Номер провадження: 33/813/2144/24
Номер справи місцевого суду: 509/3749/24
Головуючий у першій інстанції Козирський Є.С.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.07.2024 року, щодо,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.173-2 КУпАП,

встановив:

оскарженою постановою закрито провадження відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з малозначністю правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та обмеженням усним зауваженням.

Місцевим судом встановлено, що 15.06.2024 року, приблизно о 22:05 год, ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого брата ОСОБА_2 , а саме: ображала його грубою нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічного характеру. Своїми діями ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до свого брата, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Суд мотивував своє рішення тим, що вина ОСОБА_1 підтверджується сукупністю доказів, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №105500 від 15.06.2024 року; заявою ОСОБА_2 ; письмовими поясненнями.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність та необґрунтованість, просить скасувати постанову та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на наступне:

-судом не було проведено технічної фіксації судового засідання;

- ОСОБА_1 не визнавала своєї провини та не примирювалась з потерпілим;

-місцевим судом залишено поза увагою клопотання про виклик свідків, які б підтвердили невинуватість ОСОБА_1 .

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що вона не була присутня в судовому засіданні при оголошенні постанови, а про прийняте рішення дізналась 02.08.2024 року, і лише після цього отримала копію постанови, що є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.

Судовий розгляд проведено за відсутністю учасників провадження, які будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду, в судове засідання не з`явились. Разом з тим, ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженої постанови, судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації права учасників справи на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд дійшов висновку про таке.

Що стосується доводів про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційним судом встановлено таке.

Згідно положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

Як вбачається з матеріалів судової справи, технічна фіксація судового засідання в суді першої інстанції не здійснювалась, на проголошенні резолютивної частини постанови ОСОБА_1 присутньою не була. 02.08.2024 року апелянт дізналась про існування оскарженої постанови та невідкладно подала апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження. За наведених обставин, з метою забезпечення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності права на доступ до правосуддя, суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскарженої постанови, судом встановлено таке.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Під час розгляду даної справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції наведених вище вимог закону не дотримався, оскільки з необхідною та достатньою повнотою не встановив фактичні обставини справи, надав невірну оцінку доказам по справі, та дійшов помилкового висновку про доведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Апеляційним судом встановлено, що висновки суду першої інстанції про доведеність факту події домашнього насилля та наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються доказами.

Так, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №105500 від 16.06.2024 року, ОСОБА_1 , 15.06.2024 року, приблизно о 22:05 год, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого брата ОСОБА_2 , а саме: ображала його грубою нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю заявника.

У письмових поясненнях від 16.06.2024 року ОСОБА_1 пояснила, що психологічного насильства відносно брата не вчиняла, а лише робила йому зауваження у зв`язку з його нецензурними виразами в її сторону у стані алкогольного сп`яніння, а також викликала поліцію.

Водночас, ОСОБА_2 надав протилежні пояснення, а саме про те, що його сестра ОСОБА_1 та її донька, вчинили сварку та виражались нецензурною лайкою та погрожували йому фізичною розправою. При цьому, він не ображав свою сестру та племінницю.

Однак, місцевий суд не надав належної оцінки вказаним поясненням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не допитав під час розгляду справи вказаних осіб щодо обставин їх відносин, які мали місце 15.06.2024 року.

Мотивуючи свій висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, суддя місцевого суду в оскарженій постанові послався лише на досліджений протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №105500 від 16.06.2024 року, заяву потерпілого ОСОБА_2 та його пояснення.

Однак, апеляційний суд вважає, що лише протокол та заява потерпілого та його пояснення, без підтвердження іншими доказами, не є достатніми для висновку про винуватість ОСОБА_3 в скоєнні адміністративного правопорушення.

Окрім того, поза увагою місцевого суду залишилось наступне.

Диспозицією ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису (матеріальний склад).

Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року №2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Водночас, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Апеляційний суд звертає увагу, що місцевим судом зазначено в постанові, що ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство щодо брата ОСОБА_2 , оскільки ображала його грубою нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічного характеру, що суперечить змісту протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до якого він був складений, у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 ображала грубою нецензурною лайкою потерпілого, у зв`язку з чим могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілого.

Відповідного обґрунтування причин зміни суті правопорушення з посиланням на відповідні докази судом не зазначено.

При цьому, місцевому суду слід було враховувати визначену законом об`єктивну сторону вказаного правопорушення, яка полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених у диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілій. Разом з тим, вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілої або іншими доказами (наприклад аудіо/відео фіксацією), що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Апеляційний суд констатує, що в матеріалах судового провадження відсутні докази на підтвердження обставин, які зазначені в протоколі.

Крім того, судом першої інстанції не перевірено та не встановлено вірні дати події.

Так, в протоколі вказано, що подія мала місце 15.06.2024 року о 22:05 год, однак суд в постанові вказує, що подія мала місце 15.02.2024 року, близько 22:05 год.

Також апеляційний суд звертає увагу, що місцевий суд в мотивувальній частині постанови не зазначив чіткої кваліфікації дій ОСОБА_1 , із зазначенням частини та статті закону та всіх кваліфікуючих ознак адміністративного правопорушення, винуватість в учиненні якого визнана судом доведеною.

За таких обставин, визнання ОСОБА_1 винуватою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, у вчиненні домашнього насильства, без підтвердження належними, достатніми та допустимими доказами, є необґрунтованим.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оскільки досліджені апеляційним судом докази вказують на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-1 КУпАП, з урахуванням встановлених судом обставини та положень п.2 ч.8 ст.294 КУпАП, оскаржена постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Задовольнити клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.07.2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.07.2024 року, якою закрито провадження за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушеннящодо ОСОБА_1 скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський