Справа № 307/5001/24
Провадження № 3/307/2302/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Бряник М.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №136756 від 22.10.2024 року вбачається, що 22 жовтня 2024 року близько 12 години 40 хвилин на Східній околиці населеного пункту Солотвино на напрямку прикордонного знаку №290 на відстані 1000 метрів до лінії державного кордону, в межах прикордонної смуги, в районі залізничного вокзалу, прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» було виявлено громадянина України, який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза пунктами пропуску через державний кордон. Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, ст. 12 ЗУ «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

На розгляд справи ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку СМС повідомлення на номер мобільного телефону зазначений у заяві ОСОБА_1 від 22.10.2024 року та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, в судове засідання не з`явився. До суду повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за штрих кодовим ідентифікатор №014 з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Захисник Блохіна О.В. будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу в електронний кабінет, в судове засідання не з`явилася. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавала.

Розглянувши дану справу вважаю, що у діях ОСОБА_1 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, виходячи з наступного.

З письмових пояснень начальника інспектора прикордонної служби 2 категорії-дозиметриста ВІПС " ІНФОРМАЦІЯ_4 " (тип Б) ВПС " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип Б) ОСОБА_2 вбачається, що на східній околиці населеного пункту ОСОБА_3 22 жовтня 2024 року близько 12 год. 40 хв. на відстані 1000 метрів до лінії державного кордону на напрямку №290 прикордонного знаку, в межах прикордонної смуги, в районі залізничного вокзалу виявлено громадянина України ОСОБА_4 . Під час здійснення візуального огляду речей, виявлено наявність паспорту громадянина Українидля виїзду за кордон. В прикордонну смугу потрапив без відповідного дозволу органу охорони державного кордону (п. 2-1 ПКМУ №1174 "Про прикордонний режим" від 27.07.1998), військово-облікових документів не мав. На особу було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 статті 204-1 КУпАП.

При цьому, ні з вказаного пояснення ні протоколу адміністративного правопорушення не можливого встановити в який саме спосіб вказана особа здійснювала спробу незаконного перетину та взагалі чи мала місце така спроба.

Аналізуючи протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення працівника прикордонної служби ОСОБА_2 , слід констатувати, що з цих пояснень можливо встановити, що місцем виявленням, являється місце розміщення прикордонного наряду "Прикордонний патруль" в смт. Солотвино, в районі місця розташовання залізничного вокзалу. Саме ж по собі, викладене в протоколі обвинувачення існування у ОСОБА_1 наміру щодо незаконно перетнути кордону державного кордону, які не визначені у способі такого виїзду, не може свідчити про вчинення спроби перетину державного кордону затриманою особою.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.97 №475/97-ВР визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 цього Кодексу орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтями 251 та 252 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 ст. 251 та ст. 252 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади. Відповідно до вимог Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Оцінюючи протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ №136756 від 22 жовтня 2024 року та долучені до нього матеріали справи вважаю, що спроба перетину ОСОБА_1 будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, не доведена оскільки відсутні будь-які належні та допустимі докази, що свідчать про спробу перетину ним кордону. Будь-яких інших доказів, які б надавали можливість стверджувати про вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, матеріали справи не містять. При цьому саме по собі бажання особи перетнути державний кордон поза пунктами пропуску при тому, що жодних дій для такого перетину цією особою не вчинено, не може свідчити про вчинення нею таких дій та свідчить лише про наявність у діях особи замаху на вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за, що положеннями КУпАП, не передбачена.

Згідно зі ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

З контекстного аналізу зазначених вимог закону випливає, що висновки судді щодо оцінки доказів мають вказуватись у точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю відповідно до вимог ст. ст. 252, 280 КУпАП.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься, зокрема, при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

З урахуванням наведених обставин, вважаю, що провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 247 п. 1, 252, 280, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду на протязі десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Суддя М.М. Бряник