відсутність обставин, що обтяжують його відповідальність, докази наявні у матеріалах справи, суд дійшов до висновку про необхідність накладення на нього стягнення у мінімальних межах санкції статті. За своїм видом та розміром накладене на ОСОБА_1 стягнення сприятиме досягненню визначеній у ст. 23 КУпАП меті адміністративних стягнень та відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

ОСОБА_1 порушено вимоги Закону України «Про запобігання корупції», який визначає засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, щодо системи об`єктивного фінансового контролю за майновим станом публічних службовців, тобто вчинене протиправне, винне діяння за яке законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно ст. 22 КУпАП, при малозначності правопорушення суддя може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням, проте законодавство не містить їх або вказівок на ознаки, що дозволяють судити про малозначність провини. Очевидно, це такі правопорушення, які не становлять шкідливості й не завдають збитків державним або суспільним інтересам, або безпосередньо громадянам.

Згідно рішення ЄСПЛ в справі «Гурепка проти України» від 08.07.2010р., де суд, зокрема, зазначив, що адміністративні правопорушення через суворість санкцій, слід відносити до фактично кримінальних правопорушень, з усіма гарантіями статті 6 Конвенції та, відповідно, й статті 2 Протоколу № 7 до Конвенції; ЄСПЛ поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, в справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява № 16347/02) провадження в справі про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.51 КУпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Міжнародні стандарти протидії корупції зобов`язують держави вживати заходів для встановлення у своєму національному законодавстві відповідальності за вчинення корупційних діянь. Це закріплено, зокрема, у Главі ІІ «Кримінальної Конвенції про боротьбу з корупцією» від 27.01.1999 року, Главі ІІ Додаткового протоколу до неї від 15.05.2003 року, Главі ІІІ «Конвенції ООН проти корупції» від 31.10.2003 року, що ратифіковані Верховною Радою України 18.10.2006 року та є обов`язковими для України.

Таким чином, адміністративні правопорушення пов`язані з корупцією, не можуть визнаватися малозначними.

Визнання адміністративного правопорушення пов`язаного з корупцією малозначним суперечить принципам запобігання і протидії корупції, не відповідає міжнародним стандартам у цій сфері, не сприятиме зміцненню авторитету країни, завдасть шкоди демократичним засадам управління суспільством, функціонування державного апарату, порушить встановлений порядок здійснення повноважень посадовими і службовими особами органів державної влади та місцевого самоврядування.

Отже, виходячи з викладеного, судом не встановлено обставин, які б значно знижували суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_1 правопорушення та свідчили про малозначність застосування превентивних антикорупційних механізмів, а тому клопотання про застосування до останнього положень ст.22 КУпАП, не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 40-1 КУпАП у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір у справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

За викладеним, керуючись ст. ст. 252, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Накласти на ОСОБА_1 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (850 грн.)

Штраф підлягає сплаті на р/р UA0026010; одержувач: УК у Солом`янському районі, ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код бюджетної класифікації доходів: 21081100 «адміністративні штрафи та інші санкції.»

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605,60 грн. на користь держави.

Судовий збір підлягає сплаті на номер рахунку UA0026001; одержувач: ГУК у м. Києва, ; банк одержувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Строк пред`явлення постанови до виконання - три місяці.

Суддя: