Справа № 136/978/24
провадження №3/136/338/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Шпортун С.В., розглянувши матеріали, які надійшли від заступника начальника відділу поліції №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не притягуваного до адміністративної відповідальності,

ч. 1 ст. 184 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

14.05.2024 о 15:00 год. в АДРЕСА_1 , було встановлено, що гр. ОСОБА_1 ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо належного виховання, проживання, навчання відносно своєї дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, не піклується та не цікавиться життям дитини.

Такі дії ОСОБА_1 особою, що склала матеріали кваліфіковано за ч. 1 ст.184 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, повідомлявся своєчасно належним чином про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.268 КупАП України, справа про адміністративне правопорушення може бути розглянута під час відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Зважаючи на викладені обставини, ОСОБА_1 сповіщався про час і місце розгляду справи, був обізнаний про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, не подавав письмових заперечень проти протоколу, пояснень, доказів, будь - яких клопотань, до суду не явився, його поведінка свідчить про не бажання брати участь у розгляді справи.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, що передбачені ст.268 КУпАП, тому проводить розгляд справи у відсутність особи, яка притягується до відповідальності.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності (абзац другий статті 9 КУпАП)

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адмінправопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адмінправопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції у точній відповідності з законом (ст. 7 КУпАП).

Частиною першою статті 184 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей у виді попередження або накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей, незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов тощо.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей являє собою бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі.

Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з не забезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання, умов проживання неповнолітніх дітей, догляду тощо.

На підтвердження вини ОСОБА_1 особою, що склала матеріали надано протокол про адміністративне правопорушення серія ВАВ №573176, суть якого зазначено вище; заяву ОСОБА_3 від 05.04.2024, що адресована голові Липовецької міської ради щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав колишнього чоловіка ОСОБА_1 ; свідоцтво про народження дитини серія НОМЕР_2 ; Акт обстеження умов проживання від 14.05.2024 складений з метою підготовки висновку про доцільність позбавлення батьківських прав; довідка спеціальної загальноосвітньої школи «Надія від 29.02.2024 за №74, відповідно до якої констатовано, що мати ОСОБА_3 приділяє належну увагу освітньому процесу доньки, тоді як батько ОСОБА_1 не приймає участі у навчанні дитини.

За положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження у зазначених справах є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частина перша статті 61 Конституції закріплює одну з найважливіших засад юридичної відповідальності, згідно з якою «ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення».

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів: (п. 45 Рішення ЄСПЛ у справі "Бочаров проти України" від 17.06.2011 року, заява N 21037/05; п. 53 Рішення ЄСПЛ у справі "Олександр Смирнов проти України" від 15.10.2010 року, заява N 38683/06; п. 75 Рішення ЄСПЛ у справі "Огороднік проти України" від 05.05.2015 року, заява N 29644/10; п. 52 Рішення ЄСПЛ у справі "Єрохіна проти України" від 15.02.2013 року, заява N 12167/04).

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, оскільки при складенні протоколу працівниками поліції не зібрано та не надано суду доказів вчинення ОСОБА_1 проступку, що є підставою притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП, тоді як надані докази зібранні в рамках надання висновку органом опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав по відношенню до дитини ОСОБА_2 , 2010 року народження, що урегульовано нормами ст..164 Сімейного кодексу України, та здійснюється розгляд таких справ за правилами цивільного судочинства як крайня (виключна) міра відповідальності батьків, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та неспростовним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а є лише формою фіксації правопорушення, тому суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, за таких підстав провадження у справі слід закрити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 184 ч.1, 247 ч.1 п.1, 283-285, 287-289 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження відносно ОСОБА_1 , у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 184 ч.1 КУпАП, закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10-ти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Суддя Світлана ШПОРТУН