ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/1718/24

Номер провадження 3/495/1046/2024

18 квітня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Анісімова Н.Д., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли від Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), суд

ВСТАНОВИВ:

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшли адміністративні протоколи з доданими до них матеріалами відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ст. 124, ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 477250 від 26.02.2024 року 26.02.2024 року о 19:30 годині в с. Випасне Білгород-Дністровського р-ну по вул. Кишинівська 229 гр. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Renault Kangoo д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатору Alcotest Drager 6810 «0637» (результат 2,58 проміле).

Своїми діями порушив вимоги п. 2.9. Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 477250 від 26.02.2024 року 26.02.2024 року о 19:30 годині в с. Випасне Білгород-Дністровського р-ну по вул. Кишинівська 229 гр. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Renault Kangoo д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху на закругленій ділянці дороги, виїхав на праве узбіччя та здійснив наїзд на піщану насип. В результаті ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження.

Своїми діями порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Кодекс України про адміністративні правопорушення фактично не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають порядок об`єднання справ про адміністративне правопорушення, які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою).

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа, яка вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Згідно з вимогами п. 6 Розділу ІІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814, у разі об`єднання судових справ (матеріалів кримінального провадження) в одну їй присвоюється єдиний унікальний номер тієї з об`єднаних справ (матеріалів), яка надійшла до суду першою.

З огляду на те, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні декількох однорідних правопорушень, суд вважає необхідним об`єднати справи про адміністративні правопорушення відносно однієї і тієї ж особи, в одне провадження для спільного розгляду.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, проте його представник адвокат Каланжов В.І., який діє на підставі адвокатського ордеру, подав до суду клопотання, яки просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, обґрунтовуючи це тим, що ознайомившись з матеріалами адміністративної справи, встановленні грубі порушення співробітників поліції, при складанні адміністративного протоколу, які виразилися в наступному.

1.Відповідно до п. 2 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС від 09.11.2015 № 1452/735 (надалі Інструкція): Огляд на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється поліцейськими, які мають спеціальні звання.

В даному випадку до протоколу про адміністративне правопорушення не додано доказів, що працівники поліції, які оформляли и адміністративні матеріали, наявні відповідні звання, що призводить до сумнівності правомірності їх дій.

2. Під час огляду на стан сп`яніння не залучено понятих, що є грубим порушенням Інструкції.

Згідно п. 6 розділу ІІ Інструкції: Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Однак, в тексті протоколу зазначено лише одного свідка: ОСОБА_2 , що не відповідає вимоги вказаної інструкції. До того, письмового пояснення зазначеного свідка в матеріалах справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності не міститься.

Вказана обставина є суттєвим та грубим порушенням вищевказаної інструкції, що є неприпустимим, оскільки інститут понятих в даній категорії справ передбачає, що осіб, які приймали участь у процесуальної дії в подальшому може бути допитано в якості свідків для підтвердження або спростування доводів сторони захисту.

3. До доказів додано відеозапис із нагрудних відеокамер поліцейських, проте на ньому не зафіксовано факту керування транспортним засобом. Втім, представник просить взяти до уваги, що ОСОБА_1 намагався надати власні пояснення, проте поліцейський, який оформляв матеріали, вони були проігноровано, а лише взято пояснення щодо причини ДТП.

Відео доказ, який додано до протоколу про адміністративне правопорушення, містить лише процедуру продуву приладу алкотестеру, втім, ані моменту керування, ані навіть перебування у транспортному засобі, на відео не зображено.

4. Основним аргументом доводів захисту зазначають, що ОСОБА_3 , керував транспортним засобам у тверезому стані, це доводиться тим, що у іншому протоколі, за ст. 124 КУпАП, який присвячений ДТП, не згадується жодним чином про те, що під час ДТП він перебував за кермом автомобілю у стані сп`яніння.

З урахуванням вищезазначеного, адвокат Каланжов В.І. просить суд закрити провадження по справі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відсутність достовірних, допустимих та належних доказів вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 та ст.124 КУпАП, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п.43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 ст. 130 КУпАП України передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» наведено в п. 27 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в п. 38 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року (справа № 404/4467/16-а (2-іс/811/3/17) зазначено, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 свою вину у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП не визнав.

Відповідно до п. 5 розділу ІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ № 100 від 03.02.2016 року, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища.

Однак, як вбачається долучені до матеріалів справи відеозаписи, виготовлені з порушенням п. 5 розділу ІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ № 100 від 03.02.2016 року, оскільки на компакт-диску, наданому в якості додатку до протоколу про адміністративне правопорушення, містяться два файли відеозапису з камер поліцейського, зі змісту яких вбачається, що відеозапис не є безперервним.

На одному з них зафіксовано продув ОСОБА_5 алкотестеру Драгер, проте через переривання відеозапису, не з`ясованим є факт того, чи був він згоден з результатами алкотестеру і чи було йому запропоновано пройти медичний огляд у медзакладі. На відеозаписі відсутніми є свідки, тому не з`ясованою залишається обставина: чи були свідки присутніми під час проходження медогляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. З викладених обстави, вважати, що проходження медичного огляду на стан сп`яніння проводився за участі свідків не можливо.

Працівником поліції не роз`яснено з яких причин включення портативного відеореєстратора відбулося не з моменту початку виконання службових обов`язків та не було закінчено до повного завершення складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно пункту 1 розділу VІІ Інструкції під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам. Дозвіл на копіювання та видачу відеозапису складання протоколу про адміністративне правопорушення працівник поліції до матеріалів адміністративної справи не надав.

Згідно рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо, є неналежними доказами.

Отже, наявний в матеріалах справи відеозапис складений з порушення вимог чинного законодавства, а тому є недопустимим доказом у справі, який не може бути прийнятий та взятий судом до уваги як належне підтвердження вчинення правопорушення.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення мною адміністративного правопорушення, матеріали справи не містять.

Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01.11.1996 року - докази повинні визнаватися здобутими незаконним шляхом, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини, встановленого кримінально - процесуального законодавства або не уповноваженою на те особою, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, суд зазначає про те, що протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про долучення до нього відео, однак ані його номеру, ані технічного засобу, за допомогою якого він здійснений, ані дати та часу його здійснення, протокол не містить.

Натомість, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках у своїй постанові від 15 листопада 2018 року у справі № 524/5536/17 зазначив про те, що відеозапис, поданий поліцією на підтвердження факту порушення водієм правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Отже, доданий відеоматеріал, який доданий до адміністративної справи є неналежним доказом, у зв`язку з порушенням законодавства з боку працівника поліції.

Крім того, у якості свідка у протоколі вказаний лише один свідок ОСОБА_2 , натомість огляд водія має проводитися у присутності двох свідків. До того ж, матеріали адміністративної справи не містять письмових пояснень вказаного свідка.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що при складані протоколу серії ААД № 477250 від 26.02.2024 року про вчинення гр. ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, поліцейськими не було залучено свідків в кількості двох осіб, а це є грубим порушенням чинного законодавства.

Аналогічно позицію до вищезазначеного висловив Харківський апеляційний суд в справі № 619/4295/18 від 27 березня 2019 року, зазначивши, що при складані протоколу про адміністративне правопорушення, поліцейськими повинно бути зазначено відомості щодо свідків та потерпілих.

А тому вищезазначеними діями поліцейських, було порушено норми чинного законодавства, а саме ч. 1 та ч. 2 ст. 256 КУпАП, відповідно до статті якої, передбачено залучення свідків при складані протоколу (розгляді справи).

Пунктом 22 Розділу III Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння передбачено, що висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що матеріали адміністративної справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду у справі № 38/17, згідно якої останній роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

А для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до ст. 251 КУпАП працівники мають надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Судом, при вирішенні справи про адміністративне правопорушення, протокол оцінюється нарівні з іншими доказами по справі, перед якими, він не має переваги, та відповідно на підставі оцінки всіх доказів по справі, судом приймається відповідне рішення.

Рапорти працівника поліції також не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень. Відповідно правову позицію висловив Верховний Суду від 20.05.2020 р. у справі №т524/5741/16-а, де зазначив що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень

Крім того, суд вважає, що водій не зобов`язаний доказувати, що він не винен. Цей обов`язок покладений на інспектора.

Таку ж позицію висловив Шостий апеляційний адміністративний суд у справі (№760/28161/19), відповідно до правової позиції якого вказано, що водієві достатньо лише вказати на факт протиправного рішення, дії чи бездіяльності якщо допустимі докази для цього недостатні. Своєю чергою інспектор має довести доказами факт законності свого рішення.

Склад правопорушення за ст. 124 КУпАП має місце в разі порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Суб`єктом правопорушення також може бути лише водій транспортного засобу.

З урахуванням вимог ч. 1, 2, 6, ст. 319 ЦКУ власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Сукупний аналіз зазначених норм свідчить про те, що майно, що є предметом правопорушення за ст.124 КУпАП не належить водієві.

Однак, всупереч вищевказаних вимог, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 477223 від 26.02.2024 року не зазначено зміст правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, зокрема про будь-які пошкодження, що виникли внаслідок порушення правил дорожнього руху, окрім транспортного засобу, належного ОСОБА_1 , натомість вказано, що останній здійснив наїзд на піщаний насип.

З огляду на викладене, враховуючи, що пошкодження транспортного засобу належного водієві не є складом правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, тому провадження по справі підлягає закриттю.

Частиною 2 ст. 251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України - презумпції невинності.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, ЄСПЛ в своєму рішенні від 10.02.1995 року по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, чим це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин. Крім того, в своєму рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998 року ЄСПЛ визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачено санкцію у виді позбавлення права керування транспортним засобом. П. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. ЄСПЛ підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" №39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25). У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06.12.1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати, як вимогам достатності, так і переконливості.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 не міститься складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 245, 247 ч.1 п.1, 251, 252, 283, 284, 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Об`єднати в одне провадження адміністративні справи відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні адміністративних правопорушень передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: справа № 495/1718/24 провадження 3/495/1046/2024, справа № 495/1732/24 провадження 3/495/1056/2024, та присвоїти провадженням єдиний номер справи № 495/1718/24 провадження 3/495/1046/2024.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 124, ст. 130 ч. 1 КУпАП - закрити на підставі ст. 247 ч. 1 п. 1 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Суддя Н.Д. Анісімова