Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/475/24
Провадження № 3/273/799/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року м. Баранівка

Суддя Баранівського районного суду Житомирської області Самойленко Л.М., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли із Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

23.02.2024 року до Баранівського районного суду Житомирської області надійшли матеріали справи (протокол серії ВАД № 548281 від 07.02.2024 року) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 548281 від 07.02.2024 року о 16 год 25 хв по вул. Тищика в м. Баранівка Звягельського району ОСОБА_1 на автомобілі Тойота Авенсіс, д.н.з. НОМЕР_1 , проводив господарську діяльність, а саме здійснював перевезення пасажирів (таксі) без одержання ліцензії на проводження такого виду господарської діяльності в порушення п. 24 ч. 1 ст. 7 Закону України про ліцензування видів господарської діяльності.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, повідомлявся належним чином.

Представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвокат Ковальчук Р.М. в судовому засіданні просила закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення та відсутністю доказів його вини, про що подала відповідне письмове клопотання. Зазначила, що відсутні докази керування ОСОБА_1 ТЗ та присутність пасажирів в салоні авто, немає доказів підстави для зупинки водія для складання протоколу за ст. 164 КУпАП, не долучено доказів, що особа є приватним підприємцем, не надано доказів, що авто було брендоване (оформлене) як таксі, не зазначено точних обставин вчинення адміністративного правопорушення, не викладені дані, яким чином особа здійснювала господарську діяльність, відсутня інформація про систематичність, регулярність та тривалість діяльності особи, відсутня інформація про отримання від такої діяльності прибутку, не надано доказів вилучення грошей (прибутку), до протоколу долучені пояснення свідків, прізвища яких в протоколі не зазначено, їхніх підписів протокол не містить, особу жодного свідка не встановлено, оскільки даних про документ, що підтверджує особу свідка, в жодному з пояснень немає, немає доказів присутності свідків при складенні протоколу, долучений на диску відеофайл відображає лише процес складення протоколу.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП настає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у діяльності, що містить ознаки господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності, або здійсненні без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Диспозиція сформульованих в ч.1ст. 164 КУпАП норм є бланкетною, тобто такою, що не називаючи конкретних ознак правопорушення або називаючи лише їх частину, відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів.

Згідно зі ст. 35 Закону України «Про автомобільний транспорт» послуги пасажирського автомобільного транспорту поділяють на послуги з перевезення пасажирів автобусами, на таксі та легковими автомобілями на замовлення.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для нерегулярних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника-ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса-посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України. Документи для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів на таксі: для автомобільного перевізника - ліцензія, інші документи, передбачені законодавством України; для водія таксі - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, інші документи, передбачені законодавством України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» таксі - легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування суб`єкти господарювання притягаються до адміністративної відповідальності, передбаченої Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 24 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, як перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Таким чином, здійснення перевезення пасажирів на таксі потребує ліцензування і здійснення такої діяльності без ліцензії є підставою для притягнення особи до відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини в сфері господарської діяльності», під господарською діяльністю слід розуміти діяльність фізичних і юридичних осіб, пов`язану з виробництвом чи реалізацією продукції (товарів), виконанням робіт чи наданням послуг з метою одержання прибутку (комерційна господарська діяльність) або без такої мети (некомерційна господарська діяльність). Підприємницька діяльність є одним із видів господарської діяльності, обов`язкові ознаки якої безпосередність, систематичність її здійснення з метою отримання прибутку.

Важливими і обов`язковими ознаками господарської діяльності є її систематичність (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) та її здійснення суб`єктом на власний ризик з метою одержання прибутку.

Будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів того, що ОСОБА_1 незаконно займався господарською діяльністю, а саме здійснював перевезення пасажирів на маршрутному таксі, до того ж систематично (декілька разів),матеріали справи не містять.

Так, згідно фабули правопорушення, зазначеної у протоколі про адміністративне правопорушення: 07.02.2024 о 16 год. 25 хв. ОСОБА_1 проводив господарську діяльність, а саме здійснював перевезення пасажирів (таксі) без одержання ліцензії на проводження такого виду господарської діяльності в порушення п. 24 ч. 1 ст. 7 Закону України про ліцензування видів господарської діяльності, що було встановлено по вул. Тищика в м. Баранівка Звягельського району. Протокол не місить відомостей, про те, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарської діяльності, про вилучення виручки від проведеної господарської діяльності, крім того в протоколі не зазначені свідки, пояснення яких долучені до матеріалів справи, також у протоколі не зазначено про наявність таких пояснень свідків.

Долучений відеозапис не місить доказів вчинення зазначеного правопорушення, оскільки жодного доказу, що ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками "таксі" чи будь-яких пасажирів під час складання протоколу в автомобілі немає. На відеозаписі також відутні будь-які свідки.

Суд намагався викликати в судове засідання свідків, пояснення яких долучені до матеріалів справи, телефонограмою за номером телефону, зазначеним в поясненнях. Однак свідок ОСОБА_2 повідомив, що з`явитись на розгляд справи не має можливості оскільки знаходиться в зоні бойових дій, свідок ОСОБА_3 повідомив, що з`явитись на розгляд справи не має можливості оскільки поїде у відрядження.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Аналізуючи вказані матеріали, а саме протокол серії ВАД № 548281 від 07.02.2024 року та долучені до нього докази, суд дійшов висновку, що вказане правопорушення не доведене належними та допустимими доказами.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Висновки про наявність чи відсутність в діях позивача, адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи та доказів.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

При цьому, ст. 62 Конституції України регламентує, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі Кобець проти України (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі Авшар проти Туреччини (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Виходячи з вище зазначеного, провадження у адміністративній справі щодо ОСОБА_1 за ст. 164 ч. 1 КУпАП слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях останнього події і складу вказаного правопорушення.

Керуючись ст. 40-1, 164 ч.1, 283, 284, 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів до Житомирського апеляційного суду через Баранівський районний суд Житомирської області.

Суддя Людмила САМОЙЛЕНКО