ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/2109/23 Головуючий суддя І інстанції Харченко А. М.
Провадження № 33/818/29/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2024 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., Гуржія І.В., за участю особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 а також його захисника адвоката Кундіуса О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Кундіуса О.Ю. на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 18 липня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 03.03.2023 року о 06 год. 50 хв. керував автомобілем «Деу», держаний номерний знак НОМЕР_1 , в районі будинку № 239 по пр. Льва Ландау в м. Харкові з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння відмовився на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Кундіус О.Ю. просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилався на те, що в оскаржуваній постанові суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 разом із своїм захисником ОСОБА_2 були присутні в судовому засіданні, однак вони участі в судовому засіданні в суді першої інстанції саме 18.07.2023 року не приймали. Також, захисник посилався на те, що суд першої інстанції не з`ясував чи вручалась ОСОБА_1 пам`ятка про його права та чи зрозумілі вони йому. Вказував, що свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не були допитані в суді першої інстанції. Поряд з цим захисник вказував, що суд першої інстанції не з`ясував чи керував ОСОБА_1 транспортним засобом. Поряд з цим, захисник ставить під сумнів законність самої зупинки транспортного засобу, оскільки матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять відомостей про факт винесення постанови за порушення правил дорожнього руху, що, на ого думку, свідчить про відсутність порушень цих правил, а тому свідчить про незаконність зупинки. Крім того зазначав, що працівники поліції здійснювали запис за допомогою особистого мобільного телефону. Також відеозапис не містить відомостей про інспектора, він не назвався ані під час зупинки, ані протягом усього часу складення протоколу. Відеозаписи не містять відомостей про особу, яка склала протокол. Відеозапис не здійснювався безперервно, як того вимагає законодавство. Зазначав, що протокол сам по собі не може бути доказом вини ОСОБА_1 . Вважав також, що працівники поліції здійснювали тиск на ОСОБА_1 . Також вважав, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Кундіуса О.Ю., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до відомостей повідомлення голови Московського районного суду м. Харкова від 20.02.2024 року № 01-35/43/2024 (арк. 140), судове засідання за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Кундіуса О.Ю. проведено 18.07.20923 року. За результатами зазначеної справи винесена постанова, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Належить врахувати, що ані ОСОБА_1 , ані його захисник Кундіус О.Ю. не надали суду апеляційної інстанції будь-яких фактичних відомостей, які свідчать про те, що судовий розгляд 18.07.2023 року в суді першої інстанції було проведено без їх участі.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судовий розгляд в суді першої інстанції 18.07.2023 року було проведено за участю ОСОБА_1 та його захисника Кундіуса О.Ю., що спростовує такі твердження апелянта.

Крім того, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості, як на докази, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння; направленні на огляд водія; розписці щодо передачі права керування; поясненнях свідків; рапорті працівника поліції, а також на відеозаписі, який долучений працівниками поліції до протоколу.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків.

ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом цього протоколу, про що свідчать його власноручні підписи в протоколі, в тому числі, в графі «підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (зі змістом протоколу ознайомлений, копію протоколу отримав, внесені про мене дані правильні)», а також наявність особистих письмових пояснень.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою, а дії (рішення або бездіяльність) посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, також не зверталися із позовом до суду в порядку КАС України щодо дій працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції під час складення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

Тобто ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом на захист, звернувся до адвоката, однак після цього не скористався своїм процесуальним правом щодо оскарження дій працівників поліції під час складення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу, а також відсутність будь-яких рішень уповноважених органів щодо неправомірності таких дій працівників поліції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в цьому протоколі відповідають дійсності та можуть бути враховані як докази у справі.

Крім того, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції (арк. 8) вбачається, що 03.03.2023 року приблизно о 06:50 год. у м. Харкові по просп. Льва Ландау, б. 39, екіпажем 1203 було зупинено автомобіль під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. На даного водія було складено протокол серії ААБ № 287580 за ч.1 ст. 130 КУпАП. Відео було знято на телефон, так як нагрудна бодікамера розрядилась. Авто було передано тверезому водію.

Враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції щодо складення протоколу стосовно ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані у рапорті відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Крім того, з відеозапису, який міститься в матеріалах справи (арк. 3) вбачається, що працівники поліції зупинили автомобіль «Деу», з водійського міста якого вийшов саме ОСОБА_1 .

Такі відомості відеозапису, поза розумним сумнівом, свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції, що вочевидь спростовує твердження апелянта про протилежне.

Також з відеозапису вбачається, що працівники поліції, встановивши у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння запропонували останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки від чого ОСОБА_1 відмовився. Після цього працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 повідомив, що зараз не готовий. Працівник поліції задав ОСОБА_1 уточнююче питання, а саме: «… це означає, що Ви відмовляєтесь?». ОСОБА_1 відповів: - «так».

Отже, об`єктивно вбачається, що на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився.

Крім того, відповідно відомостей розписки (арк. 8) вбачається, що ОСОБА_5 бере під керування авто «Деу Ланос», .н.з. НОМЕР_1 та зобов`язується доїхати до адреси АДРЕСА_1 , без передачі управління автомобілем аж до повного витрезвлення ОСОБА_1 .

Відомості цієї розписки свідчать про те, що працівники поліції дійсно відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, що також підтверджує відомості рапорту працівника поліції, в якому було зазначено, що авто було передано тверезому водію.

Крім того, з відеозапису вбачається, що під час пропонування ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці події були присутні свідки, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які саме і зазначені як свідки в протоколі про адміністративне правопорушення.

З відомостей письмових пояснень свідка ОСОБА_3 (арк. 6) вбачається, що 03.03.2023 року ОСОБА_1 в її присутності від проходження в установленому законом порядку огляд на стан сп`яніння відмовився.

Поряд з цим, відповідно до відомостей письмових пояснень свідка ОСОБА_4 вбачається, що 03.03.2023 року в її присутності ОСОБА_1 відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння як в лікарні та і на місці.

Задовольняючи клопотання сторони захисту, суд апеляційної інстанції викликав в судове засідання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підтвердили, що дійсно в їх присутності працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що останній відмовився та не заперечували, що надавали працівникам поліції письмові пояснення та підписували їх.

Отже, наявність відомостей відеозапису про те, що свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були присутні на місці події поруч з ОСОБА_1 та те, що в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ці свідки підтвердили, що надавали пояснення працівникам поліції, - свідчить про об`єктивність їх письмових пояснень, які заслуговують на увагу.

Поряд з цим належить врахувати, що свідки в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції повідомили, що захисник Кундіус О.Ю, до початку судового засідання в суді апеляційної інстанції перебуваючи перед залом судового засідання в коридорі приміщення Харківського апеляційного суду підійшов до цих свідків та просив розказати суду про події, які відбувались під час складення протоколу стосовно ОСОБА_1 . Поряд з цим, належить врахувати, що свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є співробітниками ОСОБА_1 .

Наявність таких відомостей ставить під сумнів об`єктивність показань свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які вони надавали саме в суді апеляційної інстанції, оскільки ці свідки не заперечували спілкування із захисником ОСОБА_1 адвокатом Кундіусом О.Ю. безпосередньо перед судовим засіданням в суді апеляційної інстанції саме щодо подій складення протоколу стосовно ОСОБА_1 за ст. 130 КУпАП.

Крім того, відповідно до вимог ст. 31 Закону України «Про поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, в тому числі, зупинення транспортного засобу.

Виконання таких превентивних заходів працівниками поліції узгоджується із наявним в країні військовим станом, а тому такі твердження апелянта є необґрунтованими.

Крім того, відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається д адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспортні та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Тобто, аналізуючи положення цієї статті законодавець не встановив заборони працівникам поліції здійснювати відеофіксацію події лише на службову бодікамеру. Поряд з цим, з відомостей рапорту працівника поліції об`єктивно вбачається, що відеозапис події не здійснювався на службову бодікамеру, оскільки бодікамера розрядилася.

Отже, оцінюючи такі твердження апелянта, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доказами у справі про адміністративне правопорушення можуть бути показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

На відеозаписах, які працівники поліції долучили до протоколу про адміністративне правопорушення, поза розумним сумнівом, вбачається, що подія, яка зафільмована на цих відеозаписах безпосередньо стосується відомостей, які зафіксовані в протоколі стосовно ОСОБА_1 , а тому твердження апелянта щодо неналежності відеозаписів є необґрунтованими.

Крім того, апеляційний суд задовольнив клопотання захисника ОСОБА_2 та викликав для допиту у якості свідків працівників поліції, які складали протокол стосовно ОСОБА_6 та матеріали до нього.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції працівник поліції ОСОБА_7 повідомив, що 03.03.2023 року дійсно перебував в екіпажі у складі ОСОБА_8 , Твердохліба та ОСОБА_9 . Однак пояснив, що не пам`ятає хто саме зупиняв автомобіль та складав протокол та інші матеріали, оскільки він особисто протокол на складав.

Поряд з цим, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції працівник поліції, яка складала протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_8 повідомила, що пам`ятає, що зупинили автомобіль «Деу» за зверненням громадян, оскільки останній неадекватно поводився на дорозі, порушуючи ПДР. Після зупинки автомобіля залучили свідків та запропонували водію пройти огляд на стан сп`яніння, на що водій відмовився під відеофіксацію. Також зазначала, що саме вона також складала направлення в наркоцентр, який повинен міститись в матеріалах справи, оскільки воно долучалось до протоколу. Також пояснила що ОСОБА_1 був відсторонений від керування, а керування автомобілем передали тверезому водію. Також зазначила, що відомості, які зазначені у рапорті повністю відповідають дійсності. Поряд з цим повідомила, що бувають випадки коли громадяни повідомляють поліцейських про вчинення водіями адміністративних правопорушень, що і було у цій справі Вказувала, що особисто виявила ознаки сп`яніння, які зазначила у протоколі. Також свідок повідомила, що після того, як ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці його зупинки, йому було запропоновано пройти огляд в закладі охорони здоров`я, на що він також відмовився.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції був допитаний працівник поліції ОСОБА_10 , який повідомив, що 03.03.2023 року перебував на чергуванні в екіпажі з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . Зазначав, що працівники поліції не здійснювали стосовно ОСОБА_1 або свідків будь-якого тиску. Підтвердив, що саме він відбирав пояснення у одного свідка. Вказував, що складався рапорт, в якому чітко зазначено послідовність подій за участю ОСОБА_1 Вказував, що були підстави для складення протоколу.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 повідомив, що дійсно отримав посвідчення водія шляхом складення відповідного іспиту, а також повідомив, що він знає правила дорожнього руху України.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що останній знає ПДР України.

Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 свідомо ігнорував ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника Кундіуса О.Ю. про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, поновивши йому строк на апеляційне оскарження постанови Московського районного суду м. Харкова від 18 липня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника Кундіуса О.Ю. залишити без задоволення.

Постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 18 липня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков