Справа№464/2577/24
пр.№ 3/464/1199/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2024 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Тімченко Олена Валеріївна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою - АДРЕСА_2 ,

за ч.1 ст.173-2 КУАП,

у с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 07 квітня 2024 року о 19.00 год по АДРЕСА_2 вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство у присутності сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: висловлював словесні образи в її сторону, що викликало у неї емоційну невпевненість, побоювання за власну безпеку, а також не впускав у квартиру, чим спричинив психологічне та економічне насильство. Своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУАП.

До такого висновку суддя дійшов з огляду на наступне.

У ст.280 КУАП закріплено обов`язок орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

За змістом ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У постанові Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 240/12/17 сформульовано правовий висновок про те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, що доводиться шляхом надання доказів. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно з положеннями КУАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУАП.

Диспозицією ч.1 ст.173-2 КУАП передбачено вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

У ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;

Описані вище обставини підтверджуються безпосередньо дослідженими по справі доказами у відповідності до ст.251 КУАП:

протоколом про адміністративне правопорушення серії АА № 343460 від 07 квітня 2024 року, що за формою та змістом відповідає вимогам ст.256 КУАП, та яким зафіксовано час, місце та обставини вчинення правопорушення;

показаннями у суді потерпілої ОСОБА_1 , яка користується правовою допомогою адвоката Гнідець О.М., про те, що одружена з ОСОБА_1 (підтверджується свідоцтвом про шлюб) та проживала з ним та їх сином ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 . 07 квітня 2024 року ввечері після повернення додому з прогулянки із сином у парку чоловік не впускав їх до квартири, ображав її нецензурною лайкою, виставив її речі біля будинку. Вона викликала працівників поліції. По приїзді поліції порушник на запитання останніх чому її речі знаходяться на вулиці, відповів, щоб вони запитали про це у неї. У їх же присутності на вулиці останній забрав від неї дитину, образив і направився до квартири. Під час перевірки поліцією здійсненого нею виклику останні у мешканців з`ясовували чи вона дійсно тут проживає, на що останній цей факт підтверджували. Коли поліція з нею попрямувала до квартири, де ОСОБА_1 знаходився з їх дитиною, з метою оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, останній дверей не відчиняв, їх в загальному коридорі біля квартири більше 11 хвилин, у подальшому відчинив двері і також відмовлявся впустити її до приміщення. Через деякий час на місце події приїхала мати її чоловіка - ОСОБА_4 , якій належить квартира, яка також в присутності поліції декілька разів запитувала свого сина ОСОБА_1 чому останній не впускає дружину до квартири та назвала останнього неадекватним, після чого одразу ж і залишила місце події. Такі показання у суді узгоджуються із заявою та письмовими поясненнями, наданими інспектору поліції, відеозаписом з нагрудних камер поліцейських;

долученими потерпілою відеозаписами з нагрудних камер поліцейського, оглянутими в суді та на яких зафіксовано факт недопуску ОСОБА_1 потерпілої до квартири, де проживають; відображено його негативну образливі висловлювання щодо потерпілої та підтверджено показання потерпілої, дані в суді під присягою;

терміновим заборонним приписом стосовно кривдника;

формами оцінки ризиків вчинення домашнього насильства;

рапортом інспектора поліції.

У судді немає підстав піддавати сумніву достовірність доказів. Потерпіла попереджалася про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання за ст.384 КК України, жодних підстав для недовіри її показанням правопорушником не наведено, а судом не встановлено. Послідовні показання потерпілої жодними доказами не спростовано, такі повністю та логічно вписуються в картину події правопорушення.

Долучені ОСОБА_1 письмові докази: витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, акт про встановлення факту проживання без реєстрації від 22 квітня 2024 року, відеозаписи, фотознімок не є належними доказами, адже не містять інформацію щодо обставин правопорушення, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Статтею 272 КУАП визначено, що як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.

З аналізу даної норми слідує, що виклик свідків є правом суду, а не його обов`язком. Клопотання захисту про виклик свідків не містить жодних вказівок, які саме обставини для правильного вирішення справи мають повідомити ці особи, а тому суддя відхиляє за таке необґрунтованістю.

Підсумовуючи наведене, наявні письмові докази та показання, що узгоджуються між собою, є послідовними, у сукупності та взаємозв`язку є достатніми, достеменно свідчать про вчинення домашнього насильства та вини у цьому порушника.

Заперечення факту проживання потерпілої у квартирі та звернення самого правопорушника до поліції з приводу вчинення саме потерпілою правопорушення, що викладено у заяві та письмових поясненнях самого правопорушника, не спростовує факту вчинення ним домашнього насильства у даній справі, адже спір щодо житлових прав підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства, а факт недопуску у приміщення квартири за місцем проживання підтверджується матір`ю правопорушника ОСОБА_4 та не заперечувалося самим правопорушником, що зафіксовано відеозаписами з нагрудних камер поліцейського.

Беручи до уваги встановлені фактичні дійсні обставини справи, така позиція правопорушника є голослівною, спростовується наведеними вище доказами та пов`язується з метою уникнення адміністративної відповідальності та розцінюється як спосіб захисту.

Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст.247 КУАП, та беззастережно спростовували даний висновок відсутні.

За правилами ст.268 КУАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Справа призначалась до розгляду на 24 квітня, 24 травня, 11 та 24 червня, 03 липня 2024 року, про що правопорушник та його захисник адвокат Свищо С.М. належним чином повідомлено.

З урахуванням строків розгляду даної категорії справ, участь в яких правопорушника та захисника не є обов`язковою, відсутність надання жодних письмових пояснень на адресу суду, хоча для цього у сторони захисту було достатньо часу, реалізацію права на подання доказів, їх безпідставну неодноразову неявку до суду розцінюється як затягування розгляду справи, зловживання процесуальними правами та не є порушенням права на захист. Учасники справи повинні добросовісно ставитися до виконання процесуальних обов`язків, їх поведінка не повинна призводити до невиправданого затримки у провадженні. Клопотання захисника про відкладення розгляду справи у зв`язку із захворюванням правопорушника з наданням інформаційної довідки з електронної системи охорони здоров`я медичного висновку про тимчасову непрацездатність без можливості ідентифікації пацієнта та попередньої поведінки не є достатньою та безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

За вчинене правопорушник підлягає адміністративній відповідальності та при накладенні адміністративного стягнення відповідно до вимог ст.33 КУАП суддя враховує характер та обставини вчиненого, суспільну небезпеку правопорушення, що посягає на громадський порядок і громадську безпеку, особу порушника. З огляду на наведене суддя вважає, що на правопорушника слід накласти адміністративне стягнення у межах санкції статті, за якою кваліфіковано правопорушення, у виді штрафу, що буде згідно зі ст.23 КУАП достатньою та необхідною мірою відповідальності.

Окрім цього, у відповідності до ст.40-1 КУАП з правопорушника слід стягнути судовий збір на користь держави. Обставини, які надавали право на звільнення від сплати судового збору відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст.40-1, 221, 283, 284 КУАП,

п о с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн судового збору.

Реквізити для оплати штрафу: рахунок UA0013933, одержувач ГУК Львів/Львівська тг/21081100, , банк одержувача: Казначейство України (ел.адм.подат.), МФО 899998 (у порядку виконавчого провадження: стягувач Головне управління державної казначейської служби України у Львівській області, адреса: 79005, м.Львів, вул.К.Левицького, 18, ).

Реквізити для оплати судового збору: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/ 22030106, код отримувача код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106 (у порядку виконавчого провадження: стягувач Державна судова адміністрація України, адреса: 01601, м.Київ, вул.Липська, 18/5, ).

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення пред`являється до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО