ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2094/24 Справа № 199/5228/24 Суддя у 1-й інстанції - МАШКІНА Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Мазниця А. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю:

захисника Добринь Я.О.

апеляційну скаргузахисника Добринь Я.О. на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у розмірі 605 гривень 60 коп, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно із постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2024 року, 24.06.2024 року о 17 год. 03 хв. в м. Дніпро, вул. Яхненківська, буд.3, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом CHEVROLET AVEO, державний номерний знак НОМЕР_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу ALCOTEST DRAGER 6820, ARHK-0485, результат позитивний 1,03 %, тест №3934.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Добринь Я.О. просить оскаржувану постанову скасувати, провадження щодо ОСОБА_1 , у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що оскаржувана постанова суду є незаконною та необгрунтованою, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку із чим остання підлягає скасуванню.

Вказує на те, що матеріали провадження не містять доказів того, що ОСОБА_1 дійсно керував автомобілем, а наявний відеозапис підтверджує, що автомобіль поліцейськими не зупинявся.

Зазначає, що наявний в матеріалах провадження відеозапис є неповним та фактично тільки відображає факт розмови з працівником поліції, ним не зафіксовано також складання протоколу.

Крім того зазначає, що працівниками поліції було порушено процедуру проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки належним чином не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, та фактично нав`язано пройти огляд на місці за допомогою приладу Драгер і повідомлено про складання протоколу.

Вважає, що поліцейськими було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку із чим він вважається недійсним, а протокол є недопустимим доказом.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши захисника ОСОБА_2 , який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського; результатом огляду із використанням алкотесту Драгер 6820, згідно із яким ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат вимірювання склав 1,03 проміле; актом огляду водія на стан сп`яніння; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вказані положення кореспондують положенням п. 2.9. Правил дорожнього руху України, згідно із якими водієві забороняється зокрема керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Аналізуючи матеріали справи, суд апеляційної інстанції, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що наявність у діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом належними доказами, зокрема результатом алкотесту Драгер 6820, згідно із яким ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат склав 1,03 проміле, що значно перевищує допустиму норму.

Апеляційним судом не встановлено допущених під час складання протоколу про адміністративне правопорушення істотних порушень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, встановленого Інструкцією, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735.

Що стосується доводів апелянта стосовно того, що поліцейськими було порушено процедуру направлення на проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки не було належним чином запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння та фактично нав`язано проходження огляду за допомогою приладу Драгер, то вони є необгрунтованими, оскільки з наявного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 добровільно погодився на проходження огляду на стан сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер, результат вимірювання склав 1,03 проміле.

Також з наявного відеозапису вбачається, що працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_3 пройти огляд на стан сп`яніння як на місці, так і в закладі охорони здоров`я, втім останній погодився пройти огляд на місці, при цьому не вбачається в діях працівників поліції здійснення тиску на останнього. Одночасно ОСОБА_3 протягом всього часу спілкування з поліцейськими та під час складання протоколу не виразив своєї незгоди із результатом огляду та не зазначав про необхідність проїхати до закладу охорони здоров`я.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявними матеріалами не підтверджується факт керування ОСОБА_3 автомобілем, є необгрунтованими, оскільки із наявного відеозапису вбачається, що працівник поліції підійшов до автомобіля, і одразу повідомив, що останній зупинено за порушення ПДР, а саме: затемнене скло блок-фари, що погіршувало світлопропускання та прозорість зовнішніх світлових приладів, тріщину на лобовому склі, номерний знак, покритий плівкою, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знаку з відстані 20 метрів, та запитав про наявність документів, при цьому на питання працівника поліції куди він прямує, ОСОБА_3 відповів, що з війни до дружини. З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що факт керування ОСОБА_3 автомобілем підтверджується поза розумним сумнівом.

Що стосується доводів апелянта стосовно того, що працівниками поліції не було виявлено ознаки сп`яніння у ОСОБА_3 та не роз`яснення йому підстав для проходження огляду, то слід зазначити, що наявні матеріали провадження у своїй сукупності містять дані стосовно обсягу виявлених у ОСОБА_3 ознак алкогольного сп`яніння, і саме ці дані знаходять своє відображення в рапорті поліцейського та акті огляду, при цьому на відеозаписі працівник поліції повідомляє водію ОСОБА_3 ознаки алкогольного сп`яніння та роз`яснює процедуру та методику його проведення, після чого ОСОБА_3 пройшов огляд, результат якого склав 1,03 проміле, під час огляду останньому було надано запакований мундштук.

ОСОБА_3 протягом всього часу спілкування з поліцейськими та під час складання протоколу не виразив своєї незгоди із результатом огляду, не повідомив працівників поліції про бажання оглянути сертифікат відповідності приладу, погодився з результатом тесту.

Крім того, з протоколу вбачається, що ОСОБА_3 підписав його без зауважень, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними та будь якими відомостями не підтверджуються.

Стосовно доводів апелянта про те, що працівниками поліції не було забезпечено проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, слід зазначити, що з відеозапису вбачається, що після проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер, результат якого склав 1,03 проміле, але ОСОБА_3 погодився з ним і не виразив сумнівів у його правильності, а тому у працівників поліції не було підстав для направлення до медичного закладу.

Інші доводи апелянта апеляційний суд розцінює як такі, що спрямовані на ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

При розгляді справи судом істотних порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову місцевого суду залишити без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду А.А. Мазниця