Справа №949/929/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 року м.Дубровиця

Суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Оборонова І.В., розглянувши матеріали справи, що надійшли від Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 10 вересня 1998 року Дубровицьким РВ УМВС України в Рівненській області,

за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу серії ААД №569170 від 01 травня 2024 року, ОСОБА_1 , 01 травня 2024 року о 18-20 год. по вулиці Личаківська, 152-Б, в м.Львів, керуючи автомобілем марки " Toyota Land Cruiser Prado 150" з державним номерним знаком НОМЕР_2 , скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а саме здійснив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Jetta» державний номерний знак НОМЕР_3 , після чого залишив місце пригоди, чим порушив вимоги пунктів 2.10 ПДР України.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні даного адміністративного правопорушення не визнав.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що ввечері 01 травня 2024 року він рухався по вулиці Личаківська в м.Львів. Через деякий час йому зателефонувала невідома особа та повідомила, що він вчинив дорожньо-транспортну пригоду із автомобілем марки «Volkswagen» . Після цього ОСОБА_1 повернувся до місця ймовірної пригоди, але коли приїхав, то побачив, що автомобіль вказаної марки «Volkswagen» стояв на узбіччі дороги, а поряд був автомобіль працівників поліції. Після цього ОСОБА_1 запитав у працівників поліції, чому автомобіль марки «Volkswagen», з яким він, на їх думку, вчинив дорожньо-транспортну пригоду, стоїть на узбіччі дороги, а не на місці ДТП, на що йому відповіли, що він там стоїть, щоб не створювати на дорозі затор. Також ОСОБА_1 їм повідомив, що не вважає себе винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, оскільки жодного звуку зіткнення він не почув, і пошкоджень ніяких на його автомобілі немає, а тому і не вважав за потрібне зупинятися. Після цього працівник поліції повідомив, що у них є відеозапис з камери спостереження, який підтверджує його винуватість у дорожньо-транспортній пригоді. Коли працівники поліції показали ОСОБА_1 вказаний відеозапис, то на ньому зафіксовано схожий на його автомобіль, який рухається по проїжджій частині, але самого моменту дорожньо-транспортної пригоди, на ньому не було зафіксовано. Вказаний відеозапис ОСОБА_1 просив надати йому, але працівники поліції дане відео йому не надали. Також працівник поліції запропонував йому ознайомитися із схемою місця ДТП, але від її підпису ОСОБА_1 відмовився, адже зазначені на ній транспортні засоби, знаходилися у зовсім іншому місці, а сама схема місця ДТП складалася не на місці ймовірного ДТП. Незважаючи на усі пояснення та зауваження ОСОБА_1 стосовно даної події, працівники поліції повідомили йому, що відносно нього буде складено протокол за ст.122-4 КУпАП. Не розуміє, чому працівники поліції склали відносно нього протокол за ст.122-4 КУпАП, адже до дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01 травня 2024 року, за участі водія ОСОБА_2 він не причетний, тому відповідно і не мав обов`язку залишитися на місці пригоди. При цьому, навіть у випадку, якби він і був до неї причетний, то обов`язково зупинився б і не залишив місце пригоди. Також додав, що відразу після того, як йому повідомили про його ймовірну причетність до дорожньо-транспортної пригоди, він відразу повернувся. Жодних дій, спрямованих на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння він не вчиняв. Просив дану справу про адміністративне правопорушення відносно нього закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

В судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що 01 травня 2024 року о 18-20 год. вона рухалась автомобілем та повертала з вул. Пасічна на вул. Личаківська, в м.Львів. Попереду неї їхав вантажний автомобіль, який займав півтори смуги для руху, а з правої сторони, рухався великий чорний автомобіль. Далі вказаний чорний автомобіль, почав притискати автомобіль ОСОБА_2 до зустрічної смуги. Через декілька секунд ОСОБА_2 почула звук тертя та побачила, що чорний автомобіль загнув їй дзеркало заднього виду, але останній цього не помітив та поїхав далі. Проїхавши ще близько 100 м ОСОБА_2 зупинила автомобіль, а коли вийшла із автомобіля то побачила, що на правій стороні її автомобіля є пошкодження. Після цього вона відразу зателефонувала в поліцію та чекала приїзду поліцейських. Коли приїхав чорний автомобіль, то його водій пояснив, що він не причетний до вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Далі працівники поліції відібрали у неї письмові пояснення та склали на водія ОСОБА_1 протокол.

До початку розгляду справи від представника ОСОБА_1 адвоката Редзеля М.М. надійшло клопотання про закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , адвоката Редзеля М.М., потерпілої ОСОБА_2 , всебічно, повно та об`єктивно дослідивши обставини вчиненого адміністративного правопорушення і обґрунтовано перевіривши матеріали адміністративної справи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При оцінці доказів при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, уповноважені особи повинні з`ясувати, чи припустиме використання отриманих відомостей як доказів у цій справі, чи стосуються отримані фактичні дані до конкретної справи, чи вірогідний цей доказ і як він взаємопов`язаний з іншими доказами у справі, чи є достатньою вся сукупність отриманих фактичних даних для того, щоб прийняти законне, об`єктивне й обґрунтоване рішення з адміністративної справи.

Посадова особа, яка виносить постанову, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Склад правопорушення містить в собі: об`єкт; об`єктивну сторону; суб`єкт; суб`єктивну сторону. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Відповідно до ст.122-4 КУпАП, відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні. Суб`єктом правопорушення є фізично осудна особа, яка досягла шістнадцятирічного віку.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.

Склад адміністративного правопорушення включає в себе ознаки, які характеризують зовнішній прояв поведінки особи, його спрямованість та наслідки; ознаки, що характеризують правопорушника і його психічне ставлення до скоєного. Відповідно ознаки складу адміністративного правопорушення об`єднуються у чотири групи (елементи): об`єкт адміністративного правопорушення, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, суб`єкт адміністративного правопорушення та суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення. Всі зазначені елементи складу адміністративного правопорушення є обов`язковими. Суб`єктивна сторона - відображає психічне ставлення особи до скоєного діяння і наслідків, що наступають в результаті цього діяння. Вина особи - є необхідним елементом суб`єктивної сторони.

Виходячи із диспозиції даної статті слідує, що для кваліфікації дій правопорушника за даною статтею, необхідною умовою є наявність факту дорожньо-транспортної пригоди, усвідомлення особою, що притягується до адміністративної відповідальності причетності до неї та умисел вказаної особи на залишення дорожньо-транспортної пригоди.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено, що суди при розгляді цих категорій справ повинні враховувати, що диспозиції цих норм є бланкетними, а тому суду слід ретельно з`ясовувати та зазначати у своєму рішенні, в чому саме полягали порушення, норми яких правил не додержані, чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом негативними наслідками, що настали.

Питання наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення, у діях конкретної особи суд вирішує в межах протоколу, складеного відносно цієї особи, перевіряючи відповідність обставин, викладених у протоколі, фактичним обставинам провадження.

Відповідно до п.п. «а» п. 2.10 Правил дорожнього руху України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи. Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому правопорушенні.

Як встановлено із наданих в судовому засіданні пояснень, ОСОБА_1 категорично заперечив свою причетність до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01 травня 2024 року за участі водія ОСОБА_2 , оскільки жодного удару транспортних засобів чи звуку зіткнення він не чув, а тому і не вважав себе причетним до ДТП та відповідно, не вбачав необхідності зупинятися. Жодних дій, спрямованих на приховування факту такої пригоди або обставин її скоєння він не вчиняв.

Постановою Дубровицького районного суду Рівненської області від 23 липня 2024 року, за клопотанням учасників справи в Управлінні патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції було витребувано відеоматеріали із камер відеоспостереження, за період часу з 18:00 год. 01 травня 2024 року до 18:30 год. 01 травня 2024 року, які розташовані на перехресті вулиць Личаківська-Пасічна, про які вказано у рапорті від 01 травня 2024 року (а.с.8).

Вказаний відеозапис, як встановлено із пояснень ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 , був використаний працівниками поліції, як доказ вини ОСОБА_1 у залишенні ним місця дорожньо-транспортної пригоди та складання в подальшому протоколу про адміністративне правопорушення за ст.122-4 КУпАП.

Проте при відтворенні в судовому засіданні вказаного відеозапису встановлено, що на ньому не зафіксовано дорожньо-транспортної пригоди, а також неможливо достовірно ідентифікувати транспортні засоби. Це стосується, як марок автомобілів, так і реєстраційних номерних знаків. Таким чином, суд не може врахувати вказаний відеозапис, як доказ залишення ОСОБА_1 місця дорожньо-транспортної пригоди.

Слід зазначити, що оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 122-4 КУпАП, проводиться у відповідності до розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 N 1395, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за N 1408/27853.

Залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

Відповідно до пункту 8 Розділу IX Інструкції, якщо при ДТП один з його учасників зник з місця пригоди, поліцейський оформляє схему місця ДТП, відбирає пояснення в потерпілого, свідків (у разі їх наявності), встановлює наявність засобів зовнішнього відео-, фотоспостереження та невідкладно повідомляє уповноважену особу підрозділу поліції, відповідальну за розшук осіб, що зникли з місця ДТП. Остання зобов`язана вжити всіх можливих заходів для встановлення винуватців ДТП та обставин її вчинення в найкоротший строк, але не більше двох місяців.

Розшук осіб, що зникли з місця ДТП, здійснюється шляхом використання баз (банків) даних, що входять до єдиної інформаційної системи МВС, відкритих джерел інформації, надсилання запитів про отримання необхідних фото- та/або відеофіксацій відповідної пригоди, виклику осіб для прибуття до підрозділу або відвідування їх за місцем проживання (перебування), роботи.

При встановленні транспортного засобу, який зник з місця пригоди, проводяться його огляд на предмет наявності характерних пошкоджень, інших обставин ДТП та фотофіксація.

Проте матеріали, додані до протоколу серії ААД №569170 від 01 травня 2024 року, не містять жодних доказів про вжиття поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) ОСОБА_1 ,

Також, як доказ вини ОСОБА_1 у інкримінованому йому правопорушенні, до матеріалів справи долучено рапорт поліцейського ОСОБА_3 (а.с.6). Проте, вказаний рапорт суд не може врахувати при прийняті рішення, оскільки він не може бути однозначним доказом вчинення адміністративного правопорушення. Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.05.2020 по справі №524/5741/16-а.

Будь-яких переконливих доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.10 Правил дорожнього руху Правил дорожнього руху, матеріали справи не містять.

Таким чином, на думку суду у даному випадку відсутня об`єктива і суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки не надано жодних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 був причетний до дорожньо-транспортної пригоди та залишив місце пригоди, а також відсутні докази умислу ОСОБА_1 на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, відповідно і наявності в діях останнього складу зазначеного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Слід наголосити, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вина особи, яка притягається до відповідальності повинна бути доведена органом який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватися на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. При цьому всі викладені у протоколах про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Положення ч.ч. 1, 2 ст.7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Суд не є каральним органом. Суд потрібен для відновлення справедливості та встановлення вини особи, яка вчинила правопорушення. У разі встановлення такої вини притягнення особи до відповідальності, з метою виховання в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до п. 39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» ( рішення ЄСзПЛ «Авшар проти Туреччини» ). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що викладені в протоколі обставини, не знайшли в судовому засіданні свого підтвердження, а тому провадження в даній справі слід закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП.

Керуючись п.1 ст.247, ст.ст.284,287,294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено, її захисником, а також потерпілим чи його представником до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду

Рівненської області Оборонова І.В.