Миколаївський апеляційний суд
Справа № 33/812/171/24 Головуючий суду І інстанції
Категорія: ч. 2 ст. 173-2 КУпАП суддя Миронова О.В.
Суддя апеляційного суду
Чебанова-Губарєва Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року м. Миколаїв

Суддя судової палати у кримінальних справах Миколаївського апеляційного суду Чебанова-Губарєва Н.В.,

за участю секретаря Вірченко Є.С.,

захисника особи, яку притягнуто

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

представника потерпілої ОСОБА_2

розглянула апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 ОСОБА_1 на постанову судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 березня 2024 року якою

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вознесенську Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

За постановою судді, 04.02.2024 р. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_4 , а саме висловлювався в її сторону нецензурною лайкою. Правопорушення вчинене повторно протягом року. Своїми діями ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження відносно ОСОБА_3 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Стверджує, що при прийнятті рішення щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого правопорушення, суд не надав ніякої оцінки протоколу про адміністративне правопорушення, який не відповідає вимогам ч. 1 ст. 256 КУпАП, оскільки не містить у собі викладеної відповідно до закону суті правопорушення, усіх ознак, які визначають суть правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (форми вини та обов`язкову ознаку його об`єктивної сторони у частині наслідків домашнього насильства).

Відповідно, такий протокол складений із порушенням вимог ч. 1 ст. 256 КУпАП і таке порушення не може вважатись формальним, оскільки істотно впливає на можливість реалізації особою свого права на захист, у зв`язку з чим, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 від 04.02.2024 р. є недопустимим доказом і не може бути взятий до уваги про встановленні вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Натомість, суд першої інстанції не взяв це до уваги, установив вину ОСОБА_3 , посилаючись виключно на похідні від протоколу докази, не надавши йому ніякої оцінки, і тим самим порушив принцип рівності сторін.

Заслухавши пояснення захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, на підтримку апеляційної скарги, думку представника потерпілої, яка вважала постанову законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 252 КУпАП, під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне дослідження всіх обставин справи.

За змістом ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Висновок судді місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, ґрунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Частиною 2 статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення тих самих дій, особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян. Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 357323 від 04.02.2024 р. вбачається, що 04.02.2024 р. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , який притягався до адміністративної відповідальності 11.06.2023 р. за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, повторно, протягом року, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно матері ОСОБА_4 , а саме: виражався нецензурною лайкою в її сторону.

Даний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, серед іншого в ньому зазначена суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

У відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.

Зазначені обставини в цьому протоколі підтверджуються іншими доказами, на які послався суддя місцевого суду: заявою ОСОБА_4 до начальника Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області від 04.02.2024 р. щодо притягнення її сина ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, письмовими поясненнями ОСОБА_6 від 04.02.2024 р., які були нею підтверджені в судовому засіданні, копією постанови Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.07.2023 р. про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції, які виїжджали на місце події 04.02.2024 р., згідно якого ОСОБА_3 в присутності поліцейських висловлюється на адресу своєї матері ОСОБА_4 нецензурною лайкою, принижуючи її, а також копією карти виїзду швидкої медичної допомоги, згідно якої 04.02.2024 р. був здійснений виїзд за викликом ОСОБА_4 , у якої було зафіксоване підвищення тиску.

Наведені докази відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, узгоджуються між собою та є достатніми для відповідного висновку, жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають.

Перевіривши матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги вважаю, що висновок суду про наявність в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.

Інші доводи апеляційної скарги мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене ОСОБА_3 адміністративне правопорушення.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, а призначене стягнення відповідає санкції ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 березня 2024 року якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Н.В. Чебанова-Губарєва