ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2011/24 Справа № 932/200/24 Суддя у 1-й інстанції - Карягіна Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Рябчун О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Рябчун О.В., розглянувши у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисниці Романюк Анастасії Олександрівни, прокурора Мануйленка Ігора Миколайовича,

апеляційну скаргу захисниці Махоніної О.В., у інтересах ОСОБА_1 , подану на постанову Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 липня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого заступником директора КЗК «Дніпровський національний академічний український музично-драматичний театр ім. Т.Г. Шевченка» Дніпровської обласної ради, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та провадження у справі закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на день розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.4 ст.38 КУпАП,

встановила:

Постановою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-7 КУпАП та провадження у справі закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на день розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.4 ст.38 КУпАП.

Відповідно до змісту постанови ОСОБА_1 , будучи виконуючим обов`язки директора КЗК «Дніпровський національний академічний український музично-драматичний театр ім. Т.Г. Шевченка» Дніпровської обласної ради та будучи, згідно п.п «а» п.2 ч.1 ст. 3 Закону «Про запобігання корупції» , суб`єктом на якого поширюється дія зазначеного Закону, в порушення вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», 25 березня 2022 року видав наказ № 28-к «Про преміювання працівників Театру ім. Т.Г. Шевченка» відповідно до якого, за якісне та своєчасне виконання своїх обов`язків, сумлінну працю, добросовісне виконання виробничих завдань, забезпечення належного рівня виконавчої та трудової дисципліни, дотримання правил безпеки в період воєнного стану, ведення активної волонтерської діяльності, було встановлено розмір премії працівникам театру відповідно до ЗУ «Про оплату праці», колективного договору та положення про преміювання працівників, в березні 2022 року, в тому числі і собі особисто, у розмірі 6 211,18 грн., чим вчинив правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-7 КУпАП.

На зазначену постанову суду захисниця Махоніна О.В., у інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу із проханням про скасування постанови Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 липня 2024 року, закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на день розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.4 ст.38 КУпАП із виключенням відомостей про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисниця зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною, необгрунтованою та такою, що не відповідає дійсним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Так, судом першої інстанції проігноровано клопотання сторони захисту про закриття провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Крім того, судом проігноровано дату виявлення адміністративного правопорушення, оскільки підписання наказу було 25 березня 2022 року, а отже дворічний строк накладення адміністративного стягнення минув 25 березня 2024 року, що є підставою для закриття провадження у справі у зв`язку зі спливом строків притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, вказує, що працівниками поліції некоректно визначено дату виявлення адміністративного правопорушення 09.01.2024 року та порушено строки складання протоколу, передбачені ч.2 ст.254 КУпАП. Однак, з матеріалів справи вбачається, що фактично правопорушення було виявлено 19 липня 2023 року з відповідей наданих на запити співробітників ДСР.

Також захисниця наголошує на порушення судом першої інстанції вимог ст.247 КУпАП, що виразились у визнанні вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення при закритті провадження у справі з нереабілітуючих обставин, а саме у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 та його захисниця підтримали подану апеляційну скаргу у повному обсязі викладених у ній обставин і просили про скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, без визнання вини ОСОБА_1 ..

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисниці Махоніної О.В., просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Перевіривши витребувані із Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська матеріали провадження про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-7 КУпАП, вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши зміст судової постанови та співставивши викладені у ній обставини із наявними у матеріалах доказами, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню підлягає за такими підставами.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України суди, як і інші органи державної влади, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Між тим, вказаних вимог закону судом першої інстанції не дотримано з огляду на наступне.

Згідно п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Приписи ст.247 КУпАП є імперативними, а отже вказують на те, що суд у разі закінчення строків повинен лише закрити справу і не вирішувати жодних інших питань.

Положеннями ч.4 ст.38 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтею 51 та статтями 212 - 15, 212 - 21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

При цьому, слід враховувати правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року (справа №308/8763/15-а), згідно якої п.7 ч.1 статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення. Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями.

Прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Таким чином, при вирішенні питання про притягнення до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

Матеріали даної справи свідчать про те, що інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення за ч.1 ст.172-7 КУпАП, вчинено 25 березня 2022 року, а виявлено - 09 січня 2024 року, але суд першої інстанції при розгляді справи та ухваленні оскаржуваного рішення 11 серпня 2024 року не врахував вищевказані положення закону, вдався до дослідження доказів, їх оцінки та встановлення наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, встановив його винуватість, а лише потім прийшов до висновку про необхідність закриття провадження по справі на підставі ст.38 КУпАП, у зв`язку зі спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності, що свідчить про порушення місцевим судом норм процесуального права та є безумовною підставою для скасування постанови суду.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП, має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги захисниці Махоніної Ольги Вікторівни, скасування постанови судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 липня 2024 року та закриття провадження по справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП, без визнання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись п.7 ч.1 ст.247, ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисниці Махоніної Ольги Вікторівни, у інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 липня 2024 року про визнання винним та закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-7 КУпАП, у зв`язку зі спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною та такою, що оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя

Дніпровського апеляційного суду О.В. Рябчун