ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2024 Справа №607/7804/24 Провадження №3/607/3694/2024

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Делікатна Л.В. розглянувши в м. Тернополі матеріали, які надійшли із Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №630542, 03 квітня 2024 року о 11 год. 30 хв. в м. Тернопіль по проспекті Злуки, 55 громадянка ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Peugeot 3008» д.н.з. НОМЕР_1 не була уважною, не врахувала дорожньою обстановкою, не дотрималася безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснила зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen Touran» д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований, після чого самовільно залишила місце дорожньо транспортної пригоди, до якої була причетна. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.10А Правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, не визнала та суду пояснила, що 03 квітня 2024 року о 11 год. 30 хв., вона, керуючи транспортним засобом «Peugeot 3008» д.н.з. НОМЕР_1 , не відчула, що зачепила інший автомобіль.

Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З врахуванням загального визначення поняття адміністративного правопорушення, обов`язковою ознакою будь-якого адміністративного правопорушення є вина особи у його вчиненні (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

Стаття 122-4 КУпАП передбачає відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Згідно п. 2.10 (а) ПДР України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

В якості доказів, на підтвердження вини ОСОБА_1 до протоколу серії ААД №630542 долучено:

- схему місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 03 квітня 2024 року о 11 год. 30 хв. в м. Тернополі по пр. Злуки, 55, на якій зафіксовано координати зіткнення транспортного засобу, розташування, а також напрямок їх руху;

- протокол огляду транспортного засобу «Peugeot 3008» д.н.з. НОМЕР_1 , згідно якого у даному автомобілі виявлено потертість правої сторони переднього бампера;

- письмові пояснення особи відносно якої складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 від 03 квітня 2024 року, в яких описано обставини вчинення ДТП:

- рапорт інспектора взводу №2 роти №2 батальйону УПП в Тернопільській області лейтенанта поліції Токарської Д.Б. від 03 квітня 2024 року, зміст якого узгоджується з відомостями викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказані докази не спростовують пояснення ОСОБА_1 , та не підтверджують наявність в її діях умислу на залишення місця ДТП.

Із досліджених доказів, беручи до уваги характер пошкодження транспортних засобів, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 могла не відчути, що була учасником дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим вона не порушила п. 2.10 (а) ПДР, про що йдеться у протоколі про адміністративне правопорушення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На підставі відповідної практики ЄСПЛ можливо зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням ст. 6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд. В такому випадку суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

З огляду на зазначене, суд позбавлений змоги самостійно витребовувати докази та документи на підтвердження вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вказаний обов`язок покладений на орган або особу, яка складає відповідний протокол.

Це повністю узгоджується з приписами ч. 2 ст. 251 КУпАП, згідно яких обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що в діях останньої відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 122-4, 247, 283, 284, 285 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 122-4 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Cуддя Л. В. Делікатна