Справа № 740/5440/24
Провадження № 3/740/2221/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 вересня 2024 року м. Ніжин

Суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області Карпусь І.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1

за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 06.09.2024 серії ВАД №183787, ОСОБА_1 05 вересня 2024 року о 23-й годині 30 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 вчинив відносно дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме погрожував фізичною розправою та виражався нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 06.09.2024 серії ВАД №183788, ОСОБА_1 06 вересня 2024 року о 00 годин 55 хвилин, за адресою: АДРЕСА_1 , порушив умови термінового заборонного припису стосовно кривдника від 05.09.2024 щодо заборони контактувати з ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

До суду ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи без його участі та заперечення вини, так як дружину не ображав.

На підтвердження вини ОСОБА_1 органом, що порушив провадження у справі про адміністративне правопорушення, до суду подано: - протокол прийняття від ОСОБА_2 заяви про те, що 06.09.2023 о 23:30 її чоловік вчинив домашнє насильство, в ході якого ображав її нецензурною лайкою; письмові пояснення ОСОБА_2 про те, що її чоловік вчинив домашнє насильство, в ході якого ображав її нецензурною лайкою; письмові пояснення ОСОБА_1 про те, що з дружиною відбувся конфлікт через те, що вона просила гроші, а він відмовив, він нецензурно лаявся на дружину, копію термінового заборонного припису серії АА №397920, яким ОСОБА_1 встановлено заборону контактувати з ОСОБА_2 з 01:00 год 06.09.2024 до 00:00 год 09.09.2024.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 вищезазначеного Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Суд зазначає, що для того щоб відрізнити насильство від конфлікту, необхідно звернути увагу на те, що насильство є результатом свідомих дій людини і характеризується такими основними ознаками: умисність; спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, економічних, чи пов`язаних з вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Насильство - це умисні дії однієї або кількох осіб, що спричиняють шкоду іншій особі, порушують права і свободи та відбуваються в умовах значної переваги сил тих, хто скоює ці дії, що унеможливлює самозахист особи, котра страждає від цих дій. Якщо у вказаних діях відсутня хоча б одна з наведених ознак, такі дії не є насильством.

Конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби. Під час конфлікту часто відсутні одна чи кілька вищеперерахованих ознак.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з протоколу про адміністративне правопорушення, протоколу прийняття заяви від ОСОБА_2 , письмових пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мала місце словесна сімейна сварка на побутовому грунті між подружжям.

З письмових пояснень ОСОБА_2 слідує, що чоловік ображав її нецензурно. Однак, самі по собі нецензурні висловлювання у ході сімейної сварки не формують собою домашнє насильство.

У матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 пережила внаслідок дій чоловіка відчуття незахищеності і побоювання за свою безпеку, емоційної невпевненості.

За таких обставин матеріали справи не містять відомостей, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства у розумінні ст. 173-2 КУпАП.

Щодо доведеності порушення ОСОБА_1 вимог термінового заборонного припису, суддя ураховує, що терміновий заборонний припис вручається кривднику, а його копія - постраждалій особі або її представнику (ч. 6 ст. 25 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Припис складається в одному примірнику з утворенням двох копій через самокопіювальний папір. Оригінал припису вручається кривднику під підпис, перша копія - постраждалій особі або її представнику, друга копія залишається у працівника уповноваженого підрозділу поліції (п. 9 розділу ІІ Порядку винесення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України термінового заборонного припису стосовно кривдника, затвердженого наказом МВС України від 01.08.2018 № 654).

Притягнення особи до адміністративної відповідальності за невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, обумовлює необхідність підтвердження, що такий терміновий заборонний припис виносився у встановленому законом порядку та особа, щодо якої він винесений про це обізнана, але порушила його.

У поданій до суду копії термінового заборонного припису серії АА №397920 від 05.09.2024 у графі "підпис кривдника про отримання термінового заборонного припису стосовно кривдника" зазначено "відмовився".

Однак, таку відмову не засвідчено жодним чином. Відсутні підписи понятих чи матеріали відеозапису, або ж інші докази цього.

Отже, матеріалами справи не підтверджується обізнаність ОСОБА_1 про винесення стосовно нього термінового заборонного припису і встановлення йому заборони контактувати з ОСОБА_2 з 01:00 год 06.09.2024 до 00:00 год 09.09.2024.

Вказане не дає можливості пересвідчитись у існуванні зазначених необхідних умов для притягнення особи до адміністративної відповідальності за невиконання термінового заборонного припису.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у порушенні термінового заборонного припису і скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, в судовому засіданні не доведена достатніми доказами.

Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 221, п.1 ч.1 ст. 247, ст.ст. 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області.

Суддя І.М. Карпусь