ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куценко О.В.,

за участю секретаря Пшеняк М.В.

захисника Лещинця Л.В. ( в режимі відеоконференції)

потерпілої ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Лещинця Л.В., що діє в інтересах ОСОБА_2 , на постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.07.2024 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовець

- визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.173-2 КУпАП та закрито провадження по справі у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 361826 від 16.04.2024 р., 16.04.2024 року о 06.30 год. за адресою АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_2 умисно з перевагою сили вчинив сварку відносно своєї співмешканки ОСОБА_1 , в ході якої висловлювався лайливими словами. ображав та висловлювався нецензурною лайкою, таким чином вчинив домашнє насильство психологічного характеру, в ході конфлікту була присутня дитина - донька ОСОБА_3 , 2019 р.н., від домашнього насильства психологічного характеру не постраждала, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою судді ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.173-2 КУпАП та закрито провадження по справі у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду захисник Лещинець Л.В., в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді.

На думку апелянта, постанова суду є незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно встановив винуватість ОСОБА_2 , оскільки закінчились строки притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Стверджує, що в діях ОСОБА_2 був відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.173-2 КУпАП, що підтверджується заявою ОСОБА_1 , наявною в матеріалах провадження, щодо того, що вона не має претензій до ОСОБА_2 ..

Також зазначає, що складений відносно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення містить такий вираз «від домашнього насильства психологічного характеру не постраждали», що саме по собі є достатньою підставою для закриття справи за відсутністю складу в діях ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.173-2 КУпАП.

На думку апелянта, вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.173-2 КУпАП, не підтверджується матеріалами провадження.

Апелянт вважає, що оскільки вина ОСОБА_2 не була доведена в суді першої інстанції, то оскаржувана постанова підлягає зміні в частині встановлення вини особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя суду першої інстанції має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддею зазначені вимоги закону при розгляді справи стосовно ОСОБА_2 виконані в повному обсязі.

Диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення тягне за собою юридичну відповідальність.

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство в сім`ї - насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КпАП України, можуть бути як члени однієї сім`ї відповідно до визначеного поняття члена сім`ї у Законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та інші родичі та особи, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання.

Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, 16.04.2024 року о 06.30 год. за адресою АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_2 умисно з перевагою сили вчинив сварку відносно своєї співмешканки ОСОБА_1 , в ході якої висловлювався лайливими словами, ображав та висловлювався нецензурною лайкою, таким чином вчинив домашнє насильство психологічного характеру, в ході конфлікту була присутня дитина - донька ОСОБА_3 , 2019 р.н., від домашнього насильства психологічного характеру не постраждала, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. (а.с. 1).

В суді першої інстанції ОСОБА_2 не з`явився, його захисник адвокат Лещинець Л.В. надав до суду клопотання, у якому просив закрити провадження у справі у зв`язку з закінченням строків передбачених ст.38 КУпАП, розгляд справи провести буз участі ОСОБА_2 та його захисника.

Потерпіла ОСОБА_1 , в суді першої інстанції в судовому засіданні не була присутня, надала до суду заяву у якій просила розглядати справу без її участі, зазначила, що до ОСОБА_2 претензій не має.

В суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_1 також зазначала, що до ОСОБА_2 претензій не має.

Суд першої інстанції дослідивши матеріали провадження, а саме протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №361826 від 16.04.2024р.; рапорт та протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства та терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №452101 від 16.04.2024., дійшов обгрунтованого висновку, що в діях ОСОБА_2 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Як слідує з рапорту помічника чергового МРУП ГУНП в Миколаївській області від 16.04.2024р., дослідженого судом першої інстанції, 16.04.2024р. о 06.36 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 16.04.2024 року о 06.30 год. за адресою АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_2 поводить себе неадекватно по відношенню до співмешканки ОСОБА_1 , ображає її нецензурною лайкою, на зауваження не реагує. Патруль прибувши на місце події опитав учасників події та склав адміністративний протокол щодо ОСОБА_2 , а також виніс ТЗП НОМЕР_1 , згідно якого ОСОБА_2 заборонялось наближатись до ОСОБА_1 строком на п`ять діб.

Окрім рапорту судом першої інстанції досліджувались і пояснення ОСОБА_1 , згідно яких 16.04.2024р. вона вимушена була викликати поліцію, оскільки її колишній чоловік ОСОБА_2 , умисно вчинив сварку з нею, в ході якої ображав її, висловлювався нецензурною лайкою, з погрозами фізичною розправою, тому вона не витримала і викликала поліцію.

Досліджені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.

На думку апеляційного суду, суддя, проаналізувавши вищевказані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов вірного висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Твердження захисника, що те, що складений відносно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення містить вираз «від домашнього насильства психологічного характеру не постраждали», є достатньою підставою для закриття справи за відсутністю складу в діях ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.173-2 КУпАП є неприйнятними.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 361826 від 16.04.2024 р., в ході конфлікту була присутня дитина - донька ОСОБА_3 , 2019 р.н.., і саме відносно неї, а не відносно потерпілої ОСОБА_1 , було зазначено, що вона від домашнього насильства психологічного характеру не постраждала. Тобто зазначене в протоколі стосується тільки малолітньої ОСОБА_3 .

Не є слушними також доводи апелянта, щодо того, що суд безпідставно визнав ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення в порушення приписів КУпАП, одночасно з закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Так, як вбачається з рішення суду першої інстанції провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1ст. 173-2 КУпАП, закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Законодавче регулювання питання закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення у зв`язку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення здійснюється, зокрема, ст. 38, п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Так, відповідно до п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді), коли цей строк становить 3 місяці.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження на підставі ч.1 ст. 38, п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП можливе за одночасної наявності таких умов: - вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; - сплив встановленого законом двомісячного (або тримісячного) строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення адміністративного правопорушення (при триваючому правопорушенні - з дня його виявлення).

Тобто, для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв`язку з його спливом необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.

Так, відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення. Наявність можливого адміністративного правопорушення, не доведеного та не підтвердженого належними та допустимими доказами, не може бути достатньою підставою для закриття провадження у справі відповідно до п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Водночас, слід враховувати, що однією з самостійних підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення законодавець визначає відсутність події і складу адміністративного правопорушення (п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП). Тобто, у разі якщо факту вчинення адміністративного правопорушення встановлено не буде, то провадження у справі підлягатиме закриттю на підставі п.1 (відсутність події і складу адміністративного правопорушення), а не п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП (закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу).

Отже, підстава для закриття провадження в справі відповідно до ст.38 КпАП України не є такою, що реабілітує особу, а тому таке закриття можливе лише в разі вчинення особою протиправної, винної (умисної або необережної) дії чи бездіяльності, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги захисника, щодо безпідставності визнання судом ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, одночасно з закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП є неприйнятними.

Судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано всі обставини справи та правильно надано оцінку доказам, які містяться в матеріалах адміністративної справи.

Посилання апелянта на необґрунтованість висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч1 ст. 173-2 КУпАП, є такими, що не заслуговують на увагу, так як повністю спростовуються дослідженими судом доказами, яким надана належна оцінка.

За наведеного, підстав для скасування оскаржуваної постанови судді, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Лещинця Л.В., що діє в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.07.2024 року, якою ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.173-2 КУпАП та закрито провадження по справі у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Куценко О.В.