Постанова

Іменем України

23 вересня 2024 року

м. Київ

провадження №33/824/4431/2024

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мазурик О. Ф.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Біленчука Сергія Миколайовича

на постанову Миронівського районного суду Київської області

в складі судді Поліщука А. С.

від 02 серпня 2024 року

у справі №371/1557/23 Миронівського районного суду Київської області

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП

громадянина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

У С Т А Н О В И В:

18 жовтня 2023 року старшим лейтенантом поліції Коптілим Д. О. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №483659 про те, що громадянин ОСОБА_1 , 18.10.2024, о 17 год. 18 хв., на автодорозі Н-01 (Київ-Знам`янка), 113 км, керував транспортним засобом (мопедом) «Honda Dio», без д.н.з., з ознаками наркотичного сп`яніння.

В протоколі зазначено, що водій відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Макарівського районного суду м. Києва від 02 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 грн, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції захисник ОСОБА_1 - Біленчук С. М. подав апеляційну скаргу, у якій посилався на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що висновок суду першої інстанції про наявність у діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є помилковим, оскільки з відеозапису вбачається відсутність ознак наркотичного сп`яніння, про які зазначено у протоколі, що вказує на формальне складання протоколу поліцейськими та перебування ОСОБА_1 у тверезому стані.

Зазначив, що наявний в матеріалах справи відеозапис, наданий суду, не відповідає положенням Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої Наказом МВС України від 18.12.2018 №1026, оскільки не є безперервним, натомість є фрагментарним.

Додав, що відеозапис не є належним доказом, оскільки не містить посилань на технічний засіб на який було його здійснено. Крім того, відсутні докази відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, що є порушенням ст. 266 КУпАП.

Вказував, що місцевий суд не звернув уваги, що поліцейські не роз`яснили ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження огляду, натомість погрожували йому забрати мопед у випадку, якщо він не відмовиться від проходження огляду та залишити його самого посеред дороги, де до найближчого населеного пункту 30 км.

Додав, що поліцейські не роз`яснили йому прав та обов`язків особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Вважав, що суд проігнорував практику ЄСПЛ, за якою у справах про адміністративне правопорушення недоведена вина вважається доведеною невинуватістю, тобто аналогічно кримінальному процесу.

За вказаних обставин просив скасувати постанову Миронівського районного суду Київської області від 02.08.2024 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

У судове засідання, призначене на 23.09.2024 ні ОСОБА_1 , ні його захисник Біленчук С. М. не з`явилися, про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені своєчасно та належним чином.

Згідно ч. 6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Ні ОСОБА_1 ні його захисник Біленчук С. М. не зверталися до суду з клопотанням про відкладення судового засідання, призначеного на 23.09.2023, з зазначенням поважних причин і такі докази до суду не подавалися.

За наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без їх участі у судовому засіданні.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді, вивчив та перевірив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідив наявні у справі докази, перевірив доводи апеляційної скарги, викладені скаржником, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Розглядаючи матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вина ОСОБА_1 повністю доведена у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1. ст. 130 КУпАП, належними та допустимими доказами у розумінні ст. 251 КУпАП а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №483659 від 18.10.2023; направленням на огляд водія ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я КНП Рокитнянська БЛІЛ; актом огляду на стан наркотичного сп`яніння; поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; копією постанови серії БАД №849545 від 18.10.2023 за порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.1.а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП та відеозаписом з бодікамери поліцейського, яким зафіксовано факт відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Скаржник помилково вважає, що судом неповно встановлено обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи та визнано його винним за відсутності у нього ознак наркотичного сп`яніння і це свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду, з огляду на наступне.

Пунктом 4 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства Внутрішніх Справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 (далі - Інструкція) визначено ознаки наркотичного сп`яніння.

Згідно з п. 12 розділу 2 Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

За ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Частиною 6 статті 266 КУпАП передбачено направлення особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103 (далі - Порядок) передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Таким чином, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, тобто порушення п. 2.5 ПДР, є самостійним складом адміністративного правопорушення, за що передбачена відповідальність за ст. 130 КУпАП. При цьому, обставини відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, можуть фіксуватися технічними засобами відео фіксації.

Отже, з аналізу положень п. 12 розділу 2 та п. 2 Розділу 3 Інструкції вбачається, що у разі наявності підстав вважати, що водій перебуває у стані наркотичного сп`яніння поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Крім того, з положень вищенаведених норм законодавства вбачається обов`язок водія пройти такий огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського. Таким чином, у даній справі підлягає встановленню факт, що така вимога поліцейського була законною відносно ОСОБА_1 , а також факт відмови останнього від виконання такої вимоги, тобто відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Отже, нормами законодавства передбачено порядок оформлення відмови водія транспортного засобу від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння. При цьому, відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я утворює самостійний склад адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП, та може бути зафіксована технічними засобами відео фіксації.

З вищенаведеного вбачається, що положення Інструкції пов`язують обов`язок водія пройти огляд на вимогу поліцейського саме з наявністю підстав у поліцейського вважати, що водій знаходиться у стані сп`яніння.

Отже, при перевірці ознак наркотичного сп`яніння у водія ОСОБА_1 у поліцейського виникла законна вимога до останнього щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, а у водія ОСОБА_1 виник обов`язок пройти такий огляд, невиконання якого є порушенням п. 2.5 ПДР України.

Відтак, законом встановлено, що у випадку відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, тобто у встановленому законом порядку, поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення за порушення водієм п. 2.5 ПДР України з фіксацією події технічними засобами відеозапису.

Отже, у справі, що переглядається встановленню підлягають факти керування ОСОБА_1 транспортним засобом а також, з урахуванням доводів апеляційної скарги перевірці підлягає факт відмови останнього від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Як вже вказувалося вище, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №483659 від 18.10.2023 вбачається, що ОСОБА_1 ,, 18.10.2024, о 17 год. 18 хв., на автодорозі Н-01 (Київ-Знам`янка), 113 км, керував транспортним засобом (мопедом) «Honda Dio», без д.н.з., з ознаками наркотичного сп`яніння. Водій відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу у присутності двох свідків. У протоколі зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від пояснень. Також протокол підписаний останнім у відповідних графах без зауважень (а. с. 4).

З направлення на огляд водія ОСОБА_1 до КНП Рокитнянська БЛІЛ вбачається, що поліцейським у останнього виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці, які не реагують на світло. Від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився, огляд не проводився (а. с. 5).

З акту огляду на стан наркотичного сп`яніння вбачається, що огляд у медичному закладі не проводився, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, і підписав даний акт без зауважень. Також зазначено свідків, в присутності яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в медичному закладі, а саме: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а. с. 6).

З письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вбачається, що 18.10.2023, близько 18:00 год., їх було залучено у якості свідків під час зупинки водія мопеда ОСОБА_1 , у якого поліцейські виявили ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: почервоніння очей та розширені зіниці, що не реагують на світло. На вимогу поліцейського щодо проходження огляду у встановленому законом порядку в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився у їх присутності (а. с. 7-8).

З копії постанови серії БАД №849545 від 18.10.2023 вбачається, що ОСОБА_1 , 18.10.2023, о 17 год. 41 хв., на автодорозі Н-01 (Київ-Знам`янка), 113 км, керував транспортним засобом (мопедом) «Honda Dio», при цьому не мав права керування транспортним засобом, чим порушив п. 2.1.а ПДР України, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КУпАП(а. с. 9).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що події, відображені у протоколі серії ААД №483659 від 18.10.2023, відбувалися під час дії воєнного стану. Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено і діє на даний час.

Відповідно до пункту 3 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Згідно з п.п., 5, 6, 7 ч.1 ст. 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану:

- запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світломаскування;

- встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів;

- перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.

З наведеного вбачається, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Як на перевірку доводів скаржника, судом апеляційної інстанції досліджено відеозапис з бодікамери поліцейського, що містяться на СД-диску (а. с. 13), щодо яких суд зазначає наступне.

Відеозаписом зафіксовано, що поліцейські зупинили ОСОБА_1 , який керував мопедом без д.н.з. На запитання поліцейських щодо водійського посвідчення відповідної категорії для керування мопедом, ОСОБА_1 повідомив, що не має відповідної категорії. На запитання поліцейського щодо того, звідки та куди він прямує ОСОБА_1 спочатку надав нечітку відповідь, а потім пояснив, що працює обвалювальником на м`ясокомбінаті та рухався у напрямку нової пошти. Поліцейський перевірив наявність ознак наркотичного сп`яніння шляхом просвічування ліхтариком ока ОСОБА_1 . На відео чітко вбачається, що зіниця не реагує на світло ліхтарика. На запитання про вживання наркотичних засобів ОСОБА_1 повідомив, що він не вживає. Також повідомив, що за необхідності пройде огляд у лікаря нарколога. Також поліцейський попросив слідкувати за кінчиком ручки, якою водив праворуч та ліворуч. ОСОБА_1 виконав вказівку поліцейського. Після цього, поліцейські провели поверхневий огляд мопеда та особисто ОСОБА_1 , який пояснив що нічого забороненого немає, та за вказівкою поліцейського показав вміст карманів, у тому числі внутрішніх та зняв шапку. На запитання поліцейського повідомив, що у взутті нічого немає, може зняти взуття. На запитання чи притягувався раніше до відповідальності, відповів, що 10 років тому притягувався до кримінальної відповідальності за декількома статтями. Після цього поліцейський почав розповідати процедуру проходження огляду та відео перервалося.

На іншому відеозаписі ОСОБА_1 підтвердив, що він керував мопедом «Honda Dio» із Миронівки в Микитянку, після чого поліцейський установив особи свідків та ставить вимогу ОСОБА_1 щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, на що ОСОБА_5 висловив вербальну відмову, що засвідчили свідки, після чого поліцейський запитав чи вживав наркотичні речовини ОСОБА_1 на що останній відповів, що не вживав взагалі. Після цього, поліцейський роз`яснив, що відносно ОСОБА_1 буде складено протокол за відмову від проходження огляду за ч. 1 ст. 130 КУпАП та роз`яснив права, передбачені ст. 268 КУпАП після чого відео обірвалося.

Третім відеозаписом зафіксовано процес ознайомлення ОСОБА_1 із складеним відносно нього адміністративним матеріалом. Та роз`яснено, що розгляд справи відбудеться у суді і рішення у справі прийме суд.

При цьому, зазначені вище протокол, пояснення свідків, направлення, постанова серії БАД №849545 від 18.10.2023 та відеозапис є доказами у розумінні ст. 251 КУпАП і такі докази зібрано уповноваженою особою у відповідності до положення статті 255 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що відеозапис викладений на диску, не відтворює всіх подій щодо оформлення адмінматеріалів однак об`єму відео, що містяться на цьому диску, достатньо для перевірки встановлених судом обставин законності вимоги поліцейського відносно ОСОБА_1 щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку та відмови останньої від проходження такого огляду.Також погоджується із доводами не містить посилання на технічний засіб, однак на відеозаписі є час та дата, що відповідали події та відомості, що запис проводився на відеореєстратор. Крім того, за обставин наявності письмових пояснень свідків у справі, особи яких встановлено на відео і дані відповідають наявним у справі доказам, відсутність посилання на технічний засіб запису не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що протокол серії ААД №483659 відносно ОСОБА_1 складено за порушення п. 2.5 ПДР, тобто за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Тобто у даній справі не підлягають встановленню та перевірці обставини перебування у стані наркотичного сп`яніння, оскільки такі обставини перевіряються судом у випадку порушення водієм п. 2.9.а ПДР України, в той час як у даній справі протокол складено за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, і перевірці підлягає саме обставина відмови від проходження огляду, що є порушенням п. 2.5 ПДР, за що і складено протокол відносно ОСОБА_1 .

З цих же підстав апеляційний суд не приймає до уваги доводи скаржника щодо відсутності у нього ознак наркотичного сп`яніння, оскільки за обставин відмови від законної вимоги щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння перевірці підлягає факт саме порушення водієм п 2.5 ПДР, а не факт перебування у такому стані. Більше того, як вбачається із відеозапису поліцейські перевіряли ознаки, і така ознака як відсутність реакції зіниці на світло підтвердилася. При цьому апеляційний суд приймає до уваги доводи, що ОСОБА_1 поводив себе відповідно до обстановки, мав чітку мову та відповідав на всі питання поліцейських.

У відповідності до рішення ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вина ОСОБА_1 в порушенні п. 2.5 ПДР України доведена наявними в матеріалах справи доказів в їх сукупності, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №483659 від 18.10.2023; направленням на огляд водія ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я КНП Рокитнянська БЛІЛ; актом огляду на стан наркотичного сп`яніння; поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; копією постанови серії БАД №849545 від 18.10.2023 за порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.1.а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП та відеозаписом з бодікамери поліцейського, яким зафіксовано факт відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Посилання скаржника на те, що судом не взято до уваги практику Верховного Суду є необґрунтованим, оскільки правовідносини у справах, що переглядалися Верховним Судом та у даній справі не є тотожними. Так, у справах, що переглядалися Верховним Судом правовідносини стосуються оскарження дій працівників поліції, в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, як суб`єктів владних повноважень, за якими саме працівники поліції уповноважені виносити постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, в той час як у даній справі працівники поліції уповноважені на складання протоколу, який розглядається судом.

Доводи скаржника, що стосуються порушення процедури огляду правового значення у даній справі не мають, оскільки перевірці підлягали обставини відмови від проходження огляду, а не дотримання законності під час процедури огляду, як помилково вважає скаржник. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 звертався зі скаргою на дії працівників поліції під час події його зупинки 18.10.2023, що відображені у протоколі.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху. Відтак п. 2.5 ПДР відомий ОСОБА_1 , як і відомий установлений законом порядок проходження огляду на стан сп`яніння, та наслідки відмови від виконання обов`язку щодо проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Оскільки водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, а саме у лікаря нарколога у закладі охорони здоров`я, що підтверджено доказами в матеріалах справи у їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР.

З цих же підстав апеляційний суд не приймає доводи, про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі. Поліцейський ставив вимогу пройти огляд у лікаря нарколога, адже у медичному закладі такий огляд уповноважений проводити виключно лікар-нарколог, і сама по собі вимога була зрозумілою водію ОСОБА_1 , з огляду на те, що він реалізував своє право керувати транспортним засобом, а тому пункт 2.5. ПДР йому відомий. Дійсно спочатку ОСОБА_1 не заперечував пройти огляд, однак в подальшому висловив вербальну відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а така відмова є порушенням п. 2.5 ПДР України та утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. Отже така обставина не може бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Апеляційний суд погоджується з доводами скаржника про те, що матеріали справи не містять доказів відсторонення водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, однак з урахуванням того, що в підтвердження факту порушення водієм ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України встановлено обставини законності вимоги поліцейського щодо проходження огляду на стан сп`яніння та відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на таку вимогу поліцейського, такі доводи не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правомірним.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи повною мірою дотримався вимог ст. 245, 251, 252, 266, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, відсутні підстави для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного та керуючись ст. 289, 294 КУпАП

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Біленчука Сергія Миколайовича - залишити без задоволення.

Постанову Миронівського районного суду Київської області від 02 серпня 2024 року стосовно ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. Ф. Мазурик