Справа № 752/3089/24
Провадження № 3/752/2232/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2024 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Первушина О.С., розглянувши матеріали, що надійшли від Голосіївського УП ГУ НП у місті Києві про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №575079 від 07.02.2024 року ОСОБА_1 13.01.2024 року о 12 годині 07 хвилин, за адресою: АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке виразилось у тому, що завдала психологічної травми під час конфлікту з батьком своєї дитини, згідно висновку незалежного психолога, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 свою вину не визнала та показала суду про те, що 13.01.2024 року вона прийшла до будинку АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_3 з їх донькою - ОСОБА_2 . Так, в той час було оголошено повітряну тривогу, вона зайшла до будинку, а дитина не перебувала в укритті, і вона хотіла відвести дитину до укриття, однак їй не дали можливість відвести доньку до укриття.

Законний представник неповнолітньої потерпілої - ОСОБА_3 показав суду про те, що 13.01.2024 року ОСОБА_1 мала на меті викрасти доньку, тому вчинила правопорушення. Так, ОСОБА_1 увірвалась до будинку та почала знімати на відео, вчиняла заплановану провокацію та почала вчиняти конфлікт в присутності дитини. Зазначив, що під час повітряної тривоги вони керувались правилом «двох стін».

Свідок ОСОБА_4 показала суду про те, що вона є дружиною ОСОБА_3 та 13.01.2024 року до будинку, де вони проживають прийшли бабуся та дядько ОСОБА_2, після чого прийшла ОСОБА_1 та почала кричати на ОСОБА_3 . Зазначила, що в той час було оголошено повітряну тривогу, а ОСОБА_5 разом з бабусею та дядьком гралися в кімнаті за правилом «двох стін» та ОСОБА_1 почала вихвачувати у неї ОСОБА_2, а ОСОБА_2 хотіла до батька та плакала, після чого, коли ОСОБА_1 відпустила доньку до батька, то ОСОБА_5 заспокоїлась.

Свідок ОСОБА_6 показала суду про те, що вона є матір`ю ОСОБА_1 . Зазначила, що ОСОБА_3 не дозволяє їй виходити кудись з дитиною, а ОСОБА_5 дуже болісно сприймає такі заборони та каже, що батько свариться. 13.02.2024 року вона та її син приїхали до ОСОБА_2 та вона була засмучена тим, що немає мами.

Психолог ОСОБА_7 показала суду про те, що в ході проведеного опитування ОСОБА_2 було виявлено комплекс ознак про наявність психотравмувального досвіду, а саме - домашнього насильства у формі психологічного насильства через дії її матері, що відображено у Висновку від 29.01.2024 року. Також було виявлено, що дитина має травматичний досвід від спілкування з матір`ю станом на 29.01.2024 року, конкретний час набуття досвіду встановити неможливо. Зазначила, що щодо обставин подій 13.01.2024 року їй нічого невідомо. Опитування проводилось за методикою «Зелена кімната», встановити точну дату спричинення домашнього насильства вона не може, крім спілкування з дитиною їй не було надано інших матеріалів. Також зазначила, що не виключає факту спричинення домашнього насильства з боку інших осіб.

Експерт ОСОБА_8 підтримала надані нею висновки, які відображені у висновку експерта №СЕ-19-23/65861-ПС від 08.01.2024 року, згідно якого ставлення малолітньої дитини ОСОБА_2 до батька - позитивне, а ставлення до матері - у дитини сформоване емоційне дистанціювання від матері. Крім того зазначила, що вказана експертиза проводилась за заявою ОСОБА_3 та в рамках проведення вказаної експертизи проводилось дослідження копій матеріалів, наданих на дослідження, а також психодігностичне дослідження дитини - ОСОБА_2 .

Судовий експерт Линник С.В. підтримала надані нею висновки, які відображені у висновку експерта №390 від 17.04.2024 року, згідно якого ситуація, яка відбулась 13.01.2024 року була для малолітньої ОСОБА_2 тимчасово емоційно-напруженою (стресовою), призвела до переживань розгубленості та страху, супроводжувалась короткочасними больовими відчуттями. Емоційний стан ОСОБА_2 в досліджений період став наслідком загальної проблемної обстановки в родині, з передуючим формуванням у дитини відчуження щодо матері, що впливало на поведінку ОСОБА_2 в момент стресової для малолітньої дитини події. Зазначила, під час проведення судово-психологічної експертизи нею не було встановлено ознак домашнього насильства. 13.01.2024 року ситуація була стресовою та фруструючою, але не психотравмуючою. Зазначила, що батько зробив психотравмуючу ситуацію, мати також брала в цьому участь. Психотравмуючою є вказана ситуація з точки зору вибору дити - з ким вона повинна бути.

Судовий експерт ОСОБА_10 також підтримав надані ним висновки, які відображені у висновку експерта №2503/24/1 від 25.03.2024 року, згідно якого в проведеному психологічному обстеженні, яке викладено у висновку експерта від 08.01.2024 року №СЕ-19-23/65861-ПС не наявна повнота дослідження для встановлення особливостей сімейної ситуації, індивідульно-психологічних особливостей обох батьків, особливостей їх виховної поведінки на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя дитини. Крім того зазначив, що експерт не може встановити ознаки психологічного насильства.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Єрмоленко О.О. в ході судового розгляду звернулась до суду з клопотанням про закриття провадження у даній справі, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, зокрема, посилаючись на відсутність доказів, які б стверджували, що ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 .

Представник законного представника неповнолітньої потерпілої - адвокат Шуляк Н.О. зазначила про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки на ствердження обставин, викладених у протоколі надано належні та допустимі докази, які свідчать про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру відносно своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 .

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника, законного представника неповнолітньої потерпілої та його представника, свідків, психолога та експертів, вивчивши матеріали справи, суд надходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 1 ч. 1 п. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до ст. 1 ч. 1 п. 14 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під психологічним насильством слід розуміти форму домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній формі, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальність особи передбачена за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Згідно з ст. 251 ч. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Так, протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №575079 від 07.02.2024 року не містить відомостей про те, які саме дії/бездіяльність ОСОБА_1 свідчили про прояви нею психологічного насильства відносно малолітньої доньки - ОСОБА_2 .

Також, згідно протоколу вбачається, що подія, яка постановлена у вину ОСОБА_1 мала місце 13.01.2024 року, а протокол було складено 07.02.2024 року, що свідчить про те, що вказаний протокол було складено на підставі заяви про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_3 та висновку психолога.

Разом з тим, вказаний висновок психолога ОСОБА_7 також не містить відомостей про те, які саме дії/бездіяльність ОСОБА_1 свідчили про вчинення домашнього насильства відносно малолітньої ОСОБА_2 13.01.2024 року. Тобто, згідно вказаного висновку вбачається, що психологом встановлено наявність травматичного досвіду від спілкування з матір`ю станом на 29.01.2024 року, однак конкретний час набуття досвіду не встановлено. Крім того, психолог зазначила, що не виключає факту спричинення домашнього насильства з боку інших осіб.

Крім того, згідно висновку судового експерта Линник С.В. №390 від 17.04.2024 року ситуація, яка відбулась 13.01.2024 року була для малолітньої ОСОБА_2 тимчасово емоційно-напруженою (стресовою), призвела до переживань розгубленості та страху, супроводжувалась короткочасними больовими відчуттями. Емоційний стан ОСОБА_2 в досліджений період став наслідком загальної проблемної обстановки в родині, з передуючим формуванням у дитини відчуження щодо матері, що впливало на поведінку ОСОБА_2 в момент стресової для малолітньої дитини події.

Тобто, у розпорядження суду не надано доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 13.01.2024 року о 12 годині 07 хвилин, за адресою: АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 .

Всі інші докази, які були надані сторонами в ході судового розгляду вказаної справи, та які було безпесередньо досліджені судом у своїй сукупності не доводять наявність у діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КупАП, а саме - вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 - 13.01.2024 року.

Доводи, які наведені сторонами під час судового розгляду, також є такими, що свідчать про те, що між батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 наявна загальна проблемна ситуація, яка сформована на вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, про що свідчать надані сторонами докази, частина з яких є предметом дослідження в інших судових розглядах.

Таким чином, суд надходить до висноку про те, в ході судового розгляду даної справи судом не було встановлено належних та допустимих доказів на підставі яких, поза розумним сумнівом, що є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною, може бути зроблений висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правоопушення, а саме - вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 13.01.2024 року.

Частиною третьою статті 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержавних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь обвинуваченої особи.

На підставі викладеного, оскільки суд не наділений повноваженнями відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це призведе до порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом), суд надходить до висновку про необхідність у відповідності до вимог ст. 247 ч. 1 п. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закриття провадження у даній справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись ст.ст. 283, 284 ч. 1 п. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 - закрити у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.С.Первушина