Справа № 755/4548/24
Провадження №: 3/755/2077/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" травня 2024 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Левко Віра Богданівна, розглянувши справи про адміністративні правопорушення, що надійшли з Дніпровського УП ГУНП у м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

встановила:

05 березня 2024 року, близько 23 год 15 хв, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру до дружини ОСОБА_2 , а саме: нецензурно висловлювався, штовхав, погрожував. А також домашнє насильство психологічного характеру до малолітніх доньок ОСОБА_3 2011 р.н. та ОСОБА_4 2017 р.н., а саме висловлювався нецензурною лайкою на матір у їх присутності.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 травня 2024 року матеріали адміністративних справ № 755/4548/24 (провадження №3/755/2077/24) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та матеріали адміністративних справ № 755/4550/24 (№ 3/755/2078/24) та № 755/4551/24 (№ 3/755/2079/24) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП об`єднано в одне провадження. Об`єднаній справі присвоєно № 755/4548/24 (провадження №3/755/2077/24).

Згідно ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 28 Конституції декларує право кожного на повагу до його гідності. В цій нормі також зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що того дня у них з дружиною був просто конфлікт, бо вона довго затрималась на роботі і від неї був запах алкоголю. Дійсно, в процесі сварки вони шарпались, але тілесних ушкоджень він їй не наносив.

Захисник ОСОБА_5 просила закрити справи про адміністративні правопорушення за відсутністю в діях її клієнта складів адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки у сім`ї стався конфлікт через різне розуміння взаємовідносин між подружжям.

Всі обставини правопорушення викладені зі слів потерпілої ОСОБА_2 . Посилання потерпілої на те, що ОСОБА_1 шість років тому зловживав алкогольними напоями не може братись до уваги, а конфлікти, які існують не мають ознак системності. Потерпіла була вільна у своїх волевиявленнях, як то надавати пояснення поліції та відстоювати свою точку зору. Крім того, з протоколів про адміністративні правопорушення не можна встановити у чому полягала шкода здоров`ю, яка завдана потерпілій.

Потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні повідомила, що з чоловіком у них є двоє малолітніх дітей. Стосунки погіршились давно, 6 років тому чоловік зловживав алкогольними напоями і неодноразово застосовував до неї фізичне насильство, однак вона не викликала поліцію.

5 березня вона прийшла ввечері додому з роботи і чоловік влаштував скандал. Вона працює на трьох роботах, щоб забезпечувати дітей, а також зараз навчається у автошколі, щоб мати змогу водити автомобіль. Цього вечора ОСОБА_1 був дуже знервований і крім образ та нецензурної лайки почав викручувати їй руки, в результаті чого пошкодив палець, вчепився в шию. Це все було в присутності дітей, на яких він також кричав. Старша донька ОСОБА_6 викликала поліцію, бо їй було дуже страшно.

Вона не одразу звернулась до лікарів, бо була в шоковому стані, думала, що біль у пальці пройде, а коли палець опух і почав боліти дуже сильно, то звернулась до травматолога.

Зараз чоловік з ними не проживає, але вона звернулась у соціальні служби за психологічною допомогою для себе і дітей. Діти зараз відвідують психолога, вона планує також, бо не може більше жити у таких приниженнях та образах.

Допитана в судовому засіданні в присутності батьків потерпіла ОСОБА_3 пояснила, що 5 березня ввечері батько злився, чому мама довго затримується на роботі. Мама працює на трьох роботах, тому часто приходить пізно. Батько кричав на маму, бив її, і вона дуже боялась, а потім викликала поліцію. Зараз вона не хоче спілкуватись з татом, бо він і на неї кричав та ображав.

Суддею задоволено клопотання сторони захисту та витребувано копію висновку експертного дослідження № 041-469-2024 щодо потерпілої ОСОБА_2 , аудіозапис виклику на службу «102» 05 березня 2024 року та відеозапис з бодікамер працівників поліції.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності суддя, дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дослідивши наявні у справах докази, суддя вважає, що в діях ОСОБА_1 є склади адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень підтверджується протоколами про адміністративні правопорушення від 06.03.2024 серії ВАБ № 919484, ВАБ № 919483, ВАБ № 919482, рапортом інспектора СПДН ВП Дніпровського УП ГУНП у м. Києві; письмовими та усними поясненнями потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , копією термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №376221, висновком експертного дослідження № 041-469-2024 щодо потерпілої ОСОБА_2 , відеозаписом бодікамер записаному на диск.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про відсутність у його діях психологічного та фізичного насильства щодо потерпілої ОСОБА_2 , то слід зазначити таке.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Суддею також досліджено звукозапис виклику поліції за адресою: АДРЕСА_2 , 5 березня 2024 року о 23 год 27 хв.

З аудіозапису вбачається, що ОСОБА_7 зателефонувала та повідомила, що тато б`є маму. Діти налякані. Пізніше слухавку взяла ОСОБА_2 та підтвердила вказані обставини.

Зазначені обставини свідчать про те, що у квартирі відбувався не просто конфлікт, а насильство, у тому числі і фізичне, тому дитина і зателефонувала у поліцію.

З рапорту інспектора СПДН ВП Дніпровського УП ГУНП у м. Києві вбачається, що був здійснений виїзд за вказаною адресою та потерпіла ОСОБА_2 повідомила, що чоловік вчиняє до неї психологічне та фізичне насильство у присутності дітей, в результаті чого і було складено три протоколи.

Отже, суддя вважає доведеним той факт, що насильство відбувалось в присутності малолітніх дітей.

Слід зазначити, що існує велика вірогідність того, що будь-який конфлікт між батьками може негативно відобразитись на психічному стані дітей, про що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності повинен був знати.

Та обставина, що подружжя не може дійти спільної позиції з приводу своїх особистих стосунків жодним чином не надає дозволу батьку вчиняти насильство до матері, тим більше в присутності дітей.

З висновку експертного дослідження № 041-469-2024 щодо потерпілої ОСОБА_2 вбачається, що вона отримала направлення старшого інспектора СПДН ВП Дніпровського УП ГУНП в м. Києві від 08.03.2024 року за № 10574.

В описовій частині висновку вказано, що виявлено синці на правій боковій поверхні шиї, на заднє-зовнішній поверхні правого плеча, на зовнішній поверхні правого стегна, на внутрішній поверхні правого стегна. На внутрішній поверхні нігтьової фаланги 3 пальця правої кисті визначається ділянка рожево-червоного кольору (наслідок загоєння садна) овальної форми. Відмічається біль при пальпації передньої та бокових поверхонь шиї, обох верхніх та нижніх кінцівок. На 4, 5 пальці лівої кисті та променево-зап`ястковий суглоб накладена гіпсова пов`язка.

Згідно висновку, відсутність медичної документації, в тому числі додаткових досліджень не дозволяє судити про характер та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень.

Також потерпілою надано копію довідки з КНП «КМКЛ ШМД» № 1482, згідно якої 08 березня 2024 року вона звернулась у травмпункт з переломом фаланги 4 пальця (3 доби давність). Після цього вона звернулась за направленням на експертизу до старшого інспектора СПДН ВП Дніпровського УП ГУНП в м. Києві, де вказано обставини, що 05 березня о 23 год чоловік ОСОБА_1 наніс тілесні ушкодження, а саме: зламав безіменний палець на руці.

Крім того 08 березня 2024 року від потерпілої ОСОБА_2 прийнято заяву про вчинене кримінальне правопорушення з приводу тілесних ушкоджень. У заяві також зазначено аналогічні пояснення з приводу обставин отримання тілесних ушкоджень.

Неможливість встановлення експертом ступеня тяжкості тілесних ушкоджень ніяким чином не може свідчити, що їх не було завдано потерпілій. А навпаки, якраз у висновку експерта і зафіксована наявність у потерпілої синців на шиї, по тілу та зламаний палець.

Той факт, що потерпіла звернулась до лікаря травматолога не у день вчинення щодо неї фізичного насильства також не може свідчити про те, що насильства не було. Потерпіла перебувала у стресовому стані, спричиненому неправомірною поведінкою до неї та дітей. І коли побачила, що опух палець та їй дуже боляче звернулась до травматолога, що і зафіксовано відповідною довідкою.

Відеозапис з бодікамер працівників поліції від 5 березня не надано через те, що запит судом було зроблено, коли вже пройшов місячний термін зберігання.

Однак надано запис з бодікамер, де потерпілій ОСОБА_2 видають направлення на проходження експертизи. Та вона ще раз підтверджує обставини нанесення їй тілесних ушкоджень чоловіком.

Під час допиту у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_7 було помітно, що у дитини досі залишились травматичні спогади від цієї події. Побиття батьком матері точно не було в рамках сімейного конфлікту та призвело до сильного стресу у дитини.

У Законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII терміни вживаються в такому значенні (стаття 1): 2) дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.

Отже, якщо дитина вимушена спостерігати за насильством, стала свідком фізичного насильства, лайки, криків чи будь-яких інших форм насильства, вона також є постраждалою.

Постраждала дитина має всі права постраждалої особи, реалізація яких забезпечується з урахуванням найкращих інтересів дитини, її віку, статі, стану здоров`я, інтелектуального та фізичного розвитку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Левчук проти України» (Levchukv. Ukraine) no. 17496/19від 03вересня 2020 року п. 78-80Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що проблема домашнього насильства, яке може мати різні форми, - від фізичного нападу до сексуального, економічного, емоційного насильства або словесної образи - виходить за межі обставин конкретної справи. Це загальна проблема, яка в тій чи іншій мірі непокоїть усіх держав-членів та не завжди лежить на поверхні, оскільки часто постає в контексті особистих стосунків або закритих систем (рішення в справі Володіної, згадане вище, п. 71). Хоча це явище може найчастіше зачіпати жінок, Суд визнає, що чоловіки також можуть бути жертвами домашнього насильства і, насправді, діти теж часто страждають, прямо чи опосередковано. Відповідно, Суд враховуватиме серйозність згаданої проблеми під час розгляду цієї справи (див. «Опуз проти Туреччини» (Opuz v. Turkey), № 33401/02, п. 132, ЄСПЛ, 2009 рік).

У різних справах, залежно від індивідуальних обставин цих справ, Суд попередньо розглядав проблему домашнього насильства відповідно до статей 2, 3, 8 та 14 Конвенції (див., зокрема, рішення в справі «Талпіс проти Італії» (Talpis v. Italy), № 41237/14, п. 100, від 2 березня 2017 року). У всіх цих справах Суд встановив, що згідно з Конвенцією, органи державної влади мають позитивне зобов`язання розробити та застосувати належну нормативно-правову базу, що забезпечить ефективний захист від актів домашнього насильства (див., зокрема, рішення в справах «Беваква та С. проти Болгарії» (Bevacquaand S. v. Bulgaria), № 71127/01, п. 65, від 12 червня 2008 року; «А. проти Хорватії» (A. v. Croatia), №55164/08, п. 60, від 14 жовтня 2010 року; «Хайдуова проти Словаччини» (Hajduova v. Slovakia), №2660/03, п. 46, від 30 листопада 2010 року).

У зв`язку з цим Суд постановив, зокрема, що там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала неодноразових актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів (див., mutatismutandis, рішення в справі «Ірина Смірнова проти України», №1870/05, пп. 71 та 89, від 13 жовтня 2016 року). Серед іншого, ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя (див., mutatismutandis, згадане вище рішення в справі «Хайдуова», п. 46, та «Ірина Смірнова», там само). Якщо встановлено, що на конкретну особу націлені систематичні дії, і за ними ймовірно йтимуть подальші випадки насильства, окрім реагування на конкретні випадки, органам влади може бути запропоновано вжити відповідних заходів загального характеру для боротьби з основною проблемою та запобігання жорстокому поводженню в майбутньому (див. рішення у справах «Дордевіч проти Хорватії» (Рorрeviж v. Croatia) №41526/10, пп. 92-93 та 147-49, ЄСПЛ, 2012 р.; та Ірини Смірнової , цитоване вище, там само).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Єремія проти Республіки Молдова» встановлено, що в разі, якщо дитина спостерігає систематичне насильство по відношенню до одного зі своїх батьків з боку другого, вона сама є жертвою насильства і має право на захист з боку держави.

З психологічної точки зору можна сказати, що діти, які є свідками домашнього насильства отримують справжню психологічну травму. Вони можуть відчувати себе безпорадними та неспроможними вплинути на цюситуацію, що в подальшому матиме наслідки в дорослому житті.

Такі діти можуть відчувати сильну апатію, тривогу, їм може бути важко брати відповідальність за своє життя, вони також можуть ставати залежними та потрапляти в нездорові стосунки. Також дитина може взяти собі таку модель поведінки вираження своїх емоцій і в майбутньому сама вчиняти домашнє насильство.

Наявні у справі про адміністративне правопорушення докази в сукупності дозволяють судді дійти висновку, що особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, вчинено психологічне та фізичне насильство до потерпілих.

Суддя зазначає, що будь-яке насильство стосується розподілу сили між учасниками. Насильство, як правило, застосовує той хто емоційно та/або фізично є більш сильним та впливовим. Насильство пов`язано із порушенням, зсуненням кордонів іншого члена сім`ї.

Вчинення вказаних дій є насильством, якщо особа, по відношенню до якого вони чиняться, відчуває психологічне страждання, яке може привести до розладу здоров`я, емоційної залежності або погіршенню якості її життя.

Для того, щоб відрізнити насильство від конфлікту, необхідно звернути увагу на те, що насильство є результатом свідомих дій людини і характеризується такими основними ознаками: умисність; спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, економічних, чи пов`язаних з вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Насильство - це умисні дії однієї або кількох осіб, що спричиняють шкоду іншій особі, порушують права і свободи та відбуваються в умовах значної переваги сил тих, хто скоює ці дії, що унеможливлює самозахист особи, котра страждає від цих дій.

Якщо у вказаних діях відсутня хоча б одна з наведених ознак, такі дії не є насильством. Конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби. Під час конфлікту часто відсутні одна чи кілька вищеперераховані ознаки. Ескалація конфлікту може привести до насильства, та не обов`язково завжди приводить.

Враховуючи вищевикладені докази, суддею встановлено, що потерпілі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у більш вразливому емоційному та фізичному стані порівняно з ОСОБА_1 .

Крім того, насильство, яке вчиняється чоловіком щодо жінки чи навпаки має безпосередній вплив на дітей і їх права у цій ситуації також порушуються. Дитина свідок насильства є одночасно і дитиною, яка потерпіла від насильства. Більшість спорів, які вирішуються між подружжям чи колишнім подружжям та стосуються насильства в сім`ї зачіпають права та інтереси дитини, які мають бути враховані судом.

Відповідно до положень ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що обтяжують чи пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 суддею не встановлено.

Отже, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності, з метою виховання правопорушника та попередження наступних правопорушень, позицію потерпілої, яка не заперечувала проти призначення покарання у вигляді штрафу, суддя дійшла висновку про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, оскільки зараз у сім`їроздільний бюджет, що не буде негативно впливати на майнові права потерпілої.

Згідно із ст. 39-1 КУпАП у разі вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі суд під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження програми для таких осіб, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» чи Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Як зазначається у ч. 6 ст. 28 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» кривдника може бути направлено судом на проходження програми для кривдників на строк від трьох місяців до одного року у випадках, передбачених законодавством.

Також, враховуючи обставини вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , з метою реалізації комплексного підходу до вирішення проблеми насильства, суддя вважає за необхідне, направити останнього до Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації для проходження програми для кривдників на строк 6 місяців.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З наявних матеріалів суддею встановлено, що ОСОБА_1 не відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору, а відтак з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 3, 28 Конституції України, ст. 33, 173-2, 251, 283-285 КУпАП, суддя

постановила:

визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративні стягнення:

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн 00 коп.;

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн 00 коп.;

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн 00 коп.

Згідно ст. 36 КУпАП остаточнопризначити стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн 00 коп.

Направити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, розташованого за адресою м. Київ, вул. Остафія Дашкевича 7-а, каб. 11-а, для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк 6 (шість) місяців.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. на користь держави.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Зобов`язати відділ державної виконавчої служби повідомити про виконання постанови шляхом повернення останньої на адресу суду з відміткою про її виконання.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Суддя: В.Б. Левко