ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/674/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 року народження, судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 17.12.2023 о 02-10 год. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Гвардійців-Широнінців, 99 в м. Харкові з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «ALKOTEST» №6820, тест № 2706, результат огляду становить 2,03 % (проміле). З результатами огляду ОСОБА_1 не згодний. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі КНП «ХОР ОНД» у лікаря-нарколога відмовився.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на постанову Московського районного суду м. Харкова від 13.02.2024 року.

Свої апеляційні вимоги особа, яка притягається до адміністративної відповідальності обґрунтовувала тим, що судом першої інстанції не з`ясовані усіх обставин, які підлягають з`ясуванню та не надана їм належна оцінка. Зокрема, апелянт посилається на те, що автомобілем він взагалі не керував, матеріали справи не містять відомостей, які вказують на порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, працівниками поліції при фіксуванні відмови не було залучено свідків, а також особі, яка притягається до адміністративної відповідальності поліцейським не було повідомлено щодо суті адміністративного правопорушення та не роз`яснили жодних прав і обов`язків, а також при складанні матеріалів про адміністративне правопорушення водія не забезпечено адвокатом, що, на думку ОСОБА_1 ,є суттєвими порушеннями норм чинного КУпАП та обумовлює скасування постанови суду першої інстанції. Поряд з цим, апелянт наполягає, що судом першої інстанції було порушено ст. 277-2 КУпАП та не було належним чином повідомлено ОСОБА_1 про час та дату судового засідання, що позбавило його права на справедливий розгляд справи.

У зв`язку з чим, просив постанову суду першої інстанції скасувати та закрити адміністративне провадження про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Крім того, ОСОБА_1 просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Московського районного суду м. Харкова від 13.02.2024 року, посилаючись на те, не зміг подати апеляційну скаргу вчасно у зв`язку із дією на території України воєнного стану, пропустивши незначний строк апеляційного оскарження.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження відомостями матеріалів справи не спростовуються, а тому, враховуючи незначний термін пропущеного строку апеляційного оскарження та дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

В судове засідання для розгляду власної апеляційної скарги ОСОБА_1 не з`явився. Про дату та час судового засідання з розгляду його апеляційної скарги повідомлений належним чином, а сам: судовою повісткою, сформованою в електронному вигляді відповідно до «Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 року№28» (а.с.66).

Поряд з цим, про час та дату судового засідання з розгляду апеляційної скарги засобами телефонного зв`язку (телефонограмою) було повідомлено захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Савицького А.Я.. який отримав відповідну телефонограму та зобов`язався повідомити про час та розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 (а.с. 67).

Відповідно до відомостей доповідної секретаря судового засідання ОСОБА_2 (а.с.63) 07.06.2024 року в ході телефонного спілкування із адвокатом Шаповаловим Антоном Романовичем, електронна адреса якого вказана в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , як спосіб сповіщення про дату та час розгляду апеляційної скарги останнього адвокат зобов`язався повідомити ОСОБА_1 про дату судового засідання, призначене на 26.06.2024 року о 16. 55 хв.

Крім того ОСОБА_3 повідомив, що захисником ОСОБА_1 він не є, а лише склав для ОСОБА_1 проект апеляційної скарги, де помилково зазначив свою електронну адресу. Поряд з цим зазначив, що в проекті складеної апеляційної скарги було залишено графу «Засіб зв`язку» в чистому вигляді, а тому вказаний номер телефонного зв`язку можна вважати таким, який дійсно належить ОСОБА_1 .

Крім того, в телефонній розмові ОСОБА_3 вказав, що адреса, зазначена в апеляційній скарзі належить ОСОБА_1 оскільки таку адресу йому повідомив сам апелянт. Однак, ОСОБА_1 має і іншу адресу: АДРЕСА_1 .

Поряд з цим, на адреси, відомості про які наявні в матеріалах справи та належать учасникам цієї справи було направлені судові повістки про виклик у судове засідання, призначене на 26.06.2024 року о 16 год. 55 хв. Однак судова повістка, направлена на адресу захисника Савицького А.Я. на час розгляду апеляційної скарги згідно витягу з веб сайту АТ «УкрПошта» знаходилась в точці видачі у м. Одесса, що свідчить про те, що захисник для отримання судової повістки до поштового відділення не з`явився.. Судові повістки, направлені на адреси, які за відомостями матеріалів справи належать ОСОБА_1 на час розгляду апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не повернулись. Проте, згідно відомостей витягу з веб сайту АТ «УкрПошта» судова повістка направлена на адресу АДРЕСА_1 знаходиться у точці видачі у відділенні, що надає послуги поштового зв`язку за цією адресою з 12.06.2024 року, тобто з цього часу ОСОБА_1 для отримання судової повістки до відділення АТ «УкрПошта» не з`явився. Судову повістку апелянту було також направлено на адресу, зазначену в апеляційній скарзі АДРЕСА_2 10.06.2024 року. Слід врахувати, що на цю адресу неодноразово було направлено судові повстки, які повернулись за зворотною адресою з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 56-57, 58-59), що свідчить про те, що апелянт за вказаною в апеляційній скарзі адресою не проживає або для отримання судової повістки про виклик до поштового відділення не з`являється.

Крім того, відповідно до доповідної секретаря судового засідання ОСОБА_2 (а.с.68) на неодноразові телефонні дзвінки за вказаним апелянтом ОСОБА_1 номером телефону були здійснені неодноразові спроби виклику апелянта у судове засідання засобами телефонного зв`язку. Зокрема, між секретарем судового засідання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 телефонне з`єднання не відбулось, а на телефонні виклики секретаря судового засідання ОСОБА_4 та помічника судді Акопян Т.О. слухавку абонентом ОСОБА_1 піднято не було, зворотній дзвінок апелянтом здійснено також не було. При цьому належить врахувати, що згідно телефонного повідомлення (телефонограми) про виклик апелянта у перше за хронологією судове засідання з розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 було повідомлено в тому числі і засобами телефонного зв`язку секретарем судового засідання ОСОБА_2 , однак апелянт в судове засідання, призначене на 19.04.2024 року не з`явився. Зазначене свідчить, що ОСОБА_1 активно уникає зв`язку із судом апеляційної інстанції тим самим позбавляє суд можливості виконати свої процесуальні обов`язки щодо повідомлення апелянта про час та дату розгляду його ж апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини, ратифікованою Законом № 475/97-ВР від 17.07.97 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім того конвенція встановлює право кожного на доступ до справедливого та безстороннього правосуддя. Однак таке право не є абсолютним, та може бути обмеженим з об`єктивних підстав, визначених законом з обов`язковим врахуванням принципу розумності строків для розгляду справи.

У справі «N.B. проти України» суд зазначив, що «розумність тривалості розгляду справи має визначатися в світлі обставин справи, а також з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, важливість предмета розгляду для заявника» («N.B. проти України», 3 квітня 2008 року, §40).

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо неї, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» зазначено: (…) сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм провадження (…).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

З відомостей, наявних в матеріалах справи, апеляційну скаргу подано особою, яка притягається до адміністративної відповідальності 04.03.2024 року. Про фактичне перебування цієї апеляційної скарги в провадженні Харківського апеляційного суду, а також про призначення першого судового засідання на 19.04.2024 року ОСОБА_1 згідно відомостей телефонного повідомлення було відомо 01.04.2024 року (а.с. 44).

Апеляційна скарга ОСОБА_1 фактично перебуває в провадженні Харківського апеляційного суду з 14.03.2024 року, вперше була призначена до розгляду на 19.04.2024 року та неодноразово відкладалась у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи про адміністративне правопорушення, зокрема ОСОБА_1 та його захисника.

За таких обставин суд апеляційної інстанції, дотримуючись принципу розумності строку розгляду апеляційної скарги вважає дії щодо виклику учасників справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 виконаними, а апеляційну скаргу вважає за можливе розглядати за відсутністю апелянта, який уникає будь-яких зв`язків із судом апеляційної інстанції та його захисника, повідомленого належним чином (телефонограмою та електронною повісткою, сформованою згідно вимог Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасників судового процесу, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 року, №28 (а.с. 65) в межах доводів поданої апеляційної скарги.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.5, а саме: на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відмовився.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджуються наявними у справі відомостями, а саме:

- відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 604817 від 17.12.2023 року, в якому зазначено факт керування ОСОБА_1 17.12.2023 року о 02-10 год. водій ОСОБА_1 транспортним засобом «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Гвардійців-Широнінців, 99 в м. Харкові з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «ALKOTEST» №6820, тест № 2706, результат огляду становить 2,03 (проміле). З результатами огляду ОСОБА_1 не згодний. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі КНП «ХОР ОНД» у лікаря-нарколога відмовився.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №604817 від 17.12.2023 року, в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено «Я не керував т/з жінка була за кермом». Будь-яких заперечень, пояснень чи зауважень щодо складеного протоколу, порушення його прав працівниками поліції жодним чином не зазначено (а.с.1);

- відомостями довідки, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_2 від 17.06.2010. (а.с.2);

- відомості направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.6). У графах «Огляд проводився» та « Результат огляду» якого зазначено «не проводився»;

- відомостями акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використаннями спеціальних засобів згідно яких, був проведений огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора, проба позитивна та складає 2.03 проміле. З результатами ОСОБА_1 не погодився, від підпису в акті відмовився (.а.с5);

- відомостями результату тестування на алкоголь №2706 від 17.12.2023 який склав 2.03 проміле (а.с. 4);

- відомостями рапорту, згідно якого, під час несення служби за адресою: м. Харків, вул. Гв. Широнінців 99, під час патрулювання в комендантську годину було зупинено ТЗ TOYOTA CAMRY, д.н.з НОМЕР_1 , що під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування та перевірки документів у водія було виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Водій пройшов огляд на місці зупинки за допомогою газоаналізатора, результат огляду позитивний 2.03 проміле. З результатом огляду, Балухатий не згоден, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНКЛ у лікаря-нарколога в установленому порядку відмовився. Під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 пред`явив посвідчення водія, однак передавати його відмовився. Автомобіль було зупинено без порушень правил дорожнього руху, водія відсторонено від керування.(а.с. 7);

- відомостями з відеозапису фіксації обставин правопорушення, наданих ДПП УПП в Харківській області (додаток до протоколу ААД№604817 (а.с. 4);

На відеозаписі зафільмовано рух автомобілю TOYOTA та його зупинку працівниками поліції у житловій забудові. На відеозаписі чітко видно, як особа, яку згодом було встановлено працівниками поліції ОСОБА_1 вийшов з лівої передньої двері автомобіля тобто з місця водія. За ним з лівої задньої двері вийшла жінка. Під час спілкування працівниками поліції у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах з порожнини рота.

Після чого водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що ОСОБА_1 погодився. Результат проведеного за допомогою газоаналізатора огляду склав 2.03 проміле. З результатом ОСОБА_1 не погодився та на первинну пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я водій погодився. Однак згодом, на неодноразові вимоги працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я у лікаря нарколога ОСОБА_1 відмовився, наполягаючи на тому, що він не керував транспортним засобом. Такі дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності дають підстави сторонньому спостерігачу сприймати поведінку ОСОБА_1 як дії спрямовані на відмову виконання законних вимог поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Зазначене поза розумним сумнівом дало змогу працівниками поліції безпосередньо встановити факт відмови ОСОБА_1 від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі.

Водію було роз`яснено зміст протоколу, а також права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 та його захисник не скористалися процесуальною можливістю та не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі. Також стороною захисту не надано відомостей про, що останні зверталися до суду в порядку КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб працівників поліції.

Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження їх версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів за цією справою, а матеріали справи не містять відповідних відомостей, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, які долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів сторони захисту в цій частині.

Натомість, саме відмова від проходження огляду водія є процесуально визначальним фактом у цій справі, адже адміністративна відповідальність, встановлена ч.1 ст. 130 КУпАП, що настає в цьому випадку, саме за відмову водія у проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння, що знайшло своє підтвердження у відомостях, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення та у доданих до нього доказах.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає належним зазначити, що приписи статей 130 та 266 КУпАП в їх невід`ємному взаємозв`язку встановлюють відповідальність за відмову від проходження огляду, яка настає у випадку відмови водія від будь-якого, визначеного законом порядку, та запропонованого (в разі наявності підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням проведення його порядку. Відомостей про порушення проведення порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння матеріали справи не містять. Не надані таких відомостей і суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід враховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Приписами абз. 4 п. 27 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду в їх релевантному зв`язку із вимогами ч.1 ст. 130 КУпАП в редакції, чинній на момент скоєння правопорушення, встановлено, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.

Правопорушення вважається закінченим з моменту відмови водія транспортного засобу від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. А тому, у працівників поліції виникають законні підстави для складання матеріалів про адміністративну відповідальність з моменту фіксування відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку встановленому законом незалежно від причин надання водієм такої відмови.

За таких обставин, враховуючи зміст пункту 2.5 Правил дорожнього руху, необхідно вважати, що водій, стосовно якого є підозри про перебування його у стані сп`яніння, саме зобов`язаний пройти огляд у встановленому законом порядку. Вказаний обов`язок водія спрямований на безпеку руху, тому факт відмови від проходження такого огляду законодавство кваліфікує як окреме правопорушення з правовими наслідками, як для перебування його у стані сп`яніння. Таке належить вважати цілком виправданим та логічним, оскільки в протилежному випадку, водії, відмовляючись від такого огляду, мали б можливість приховувати свій стан, і як наслідок уникати юридичної відповідальності.

З відомостей, наявних в матеріалах справи вбачається, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння під відео фіксацію.

Ці обставини, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення ААД№604817 та у долучених до нього доказах.

За таких обставин, доводи сторони захисту щодо ненадання ОСОБА_1 відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, слід вважати необґрунтованими, суб`єктивними та розцінювати їх як обраний спосіб захисту особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Натомість відомості, наявні в матеріалах справи, належить вважати такими, що поза розумним сумнівом, свідчать про наявність процесуально визначального для правильного розгляду цієї справи факту відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, наданим ним на законну вимогу поліцейського.

Доводів особи, яка подала апеляційну скаргу про порушення працівниками порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а саме: під час проведення такого огляду для фіксування відмови водія працівниками поліції не було залучено двох свідків, а також не було роз`яснено суті правопорушення та ознайомлено з правами, передбаченими ст. 63 Конституції та ст. 268 КУпАП слід вважати необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до відомостей протоколу та долучених до нього доказів, як процес складання матеріалів про адміністративне правопорушення так і встановлення процесуально визначального для правильного розгляду цієї справи факту відмови ОСОБА_1 від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я через його не згоду з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння проведеного за допомогою газоаналізатора зафіксовано відеозаписом, який додано до протоколу ААД604817 та відповідно до вимог ст. 251 КУпАП є доказом у цій справі.

Крім того, відеозаписом встановлено, що працівниками поліції було роз`яснено Балухатому його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Про обізнаність з його правами свідчить також його підпис у графі протоколу «Особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи» адже графа «Гр-ну роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП і повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться у Московському районному суді м. Харкова» є невід`ємною у своєму конструкційному позначенні. Тому, розписуючись у графі протоколу «Особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи» особа, яка притягається до адміністративної відповідальності розписується також і у тому, що права та обов`язки їй також відомі.

Крім того, ОСОБА_1 надав у протоколі також і свої пояснення, що свідчить про те, що правами, передбаченими ст. 268 КУпАП він скористався.

Згідно вимог ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право користуватися юридичною допомогою адвоката при розгляді справи. При цьому слід зазначити, що працівниками поліції лише складається протокол про адміністративне провадження та збирають докази на підтвердження встановлених у ньому відомостей, а розгляд справи провадиться судом відповідно до ст. 221 КУпАП та переглядається судом апеляційної інстанції відповідно та порядку, передбаченому ст. 294 КУпАП.

Згідно відомостей матеріалів справи (а.с. 13), до судового розгляду судом першої інстанції цієї справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було залучено захисника Савицького А.Я., який здійснює його захист і у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, під час розгляду цієї справи були дотримані всі норми, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а доводи захисника в цій частині слід вважати суб`єктивними та не обґрунтованими.

Доводи сторони захисту щодо порушення судом першої інстанції права на справедливий суд обумовлене не повідомленням учасників справи про час та дату розгляду їх справи також слід вважати необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.

Згідно вимог ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини, ратифікованою Законом № 475/97-ВР від 17.07.97 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім того конвенція встановлює право кожного на доступ до справедливого та безстороннього правосуддя. Однак таке право не є абсолютним, та може бути обмеженим з об`єктивних підстав, визначених законом з обов`язковим врахуванням принципу розумності строків для розгляду справи.

У справі «N.B. проти України» Суд зазначив, що «розумність тривалості розгляду справи має визначатися в світлі обставин справи, а також з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, важливість предмета розгляду для заявника» («N.B. проти України», 3 квітня 2008 року, §40).

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо неї, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» зазначено: (…) сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм провадження (…).

Разом з цим суд вважає необхідним зазначити, що вказані апелянтом у протоколі про адміністративне правопорушення місце проживання не є формальними, а використовуються судом як прийнятні для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності засоби комунікації, зокрема і щодо його виклику (повідомлення) у судове засідання.

З відомостей, наявних у матеріалах справи, вбачається що судом першої інстанції для виклику ОСОБА_1 використовувалась адреса зазначена з його слів працівниками поліції. Однак на неодноразові судові виклики (повідомлення) за цією адресою судова повістка поверталась неврученою. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції зробив все можливе для виклику учасника справи в судове засідання, однак останній не вжив жодного заходу щоб дізнатися про розгляд його справи про адміністративне правопорушення про існування якого йому було відомо, оскільки він зазначив свій підпис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, ОСОБА_1 скористався своїм правом, передбаченим ст. 294 КУпАП та подав апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції у цій справі.

За таких обставин доводи сторони захисту про порушення права на доступ до правосуддя компетентним судом є безпідставними.

Оцінюючи відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: відмови особи, що притягається до адміністративної відповідальності від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання сторони захисту на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, поновивши йому строк на апеляційне оскарження постанови Московського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков