Справа № 373/2006/24

ПОСТАНОВА
25 вересня 2024 року м. Переяслав
Суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області Опанасюк І.О., розглянувши матеріали, які надійшли від начальна ВБДР БПП в м. Бориспіль УПП в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 ,
за ч.1 ст.139 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
06 вересня 2024 року начальник дільниці ОСОБА_1 по вул. Богдана Хмельницького, в м. Переяслав, Бориспільського району Київської області, під час виконання робіт по прокладанню інженерних мереж, самовільно встановив технічні засоби організації та регулювання дорожнього руху, чим створив перешкоди для руху його учасникам.
В судове засідання ОСОБА_1 не прибув. Про дату і час судового засідання повідомлений належним чином. Заяв та клопотань від нього до суду не надходило.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v.Spain") від 07.07.1989 зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03, п.41) від 03.04.2008 наголосив, що «сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження».
Суд не зобов`язаний сам з`ясовувати причини неявки належно сповіщених учасників справи, оскільки обов`язок повідомити про ці причини і надати докази поважності неявки покладається на учасників справи. Суддею вжито максимально можливих заходів для повідомлення особи та дотримання його права на особисту участь.
Враховуючи наведене, суддя приходить до переконання про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 , що не протирічить ч.1 ст.268 КУпАП.
Відповідальність за частиною 1 статті 139 КУпАП настає, в тому числі за самовільне встановлення технічних засобів регулювання дорожнього руху.
Розділом 32 ПДР України встановлено обов`язок узгоджувати з органами Національної поліції питання забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені законодавчими актами.
Встановлення технічних засобів організації дорожнього руху регламентоване Наказом №296 від Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.11.2017 «Про затвердження Правил утримання технічних засобів регулювання дорожнього руху вулично-дорожньої мережі населених пунктів».
В даному випадку, встановлення технічних засобів організації та регулювання дорожнього руху: заборонних знаків «в`їзд заборонено (3.21)», «дорожні роботи (1.37)» а також обмежувальних конусів було самовільним, тобто без узгодження з органами Національної поліції.
Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Об`єктивна сторона правопорушення виражена у самовільному встановленні технічних засобів регулювання дорожнього руху.
Скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 139 КУпАП підтверджено доданими до протоколу доказами, які суд вважає достовірними, а їх сукупність достатньою для прийняття рішення.
Отже, дії ОСОБА_1 суд кваліфікує за ч.1 ст.139 КУпАП, як самовільне встановлення технічних засобів регулювання дорожнього руху, створення перешкод для дорожнього руху.
Обираючи вид та міру стягнення, яке слід застосувати до ОСОБА_1 , суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність.
Обставин, що обтяжують чи пом`якшують відповідальність, відповідно до ст.ст. 33, 34 КУпАП - не встановлено.
Характеризуючих даних, щодо особи яка притягується до адміністративної відповідальності до матеріалів справи не долучено.
Даних про майновий стан особи, яка притягується до відповідальності суду не надано.
Стягнення за адміністративне правопорушення накладається в межах, установлених КУпАП.
За вчинення адміністративного правопорушення визначеного ч.1 ст. 139 КУпАП встановлені такі види адміністративного стягнення, як штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, і накладення штрафу на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, утримання автомобільних доріг та вулиць, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин.
В даному випадку, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в розмірі визначеному санкцією норми ч.1 ст. 139 КУпАП.
Крім того, в порядку, визначеному ст. 40-1 КУпАП та відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір суддя вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.
З врахуванням викладеного, відповідно до ч.1 ст. 139 КУпАП, керуючись ст. ст. 33, 40-1, 252, 283 КпАП України,
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.139 КУпАП.
Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.139 КУпАП у виді штрафу в розмірі 20 (двадцять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень 00 копійок.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду.

Постанова може бути звернута до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення.

Суддя І.О. Опанасюк