Справа № 156/482/24
Провадження № 3/156/364/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2024 року сел. Іваничі

Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Малюшевська І.Є., розглянувши матеріали справи, що надійшли з Відділу поліцейської діяльності № 1 (сел. Іваничі) Володимирського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою та мешканця: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, старшого сапера розмінування військової частини НОМЕР_1 (згідно з відомостями протоколу),

за ч. 1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення (надалі - КУпАП),

учасники справи:

особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився,

захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Задорожня Вікторія Олександрівна не з`явилася;

в с т а н о в и в :

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи

12.04.2024 року о 12:18 год на автодорозі с. Павлівка с. Самоволя водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 210994-20 д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає дійсності. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у передбаченому законодавством порядку відмовився.

Констатовано, що такими своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ІІ. Пояснення учасників справи

Особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. У матеріалах справи міститься клопотання ОСОБА_1 від 21.05.2024 року про розгляд всіх судових засідань без його участі та прохання закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, 21.05.2024 року ОСОБА_1 подав письмові пояснення відповідно до яких із протоколом він не погоджується та вважає, що такий складений за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Так, 12.04.2024 року близько 12 год 00 хв. ОСОБА_1 рухався на власному автомобілі по автодорозі між с. Павлівка та с. Самоволя та його зупинили працівники патрульної поліції. Коли до нього підійшов патрульний, то запитав, чому ОСОБА_1 не використовує ремінь безпеки, однак ОСОБА_1 заперечив, що керував авто без ременя безпеки та повідомив, що відстебнув його вже після зупинки авто. Пояснення ОСОБА_1 були проігноровані патрульним, який не називаючи йому причини для зупинки почав вимагати надати йому документи для перевірки, які ОСОБА_1 без проблем надав, однак це не задовольнило патрульного та він наказав вийти з авто. Згодом, патрульний без жодних пояснень запитав ОСОБА_1 чи той щось вживав, на що ОСОБА_1 відповів, що жодних заборонених засобів не приймає. Однак, зі спливом певного проміжку часу, дізнавшись від ОСОБА_1 , що він перебував на лікуванні та лікар йому виписував рецепт, патрульний наказав надати йому озвучені ОСОБА_1 . ліки, після чого довго розмірковував та шукав щось в телефоні. Однак, на цьому патрульний не зупинився та самостійно почав шукати щось у рюкзаку ОСОБА_1 , а в подальшому ще й забажав самостійно ознайомитись із вмістом салону автомобіля ОСОБА_1 . Такі дії патрульного у ОСОБА_1 викликали обурення, однак він поспішав по справах, тому не хотів зав`язуватися у конфлікт і вирішив промовчати, щоб його швидше відпустили, проте він не очікував, що патрульний і надалі займатиме його час безпідставними запитаннями та вимогами.

Згодом на вимогу патрульного ОСОБА_1 пройшов до його службового автомобіля, де поліцейський знову запропонував йому пройти якийсь огляд в медичному закладі, який саме він так і не зрозумів, але зрозумів, що на даний час його чомусь відсторонено від керування автомобілем, а тому ОСОБА_1 почав запитувати чи відвезуть мене патрульні до військової частини, де я проходжу службу. Почувши таке запитання, патрульні знову почали розказувати історію, в якій якийсь водій, який вживав подібні препарати після здачі аналізів був притягнутий до адміністративної відповідальності. З описаного патрульними, ОСОБА_1 зрозумів, що вони хочуть, щоб він відмовився їхати до лікарні і вони всіляко йому на це натякали. Однак, ОСОБА_1 не було роз`яснено, яка за це буде відповідальність і що в кінцевому результаті на нього складуть протокол. ОСОБА_1 неодноразово їх про це запитував, однак конкретної відповіді так і не отримав, а тому на пропозицію проїхати в лікарню він погодився, так як нічого забороненого не вживав. ОСОБА_1 здалося, що його згода проїхати в лікарню для огляду не задовільнила працівників поліції. Після цього ОСОБА_1 попросив дозволу піти до свого автомобіля, щоб взяти особисті речі та поставити транспортний засіб на сигналізацію, однак за ним вийшов патрульний та повідомив, що їм надійшов терміновий виклик порекомендував йому, коли він повторно запитає про мою готовність поїхати до медичного закладу, відмовитись від такої пропозиції, а він в свою чергу випише ОСОБА_1 мінімальний штраф, а якщо ОСОБА_1 відмовиться від його пропозиції, то матиме великі проблеми. Подумавши над погрозою патрульного, ОСОБА_1 все ж таки запитав чи не заберуть в нього посвідчення водія і чи точно розмір штрафу буде невеликий, на що отримав запевнення, що все буде гаразд. Після чого патрульний сказав ОСОБА_1 сідати до службового авто, а він задасть йому повторно запитання. ОСОБА_1 все зробив, як йому і наказував патрульний, однак, як потім виявилося, що штраф «близько 500 гривень» - це покарання за нібито не пристебнутий ремінь безпеки, а покарання за ч. 1 ст. 130 КУпАП досить серйозне, проте після того, як патрульні надали ОСОБА_1 на підпис всі документи, той запитав про їхній договір, але патрульний лише посміхнувся і сказав, що за те, що ОСОБА_1 все зробив правильно вони дозволять йому самостійно доїхати на його автомобілі до військової частини. Після чого поліціянти сіли до службового автомобіля та поїхати, як вони сказали на терміновий виклик, а ОСОБА_1 поїхав до військової частини, де проходить службу.

ОСОБА_1 переконаний, що працівниками патрульної поліції грубо порушено його права, починаючи з моменту, коли вони незаконно його зупинили, не пояснюючи причину зупинки, коли провели незаконний обшук його речей та автомобіля, до моменту протиправного тиску, спрямованого на отримання від нього відмови від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі та не роз`яснення процедури, підстави та причини проходження огляду на стан сп`яніння, та формального вручення копії протоколу. Зважаючи на вищевикладене, ОСОБА_1 вважає, що всі сумніви в даному випадку, у відповідності до ст. 62 Конституції України, мають трактуватись на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважає що в його діях відсутні подія та склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що згідно п.1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

Будь-яких фактичних даних, які відповідають критерію допустимості та свідчать про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП працівниками патрульної поліції не надано, а тому провадження в справі, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП ОСОБА_1 просить закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

У попередньому засіданні в режимі відеоконференції захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Задорожня Вікторія Олександрівна просила закрити провадження відносно її підзахисного у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з мотивів, викладених у відповідному клопотанні від 21.05.2024 року.

21.05.2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Задорожня В.О. подала клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку відсутністю складу адміністративного правопорушення мотивуючи його тим, що працівниками поліції грубо порушено вимоги статті 35 Закон України «Про Національну поліцію» в частині безпідставного зупинення транспортного засобу, оскільки додані до матеріалів справи відеозаписи не містять жодних доказів законної зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , більше того, відповідно змісту відеозаписів ІМС 9244, ІМС НОМЕР_3 , ІМС 9246 взагалі неможливо підтвердити факт порушення водієм правил користування ременями безпеки, тобто вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 121 КУпАП, що в свою чергу ставить під сумнів існування законної причини зупинки та правомірність подальших дій патрульних.

Також працівниками поліції грубо порушено ст.ст. 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію» та, відповідно, ч. 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року №1026, в частині здійснення безперервності відео фіксації, оскільки фіксація відеозаписів із назвою на диску: ІМС 9244, ІМС НОМЕР_3 , ІМС 9246 здійснювалася за допомогою не ідентифікованих відео пристроїв, які не містять, передбачених п. 2 Розділу ІІ Інструкції інвентарного та номенклатурного номерів, що в свою чергу є належною підставою для визнання указаних відеозаписів неналежними та недопустимими. Більше того, указані відеозаписи є досить не тривалими за часом та розпочинаються з моменту, коли патрульні безпідставно зупиняють якийсь транспортний засіб та на цьому відео переривається. Додані до матеріалів справи відеозаписи (зняті на нагрудну камеру) мають надзвичайно неналежний звукозапис, що взагалі унеможливлює правовий аналіз дій патрульних, тобто патрульним умисно створено перешкоди для якісної відео фіксації, чим в свою чергу грубо порушено вимоги п.4 указаної Інструкції.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Задорожня В.О. вважає, що мала місце провокація працівника поліції, спрямована на отримання відмови від ОСОБА_1 щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, з метою подальшого необґрунтованого складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП з мотивів, викладених у клопотанні.

Разом з тим, працівниками поліції грубо порушено Інструкцію «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоров`я № 1452/735 від 9 листопада 2015 року. Відеозапис № 0000000__0004 достовірно свідчить про надуманість з боку патрульного щодо наявності неіснуючих ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 та прагнення поліцейського до формального притягнення водія до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з метою виконання так званого показника. Вимога поліцейського щодо проходження водієм огляду на стан сп`яніння без фактичного встановлення цих ознак або взагалі за їх відсутності є необгрунтованою та безпідставною, а тому не породжує у водія обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння.

Неоднозначне, нічим не обґрунтоване повторне запитання патрульного, про проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, та провокативним і по своїй суті мало абсолютно чіткий контекст щодо відмови як від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, що є абсолютно недопустимим, а тому працівниками поліції грубо порушено вимоги п. 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та статті 266 КУпАП в частині незаконної відмови від проведення огляду в закладі охорони здоров`я. Після відмови ОСОБА_1 , патрульний мав забезпечити доставку останнього до найближчого закладу охорони здоров`я (не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для проведення огляду, на встановлення стану сп`яніння), однак в порушення п.6 Порядку, п.7 Інструкції та статті 266 КУпАП цього не зробив. Більше того, навіть не порахував за необхідне роз`яснити необхідність такого проходження та надати відповідне направлення, де б ОСОБА_1 мав би надати свою згоду або відмову.

На підставі наведеного, представник вважає, що працівниками поліції була порушена процедура проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки не було дотримано всіх законодавчо встановлених вимог щодо проведення такого огляду, як наслідок, відповідне направлення патрульним виписалось формально, належної відмови щодо огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, що підтверджується і відеозаписом, не було.

Крім того, ОСОБА_1 не роз`яснено жодного права, передбаченого ст.268 КУпАП, в тому числі ст. 63 Конституції України, що чітко зафіксовано на доданих відеозаписах.

Оскільки у матеріалах справи відсутні належні дані, які б свідчили про відсторонення ОСОБА_1 , як водія від керування транспортним засобом, а також відсутні докази того, що транспортний засіб передавався іншій особі та вилучався відповідно до ст. 265-2 КУпАП, що в свою чергу чітко зафіксовано на відео, згідно якого, патрульні склавши, такий бажаний для себе протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП просто самоусунулись від своїх службових обов`язків та просто залишили водія біля автомобіля, таке дає обґрунтовані підстави стверджувати, що ОСОБА_1 дійсно не перебував в стані будь-якого сп`яніння, про що достовірно знали поліцейські. Виходячи з вищевикладеного, захисник вважає, що працівником поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не надано суду належних та достатніх доказів у підтвердження того, що останній вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ІІІ. Застосоване судом законодавство

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Згідно статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Як зазначено в ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

У ст. 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Допустимість доказів це придатність їх для використання у адміністративному процесі за формою, на відмінну від їх належності придатність для використання за змістом.

При цьому, у відповідності до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ч. 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про Національну Поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

В п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 2 Загальних положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735: огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п. 4 Розділу І Інструкції ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість. Ознаками алкогольного ( наркотичного ) сп`яніння є: - запах алкоголю з порожнини рота; - порушення координації рухів; - порушення мови; - виражене тремтіння пальців рук; - різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; - поведінка, що не відповідає обстановці (п. 3 Розділу І зазначеної Інструкції).

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року (далі Порядок), та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція).

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном можливість керування цим транспортним засобом, річковим або маломірним судном надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія (судноводія) відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном.

Згідно п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 року), судам слід ураховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли остання почала рухатись.

Як вказувалося вище, право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. У разі невиконання вимог п.2.5 ПДР передбачена адміністративна відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП, а саме: за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а також безпеки на річковому транспорті та маломірних суднах.

Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення виражається, зокрема у формі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП спеціальний - водій транспортного засобу, або інша особа, яка керувала транспортним засобом.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. Суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. Керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

У справі Проніна проти України, № 63566/00, від 18 липня 2006 року Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

ІV. Оцінка судді щодо фактичних обставин справи та висновки

Згідно з положеннями ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Протокол серії ААД № 196646 від 12.04.2024 року складений уповноваженою на те посадовою особою, в межах наданих їй повноважень, відповідає вимогам ст. ст. 255, 256 КУпАП та в силу ст. 251 КУпАП є доказом у справі.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП працівниками поліції надано докази, які суддею досліджені у судовому засіданні:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 196646 від 12.04.2024 року, в якому викладені обставини і суть правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- рапорт № 726 від 12.04.2024 року про те, що працівниками поліції на дорозі с. Павлівка-с. Самоволя зупинено автомобіль, водій якого перебуває з ознаками наркотичного сп`яніння;

- акт огляду згідно з яким ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння;

- постанова серії ЕНА № 1890986 від 12.04.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП

- письмове зобов`язання від 12.04.2024 року про зобов`язання ОСОБА_1 не керувати транспортними засобами протягом 24 годин;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, згідно з яким ОСОБА_1 12.04.2024 року о 12:47 год направлено на огляд до КНП «Нововолинська центральна міська лікарня», однак такий не проводився через відмову ОСОБА_1 від огляду;

- DVD-R диск із відеозаписами з місця події, яка відбулася 12.04.2024 року о 12 год 18 хв. на автодорозі с. Павлівка-с. Самоволя.

Беручи до уваги позицію особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Задорожньої Вікторії Олександрівни, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя дійшов таких висновків.

Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінюючи зазначені докази, суд бере до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Однак, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовними та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, і являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи. Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Об`єктивна сторона передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП правопорушення виражається, зокрема у формі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Щодо зупинення працівниками поліції транспортного засобу суддя звертає увагу, на відеозаписах відображено, що після зупинення працівниками поліції автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , останній не заперечував факту керування транспортним засобом, будучи непристебнутим ременем безпеки. Більше того, такий факт підтверджеється відеозаписом № 0000000__0003.

Працівником поліції, після зупинки автомобіля ОСОБА_1 , здійснено візуальний огляд багажного відсіку автомобіля, жодних заперечень щодо наявності у працівників поліції підстав для зупинки ОСОБА_1 не висловлював.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.

Згідно п.3 та п.4 ч.1 ст.31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи: поверхнева перевірка і огляд; зупинення транспортного засобу.

Суддя вважає, що внаслідок ведення на території України бойових дій та введення в Україні воєнного стану, зупинення транспортного засобу працівниками поліції з метою його візуального огляду на предмет наявності заборонених предметів, є достатньою підставою для здійснення зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 .

За вказаних обставин, суддя не приймає до уваги доводи захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Задорожньої В.О. про відсутність у працівників поліції підстав для зупинення транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Щодо належності наданих поліцією відеозаписів слід зазначити, що застосування поліцейськими технічних засобів відеозапису передбачено у випадках, зазначених у ст.266 КУпАП. Так, відеофіксація порушення є інструментом прозорості та об`єктивності здійснення працівником поліції своїх повноважень.

Відповідно до «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення; охорони громадської безпеки та власності; забезпечення безпеки осіб; забезпечення публічної безпеки і порядку. Указана Інструкція затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за № 28/32999.

Наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відеозаписи містять відеофайли, які є цілісними (кожний у свою чергу), безперервними (кожний у свою чергу) і відтворюють обставини події, яка трапилась 12.04.2024 року о 12:18 год на автодорозі с. Павлівка - с. Самоволя. Такі відеозаписи, незважаючи на місцями низьку якість звуку, все ж таки надають можливість, зокрема, конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, а тому у даному випадку є належними та допустимими доказами і жодних сумнівів у своїй достовірності у суду не викликають.

Щодо виявлення працівником поліції у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння суд зазначає таке.

Із протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що 12.04.2024 року о 12:18 год на автодорозі с. Павлівка с. Самоволя водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 210994-20 д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає дійсності.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Отже, оглядові підлягають лише водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, визначеними МОЗ і МВС України. Окрім того обов`язковим є доведення підстав для такого огляду особи.

У п. 4 Розділу 1 Інструкції вказано, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

На відеозаписі № 0000000__0003 зафіксовано, як поліцейський запитує у ОСОБА_1 : «Нічого не вживали?». На що отримує негативну відповідь від водія. Після поверхневого огляду багажника транспортного засобу, поліцейський повторно запитав у ОСОБА_1 : «Точно нічого не вживали? Огляд пройдете?».

При цьому патрульний не повідомив ОСОБА_1 про наявність в останнього конкретних ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння згідно з ознаками такого стану, що свідчило б про наявність у поліцейського підстав вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння.

Більше того, з відеозапису вбачається, що після зупинення транспортного засобу працівник поліції взагалі не повідомив водія ОСОБА_1 про те, що в останнього ним виявлено будь-які ознаки сп`яніння.

Працівник поліції ОСОБА_2 візуально не оглядав зіниці ОСОБА_1 на предмет реагування таких на світло. Вказана у протоколі про адміністратвине правопорушення ознака наркотичного сп`яніння як «поведінка, що не відповідає дійсності» не підтверджується дослідженими суддею відеозаписами, згідно з якими в ході спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими та під час складання відносно нього адміністратвиних матеріалів, поведінка та дії ОСОБА_1 є адекватними та такими, що відповідають обстановці: ОСОБА_1 реагував на вимоги поліцейських та надавав адекватні відповіді на їх запитання, а також сам ставив працівникам поліції питання.

Поміж тим, єдиною підставою для проведення огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, яку працівник поліції Кошелюк Р. оголосив водію в ході розмови, став випадок, коли інша особа вживала схожі як у ОСОБА_1 препарати та в результаті проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння такої особи, висновок був позитивним. Такі підстави для проведення огляду водія на стан сп`яніння не ґрунтуються на вимогах Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а самим поліцейським не вчинено усіх належних дій щодо виявлення у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, визначених у пункті 4 Розділу І вказаної Інструкції.

Суддя звертає увагу на те, що у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою ст. 130 КУпАП, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння підлягає доведенню не лише факт керування особою транспортним засобом, а й наявність ознак наркотичного сп`яніння, пропозиція/вимога пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, умови та можливість проходження такого огляду в медичному закладі. Крім того, має бути встановлено факт відмови водія від проходження зазначеного огляду, якому має передувати роз`яснення прав особи, виявлення та фіксація ознак сп`яніння, а не формальне припущення наявності у особи цих ознак.

За наведених обставин, у конкретному випадку, суддя виснував, що зазначення працівниками поліції у протоколі ознак наркотичного сп`яніння само по собі не свідчить про їх наявність у особи.

Таким чином, працівниками поліції не доведено факту наявності у ОСОБА_1 вказаних у протоколі про адміністратвине правопорушення ознак наркотичного сп`яніння.

Отже, наявними відеоматеріалами не доведено, що ОСОБА_1 мав ознаки наркотичного сп`яніння, а тому й підстав, згідно з Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року № 1452/735, для пропонування працівниками поліції пройти огляд водію не було.

Надавати оцінку всім іншим твердженням сторони захисту стосовно подальших дій учасників події, суддя не вбачає необхідності, оскільки констатував порушення працівниками поліції положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року № 1452/735.

Разом з тим, суддя не може залишити поза увагою дії працівників поліції, які зафіксовано на відеозаписах, надаючи оцінку яким, суддя виходить з такого.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержанняКонституціїі законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч.ч 1-3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом... зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Дослідженими матеріалами цієї справи встановлено що працівниками поліції не було оголошено ОСОБА_1 жодних ознак сп`яніння як це вимагає законодавство, натомість одразу запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння.

Крім того, аналізуючи розмову ОСОБА_1 з працівниками поліції в службовому автомобілі, яка зафіксована на відеозаписі № 0000000__0004 з 04 хв. 22 сек. по 15 хв. 00 сек., суддя дійшов висновку, що працівники поліції спонукали ОСОБА_1 до відмови від огляду на стан наркотичного сп`яніння, а після того, як ОСОБА_1 погодився їхати в медичний заклад для огляду і вийшов із службового автомобіля, щоб зачитини своє авто, поліцейський ОСОБА_2 також вийшов із службового автомобіля. З 11 хв.25 сек. по 14 хв. 12 сек. вказаного відеозапису неможливо встановити, чи відбувалася між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розмова і якого змісту така була, однак після того, як поліцейський ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повернулися до службового автомобіля, після чого ОСОБА_2 повторно запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння (відеозапис № 0000000__0004 з 04 хв. 22 сек. по 15 хв. 00 сек.). Після відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, поліцейський ОСОБА_4 роз`яснив водію ОСОБА_1 його права та обов`язки, предбачені ст.63 Коснтитуції України та ст. 268 КУпАП.

Зважаючи на викладене, твердження сторони захисту про проведення поліцейським Кошелюком Р. з ОСОБА_1 бесіди поза межами об`єктиву залишеної в службовому автомобілі нагрудної камери, щодо спонукання ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі наявними належними доказами не спростовано.

В ході розмови з ОСОБА_1 поліцейський, пропонуючи пройти огляд, разом з тим наголосив, що ОСОБА_1 має право відмовитись від огляду, в той час, як проходження огляду в разі наявності ознак сп`яніння і законних підстав для такого огляду є обов`язком громадянина. Разом з тим, працівниками поліції не роз`яснено ОСОБА_1 , що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння утворює самостійний склад правопорушення і відповідальність така ж, як при керуванні в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння.

Крім того, з відеозапису № 0000000__0006 слідує, що в ході розмови поліцейський ОСОБА_4 повідомляє ОСОБА_1 про те, що суд застосовує покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на один рік лише до злісних порушників, яких ловлять не один раз. На запитання ОСОБА_1 чи можна, щоб у нього посвідчення водія не забирали, ОСОБА_4 відповідачає, що під час розгляду справи в суді можна про це попросити, і суд може піти на поступки. При цьому поліцейський не роз`яснив ОСОБА_1 що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає для водіїв безальтенативне покарання у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Згідно ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є серед інших й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення. Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.

Отже, поліцейські, як суб`єкт правозастосування склали протокол стосовно ОСОБА_1 , проте самостійно не встановивши та не переконавшись, що останній дійсно керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння. Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів з відміткою про те, що огляд не проводився, який міститься в матеріалах справи, у даному випадку не має доказового значення для правильного вирішення справи, оскільки відповідно до п. 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року № 1452/735 у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Інші докази по справі, зокрема письмове зобов`язання, направлення на огляд у медичний заклад, рапорт працівника поліції Кошелюка Р., є похідними.

Таким чином, такі дії працівників поліції судом розцінюються, як бажання у будь-якому випадку притягнути ОСОБА_1 до відповідальності, за відсутності для цього законних підстав, вимога щодо проходження ним огляду на стан наркотичного сп`яніння могла була лише приводом для отримання відмови ОСОБА_1 та для складання відносно нього протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Манера спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , без чіткого роз`яснення прав та обов`язків, а також наслідків у разі вчинення особою тих чи інших дій, є неприпустимою, оскільки породжує в особи сумніви та двозначність щодо розуміння обставин, які склалися. Такі дії працівників поліції з ініціювання провадження призвели до несправедливості провадження в цілому.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (п. 161 рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom); п.65 рішення від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine), заява № 39598/03). Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Згідно з правовими позиціями Європейського суду з прав людини «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. «Поза розумним сумнівом» має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення «поза розумним сумнівом» недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

При цьому відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за відсутності будь-яких інших доказів не є беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи і не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який передбачає співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій.

Суд самостійно збирати докази не має права, позаяк обов`язок щодо збирання доказів, в силу положень ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Наявні у матеріалах справи докази не можуть бути визнані належними доказами на підтвердження вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки свідчать лише про формальність зазначених у них обставин. Отже суддя виснував, що протокол складено на лише припущеннях та ставить під сумнів те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд вважає, недотримання процедури та порядку виявлення у водія, який керува втранспортним засобом, ознак наркотичного сп`яніння, є істотним порушенням процедури проходження водієм транспортного засобу огляду на визначенн ястану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванн япід впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, виключає адміністративну відповідальність та порушує конституційні права і свободи ОСОБА_1 , а також встановлений законом порядок отримання фактичних даних у справі.

За таких обставин суддя дійшов висновку, що органом поліції не доведено наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, отже, констатує відсутність правових підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Оскільки, в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП не знайшов свого підтвердження, то провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

V. Судові витрати

Згідно вимог ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 496,20 грн.

В свою чергу, статтею 4 Закону України «Про судовий збір» та ст.40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 3 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, суддя не вбачає підстав для звернення судового збору із ОСОБА_1 .

Керуючись п. 1 ст. 247, ст.ст. 283, 284, 287, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Клопотання особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисника адвоката Задорожньої Вікторії Олександрівни задовольнити.

Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яка притягувалась до адміністративної відповідальності протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області.

Суддя І. Є. Малюшевська