Справа № 598/893/24
провадження № 3/598/792/2024
ПОСТАНОВА

іменем України

"27" червня 2024 р. Суддя Збаразького районного суду Тернопільської області Олещук Б.Т., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м.Збаражі Тернопільської області, матеріали, які надійшли від відділення поліції №4 (м.Збараж) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ланівці Борщівського району Тернопільської області, зареєстрованого АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, тимчасово непрацюючого, що має на утримані 5 малолітніх дітей, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , притягувався до адміністративної відповідальності постановою Збаразького районного суду Тернопільської області від 21 березня 2024 року за ч.2 ст.184 КУпАП у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1700 грн,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.184 КУпАП,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №365949 від 05.04.2024 встановлено, що: «01 квітня 2024 року підчас не планованого візиту комісії Збаразької міської ради сім`ї Прийми було виявлено факт було виявлено факт неналежного догляду батька ОСОБА_1 за малолітніми дітьми ОСОБА_2 , 2021 р.н., ОСОБА_3 , 2022 р.н., ОСОБА_4 , 2023 р.н., ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , 2018 р.н., таким чином дядько ОСОБА_1 здійснив ухиляння від виконання передбачених ст.150 Сімейного кодексу України батьківських обов`язків, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.184 КУпАП».

Постановою Збаразького районного суду від 17 квітня 2024 року дані матеріали справи направлялися в поліцію для додаткового оформлення у зв`язку з тим, що у протоколі не зазначено: місце вчинення адміністративного правопорушення, час вчинення адміністративного правопорушення, повністю, конкретну суть адміністративного правопорушення, а саме які дії вчинив чи не вчинив ОСОБА_1 відносно своїх дітей, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.184 КУпАП, чи ці дії, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення, якого саме, коли і ким, прізвища, адреси свідків. Крім того, копії матеріалів справи не посвідчені належним чином, зокрема не зазначено: дату посвідчення копії матеріалів справи і хто їх посвідчив (посада, прізвище, ініціали, підпис). Також до матеріалів справи не долучено характеристики ОСОБА_1 ..

Проте працівниками поліції дана постанова суду не виконана.

Працівники поліції з порушенням чинного законодавства, без повідомлення і участі ОСОБА_1 , внесли доповнення до протоколу про адміністративне правопорушення від 05.04.2024, після направлення їм матеріалів справи для дооформлення, чим порушили право ОСОБА_1 на захист.

Диспозиція ч.2 ст.184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, вчинене повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, в матеріалах даної справи відсутні належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.184 КУпАП, а саме в протоколі не зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення, час вчинення адміністративного правопорушення, повністю, конкретну суть адміністративного правопорушення, які саме дії вчинив чи не вчинив ОСОБА_1 відносно своїх дітей, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.184 КУпАП, чи ці дії, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.19 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0.42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

У справі «Маліге проти Франції» («Malige v. France», заява № 27812/95, рішення від 23 вересня 1998 року) ЄСПЛ визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією.

Частина друга ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, в справах про адміністративні правопорушення підлягає застосуванню положення ст.62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення. Таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти Росії» («Каrеlіn v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, ЄСПЛ зазначив, що за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини 1 статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи із наведеної практики ЄСПЛ, а також враховуючи вимоги ст.ст.7, 254, 279 КУпАП суд повинен розглядати справу не інакше, як на підставі та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Також в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У відповідності до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з основоположних засад диспозитивності, суд не може встановлювати інші фактичні обставини, окрім тих, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що оскільки постанова Збаразького районного суду 17 квітня 2024 року про належне оформлення матеріалів даної справи органами Національної поліції не виконана, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.184 КУпАП, а тому в притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.184 КУпАП слід відмовити, а справу провадженням закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та за недоведеністю вказаного у протоколі адміністративного правопорушення, тобто згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.7, 247, 251, 255, 254, 259, 283, 284 КУпАП, суддя,

постановив:

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.184 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, на підставі п.1 ч.1 ст.247, провадженням закрити.

Дана постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду через Збаразький районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови. Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя Богдан Олещук