П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/108/24

Провадження № 3/348/138/24

22 січня 2024 року м. Надвірна

Суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Максименко О.Ю., розглянувши матеріали, які надійшли з Департаменту військової контррозвідки СБ України, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Феодосія АР Крим, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 молодшого лейтенанта старшого офіцера відділення чергових з безпеки, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 ,

за ч. 1 ст. 212-5 КУпАП,

У с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем, старшим офіцером відділення чергових з безпеки бази військової частини НОМЕР_1 , маючи допуск до державної таємниці за формою три та доступ до інформації з найвищим грифом секретності "Таємно", не вжив заходів щодо забезпечення охорони інформації з обмеженим доступом, внаслідок чого відбувся її витік. Зокрема, ОСОБА_1 , всупереч своїм функціональним обов`язкам, вимогам Типової інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, затвердженої постановою КМУ від 19.10.2016 № 736, порушив порядок обробки та зберігання службової інформації у сфері оборони, що призвело до її розголошення. ОСОБА_1 у режимному приміщенні (запасний командний пункт) в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_3 ) використовував особисту електронно-обчислювальну машину, на жорсткому магнітному носії даних якої встановлено розміщення файлів з документальними матеріалами: "БН від 16.12.2023 №520.docx". Зазначені відомості, у відповідності до п. 19.2 наказу Генерального штабу ЗСУ від 30.01.2023 № 12 "Про затвердження відомостей ЗСУ, що становлять службову інформацію", віднесені до службової інформації у сфері оборони та обмеженні доступом "Для службового користування". Однак, на вищевказаній ПЕОМ не створена комплексна система захисту інформації та не підтверджена відповідність створеної системи вимогам нормативних документів з питань технічного захисту інформації в порядку, встановленому законодавством, що є порушенням п.п. 14, 42 Типової інструкції. Крім того, всупереч вимогам ст. 8 Закону України "Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах", п. 20 "Положення про технічний захист інформації в Україні", затвердженого Указом Президента України від 27.09.1999 № 1229/99 та окремих положень "Правил забезпечення захисту інформації в інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних системах ", ОСОБА_1 обробляв та зберігав службову інформацію на особистому ПЕОМ, яка підключена до глобальної мережі Інтернет, та з якої особою здійснюється доступ до різноманітних сайтів всесвітньої мережі Інтернет. Водночас, в ході огляду ПЕОМ встановлено наявність підсанкційних російських вірусних програм. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив встановлений порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію, що призвело до її розголошення перед сторонніми особами.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про день та час розгляду справи належно повідомлений, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, з протоколом згоден.

Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення, передбаченої ст. 212-5 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.

Отже, враховуючи заяву ОСОБА_1 , суд вважає можливим розглянути справу у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Викладене підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення № 17/6/3-211 від 15.01.2024, актом огляду ПЕОМ від 15.01.2024, функціональними обов`язками старшого офіцера відділення чергових з безпеки та іншими матеріалами справи, зобов`язаннями громадянина україни у зв`язку з допуском до державної таємниці.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., ратифікованою Україною 17.97.1997 р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що українське правительство визнало кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Відповідно до ст. 62 Конституції України Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В судовому засіданні сумнівів щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212-5 КУпАП, у суду не виникає, всі докази суд вважає належними та допустимими, у зв`язку із чим вважає доведеним скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 23 КУпАП Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, із врахуванням характеру скоєного та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд вважає необхідним застосувати до ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 212-5 КУпАП.

На підставі ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605 гривень 60 коп. на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 40-1, 212-5, 268, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212-5 КУпАП.

Притягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 212-5 КУпАП та призначити йому стягнення у вигляді штрафу у розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює сумі 1020 (одна тисяча двадцять) гривень 00 копійок на користь держави (отримувач: УК у Надвiрн. р-ні/Надвірн.р./21081100, Код отримувача (ЄДРПОУ) 37904033, Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), Номер рахунку (стандарт IBAN) UA0009307, Код класифікації доходів бюджету 21081100, протокол про адміністративне правопорушення № 17/6/3-211 від 15.01.2024).

Строк пред`явлення постанови до виконання - три місяці.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у сумі 605 гривень 60 копійок (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача (ГУДКСУ) Казначейство України (ЕАП), Номер рахунку UA0026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106. Найменування коду класифікації доходів бюджету Судовий збір (стягувачем є Державна судова адміністрація України).

Постанова може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з моменту її проголошення.

Суддя Надвірнянського районного суду

Івано-Франківської області О. Ю. Максименко