Справа № 569/9254/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2024 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Наумов С.В., з участю захисника ОСОБА_1 адвоката Цуняка В.Й., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №382240 від 29.04.2024р, командиром роти 2 батальйону УПП в Рівненській обл., ДПП ОСОБА_2 , за адресою м. Рівне, вул. Відінська, 12, що о 19 год. 10 хв., 29.04.2024 в м. Рівне по вул. Відінська, 12 водій ОСОБА_1 керував т.з. Volkswagen Touran д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Drager «Alcotest 6820» у присутності двох свідків. Результат огляду: проба позитивна 0,74. Чим порушив п. 2.9. (а) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

До протоколу додається: акт огляду, направлення, пояснення свідків, тест №2229, відеозапис, зобов`язання. Посвідчення водія не вилучалось.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у скоєних адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП не визнав, надав письмові пояснення та суду пояснив, що 29.04.2024 працював сержантом з матеріального забезпечення збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ніс повну матеріальну відповідальність за збереження довіреного йому майна. В той день, після завершення робочого дня, прибувши до дому, вжив пляшку пива до вечері, оскільки не планував будь яких поїздок в подальшому. Близько 18:45 год. вказаного дня, йому зателефонував черговий збірного пункту та повідомив про необхідність негайно прибути на роботу, оскільки на збірному пункті ІНФОРМАЦІЯ_2 сталось аварійне відключення електроенергії пов`язане з коротким замиканням, в результаті чого існувала реальна загроза розповсюдження вогню та вийшла з ладу система охорони режимного об`єкту. У зв`язку з тим, що інших осіб, які могли б сісти за кермо та доправити його від дому до робити не було, він був змушений самостійно сісти за кермо та їхати до вищезазначеного місця надзвичайної ситуації. По дорозі на роботу на вул. Відінській, 12 був зупинений працівниками патрульної поліції. Вважає, що діяв в стані крайньої необхідності, яка передбачена ст. 18 КУпАП, у зв`язку з тим, що в даній конкретній ситуації, наявності отриманої від чергового інформації, що на охоронюваному об`єктів в період військового стану сталась нештатна ситуація, і це режимний об`єкт, відповідальність за збереження цілісності якого, покладено службовими обов`язками саме на нього, з метою усунення небезпеки, яка загрожувала державному або громадському порядку, власності, правам і свобода громадян, а заподіяна шкода є менш значною ніж відвернена шкода і ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами. Просить адміністративне провадження закрити.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвокат Цуняк В.Й. зазначив, що дане адміністративне провадження підлягає закриттю, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 29.04.2024 діяв в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожувала державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. Просив закрити справу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису процедури освідування ОСОБА_1 , що міститься на оптичному диску, який долучено до матеріалів провадження, слідує, що обставини які зафіксовані на відео не суперечать показам ОСОБА_1 наданих в судомову засідання та його письмових поясненнях.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд зазначає наступне.

Підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння.

За приписами пункту 2.9а Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дослідивши матеріали справи, а саме: результат тесту на стан сп`яніння, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в якому зазначені виявлені ознаки сп`яніння у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення підписаний без застережень.

Природний та допустимий рівень алкоголю в організмі відповідно до стандартів складає менше 0,2 проміле. Згідно з результатами тесту вміст етанолу в ОСОБА_1 склав 0,74 проміле.

Зі змісту досліджених письмових доказів, вбачається дотримання працівниками поліції процедури проведення огляду водія на стан сп`яніння на місці зупинки, передбаченої Розділом ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 а також передбаченої частиною 2 статті 266 КУпАП. Огляд проводився із застосуванням технічного засобу відеозапису.

Згідно з статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до статті 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

При розгляді даної справи судом враховано правову позицію Верховного Суду щодо застосування ст.18 КУпАП, а саме викладену у постанові від 21 грудня 2018 року по справі №686/5225/17.

З матеріалів справи вбачається, в тому числі з долученої довідки №15/343 від 02.05.2024 наданої начальником збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_2 , що ОСОБА_1 станом на 29.04.2024 працював сержантом з матеріального забезпечення збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ніс повну матеріальну відповідальність за збереження довіреного йому майна. Ввечері вказаного дня, його викликав черговий збірного пункту та повідомив про аварійне відключення електроенергії пов`язане з коротким замиканням, в результаті чого існувала реальна загроза розповсюдження вогню та вийшла з ладу система охорони режимного об`єкту. У зв`язку з тим, що інших осіб, які могли б сісти за кермо та доправити його від дому до робити не було, він був змушений самостійно сісти за кермо та їхати до вищезазначеного місця надзвичайної ситуації, у зв`язку з потребою у виконанні його службових обов`язків.

Пояснення ОСОБА_1 узгоджуються з матеріалами справи.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.

Згідно з Кодексом ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду від 22.12.2010 року №23-р2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння вчинено ОСОБА_1 у стані крайньої необхідності. ОСОБА_1 діяв в інтересах держави, для відвернення можливої небезпеки для життя і здоров`я, власності, внаслідок надзвичайної ситуації, та виконання наказу чергового негайно прибути до збірного пункту, тобто своїми діями він відвернув настання більшої можливої шкоди, ніж порушення охоронюваних державою інтересів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ОСОБА_1 вчинено дії, які хоч і містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, але такими визнаватися не можуть, оскільки були вчинені в стані крайньої необхідності, а тому провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі пункту 4 частини 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з перебуванням особи у стані крайньої необхідності.

Керуючись ст. ст. 18, 221, 247, 284, 289, 294КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, на підставі пункту 4 частини 1 статті 247 КУпАП - закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд.

Суддя Рівненського міського суду С.В. Наумов