Справа № 148/1989/24
Провадження № 33/801/1046/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дамчук О. О.
Доповідач: Сопрун В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді Сопруна В.В.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.173-2 КУпАП, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Щетніцького Володимира Степановича на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2024 року,

в с т а н о в и в:

16 серпня 2024 року близько 19:05 год, ОСОБА_1 , повторно протягом року, перебуваючи за місце проживання в АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї сестри ОСОБА_2 , а саме висловлювалась нецензурною лайкою та порвала футболку, тобто скоїла адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 20 вересня 2024 року близько 13:00 год за місцем проживання в АДРЕСА_1 , виражалася нецензурною лайкою на адресу своєї сестри ОСОБА_2 , чим вчинила домашнє насильство психологічного характеру, тобто скоїла адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 вчинила правопорушення передбачені ч.2 ст.173-2 КУпАП, а саме: вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, вчинене повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчинені адміністративних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення, на підставі ч.2 ст. 36 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить в розмірі 340 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605,60 грн.

Не погодившись з постановою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Щетніцький В.С. подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки ОСОБА_1 не приймала участі в судових засіданнях, оскільки тривалий час хворіла, після чого проходила комісію по укладенню контракту із ЗСУ про проходження військової служби, а тому вважає, що строки на апеляційне оскарження пропущені з поважних причин.

В апеляційній скарзі, посилається на те, що постанова суду першої інстанції прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків викладених в постанові обставинам справи та не правильному застосуванні норм матеріального права, а тому вона є незаконною та необґрунтованою, та підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про закриття провадження відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень.

Належним чином повідомленні учасники справи в судове засідання не з`явились.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Щетніцький В.С. подав клопотання про зупинення провадження у даній справі до припинення перебування ОСОБА_1 у складі ЗСУ, що переведені на воєнний стан.

Розглянувши заявлене клопотання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.

Як вбачається з положень п. 7 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Розгляд справи протягом розумного строку гарантовано і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП, суд вважає, що справу можна розглянути у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на підставі наявних у справі доказів, яких достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП України, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.173-2 КУпАП, не входять до переліку справ, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Неявка правопорушника в судове засідання не перешкоджає апеляційному розгляду.

Також, суд звертає увагу, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не позбавлена можливості подавати свої письмові пояснення щодо обставин справи. Крім того, ОСОБА_1 має захисника адвоката Щетніцького В.С., який представляє її інтереси, тому вона не позбавлена можливості забезпечити належним чином свій судовий захист.

Крім того, апеляційний суд також враховує, що апеляційна скарга подана захисником Щетніцьким В.С., а тому, процесуальних порушень, зокрема порушення права на захист та права на доступ до правосуддя, апеляційний суд не вбачає, оскільки суд вправі розглянути справу за відсутністю особи, що скоїла правопорушення, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що в задоволенні клопотання адвоката Щетніцького В.С. про зупинення провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.173-2 КУпАП необхідно відмовити.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2024 року слід задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження даної постанови, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом, правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ст.268 КУпАП особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 участі в судових засіданнях не приймала, тому враховуючи зазначені вище обставини, строк на апеляційне оскарження постанови пропущений з поважних причин, а тому на підставі ст.289 КУпАП він підлягає поновленню.

Відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина перша статті 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно з пунктом 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VІІІ, під домашнім насильством слід розуміти діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство (п.14 ч.1 ст.1 вказаного вище Закону), як форма домашнього насильства, включає в себе словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже, виходячи із зазначених вище норм законодавства, під домашнє насильство, зокрема умисне вчинення діянь психологічного характеру, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 або ч.2 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства психологічного та фізичного характеру щодо своєї сестри ОСОБА_2 за обставин, встановлених у постанові суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Так, судом першої інстанції надана вірна оцінка протоколам про адміністративні правопорушення серії ВАД № 308202 від 16 серпня 2024 року та серії ВАД № 032229 від 20 вересня 2024 року; рапортам відповідальних працівників РВП щодо отримання повідомлення про факт вчинення адміністративного правопорушення; поясненнями ОСОБА_2 .

Також, судом першої інстанції надана вірна оцінка копії термінового заборонного припису стосовно кривдника ОСОБА_1 серії АА № 400383 від 16 серпня 2024 року із забороною у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 5 діб; копії термінового заборонного припису стосовно кривдника ОСОБА_1 серії АА № 400954 від 20 вересня 2024 року із забороною у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 3 доби.

Також вина ОСОБА_1 підтверджується формами оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 16 серпня 2024 року із якого вбачається, що за результатом опитування постраждалої особи відповідальною особою встановлено низький рівень небезпеки та від 20 вересня 2024 року із якого вбачається, що за результатом опитування постраждалої особи відповідальною особою встановлено високий рівень небезпеки.

Крім того, як вбачається з повідомленнями відповідальної особи Тульчинського РВП, ОСОБА_1 постановлено на профілактичний облік, як особу, яка вчиняє насильство у сім`ї.

Згідно з копії постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 квітня 2024 року (справа №148/661/24) ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на неї штраф в розмірі 170 грн.

Протоколи про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення ОСОБА_1 неправомірних дій та є одним із джерел доказів, відповідно до положень ст.251 КУпАП.

Слід зазначити і те, що будь-яких зауважень чи заперечень щодо оформлення протоколів щодо неї, ОСОБА_1 не зазначала, із заявами про неправильність дій чи порушення її процесуальних прав під час складання протоколу до компетентних органів не зверталася і матеріали справи таких не містять.

Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість осіб, які складали протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 у результатах розгляду справи або притягненні останньої до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи.

Відтак, доводи апелянта про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, не заслуговують на увагу. Таку позицію ОСОБА_1 слід розцінювати, як намагання уникнути нею установленої законом відповідальності за скоєне.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.173-2 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Згідно з ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

В задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Щетніцького Володимира Степановича про зупинення провадження відмовити.

Клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Щетніцького Володимира Степановича про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити. Поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Щетніцького Володимира Степановича залишити без задоволення.

ПостановуТульчинського районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Сопрун