справа № 361/5349/24
головуючий у суді І інстанції Червонописький В.С.
провадження № 33/824/4499/2024
головуючий суддя Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Мостової Г.І., за участю секретаря Лазоренко Л.Ю., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2024 року

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 10 травня 2024 року № 1066 головним державним інспектором Головного управління ДПС у Київській області при проведенні фактичної перевірки (Акт перевірки від 08 травня 2024 року №29403/10-36-24-05/) встановлено, що ОСОБА_1 вчинила правопорушення за статтею 58, частиною 6 статті 128 ГК України, статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань» в частині неподання державному реєстратору документів для державної реєстрації фізичних осіб-підприємців. Дата та час вчинення правопорушення: 03 травня 2024 року м. Бровари. Відповідальність передбачена частиною 1 статті 164 КУпАП.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого часиною 1 статті 164 КУпАП та накладено на неї стягнення із застосуванням положень статті 36 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1 000 н.м.д.г., що становить 17 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп. судового збору на користь держави.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2024 року та закрити провадження у справі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 не здійснює підприємницьку діяльність, не володіє інтеренет-магазинами чи іншими комерційними об`єктами для яких характерна підприємницька діяльність. Суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність, а не разовий продаж шкарпеток.

Вказує, що є тимчасово безробітною особою, інвалідом 3-ї групи, розмістила оголошення на інтернет-платформі «ОЛХ» про пошук нових власників на особисті речі «пару шкарпеток», які не використовуються нею за цільовим призначенням, тому за символічну винагороду, яка нижче ринкової вартості у випадку реалізації. 30 квітня 2024 року погодилась передати пару носків невідомій особі за символічну попередню оплату 50 грн. Як вбачається із електронного листування, на підставі наполегливих пропозицій щодо оплати від невідомої особи ОСОБА_2 отримала грошовий переказ у розмірі 50 грн (фотокопія листування із онлайн-ресурсу «ОЛХ» та платіжна інструкція Приватбанку додається до матеріалів справи апеляційної скарги).

Факт розміщення особою оголошення на сайті інтернет-платформи «ОЛХ» про продаж товарів, а також факт разового перерахування коштів на власний рахунок особи у розмірі 50 грн у цьому випадку не може беззаперечно свідчити про здійснення такою особою систематичної господарської діяльності.

Зазначає, що вона не видавала і не могла видати товарний чек, адже не являється суб`єктом господарської діяльності і не займається підприємництвом.

Також від ОСОБА_1 надійшли додаткові письмові пояснення, у яких вона зазначила, що адміністративне стягнення накладено на неї пізніше ніж через три місяці з моменту вчинення правопорушення, а отже із пропуском строку, передбаченого статтею 38 КУпАП.

ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Приходько А.С. у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду першої інстанції саме з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали за апеляційною скаргою, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями статті 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 1 статті 164 КУпАП передбачено відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Таким чином, об`єктивна сторона цього правопорушення, а саме: провадження господарської діяльності, виражається у таких формах:

без державної реєстрації як суб`єкта господарювання;

без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом;

без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону;

у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії;

без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Указана диспозиція є бланкетною, оскільки лише в загальному описує адміністративне правопорушення, не конкретизуючи його змісту, а для повного визначення ознак правопорушення необхідно звернутися до інших галузей права, що встановлюють норми, порушення яких призводить до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Згідно зі статтею 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Пунктами 2, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини в сфері господарської діяльності» роз`яснено, що під господарською діяльністю слід розуміти діяльність фізичних і юридичних осіб, пов`язану з виробництвом чи реалізацією продукції (товарів), виконанням робіт чи наданням послуг з метою одержання прибутку (комерційна господарська діяльність) або без такої мети (некомерційна господарська діяльність). Підприємницька діяльність є одним із видів господарської діяльності, обов`язкові ознаки якої безпосередність і систематичність її здійснення з метою отримання прибутку.

Під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо, самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Згідно зі статтею 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єкти господарювання реалізують свою господарську компетенцію на основі права власності, права господарського відання, права оперативного управління відповідно до визначення цієї компетенції у цьому Кодексі та інших законах.

Відповідно до статті 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Отже, незалежно від наявності/відсутності мети отримання прибутку, господарською діяльністю є виготовлення, реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг, що здійснюється безпосередньо особою, на власний ризик, самостійно (ініціативно) та систематично.

Саме у разі здійснення такої (господарської) діяльності та реалізації господарської компетенції особи визнаються суб`єктами господарювання та підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку як юридична особа чи фізична особа підприємець.

За відсутності в діяльності особи ознак самостійності (ініціативності) та систематичності, а також господарської компетенції відсутні підстави для висновку про її господарський характер, а отже, і про обов`язок особи зареєструватись як суб`єкт господарювання.

У протоколі про адміністративне правопорушення від 10 травня 2024 року № 1066 зазначено, що ОСОБА_1 вчинила правопорушення 03 травня 2024 року м. Бровари шляхом неподання державному реєстратору документів для державної реєстрації фізичних осіб-підприємців.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за частиною 1 статті 164 КУпАП.

З огляду на зазначене, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 164 КУпАП, з`ясуванню підлягають як факти здійснення реалізації продукції (виконання робіт чи надання послуг) особою без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, так і факти систематичності такої діяльності (три і більше разів протягом календарного року), її самостійність та ініціативність, наявність в особи господарської компетенції щодо такої діяльності.

Фабула зазначена у протоколі не конкретизована та містить лише загальне посилання на неподання ОСОБА_1 державному реєстратору документів для державної реєстрації фізичних осіб-підприємців, без посилання на обставини вчинення нею господарської діяльності.

Для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 164 КУпАП суду мали були бути надані докази того, що особа систематично здійснювала господарську діяльність (три і більше разів протягом календарного року) без реєстрації як фізичної особи-підприємця.

До протоколу додано:

копію акта про проведення фактичної перевірки з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин із працівником від 08 травня 2024 року, у якому зазначено, що під час проведення перевірки встановлено, що ОСОБА_1 здійснює роздрібну торгівлю одягом через мережу інтеренет. Під час здійснення перевірки здійснено контрольну закупку шкарпеток та сплачено на рахунок передплату у розмірі 50 грн та додатково сплачено 110 грн.

письмові пояснення ОСОБА_1 , у яких вона пояснила, що використовуючи інтернет-платформу «ОЛХ» вона виставила на продаж товари, а саме: носки, що не підійшли за розміром родичам. Вказала, що підприємницькою діяльністю не займається. Намагалася знайти нових власників для товарів, які не планувала використовувати у власних цілях.

акт про неявку ОСОБА_1 для складення та підписання протоколу про адміністративне правопорушення.

Однак, долучені до протоколу матеріали не є доказами провадження ОСОБА_1 господарської діяльності без реєстрації як фізичної особи-підприємця, оскільки не підтверджують ані здійснення контрольних закупок, ані систематичність діяльності щодо продажу нею товарів, а тому не доводять поза розумним сумнівом факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 КУпАП.

У Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

У той же час, всі сумніви з приводу винуватості особи, яка притягається до відповідальності, трактуються на користь такої особи, за загальним правилом (стаття 62 Конституції України), винуватість особи у вчиненні правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 2 частини 8 статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Встановлені під час апеляційного розгляду обставини свідчать про відсутність в матеріалах справи доказів складу у діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 КУпАП, в зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана постанова скасуванню, із закриттям провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Керуючись статтею 294 КУпАП, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2024 року скасувати та закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 164 КУпАП, на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.І. Мостова