Справа № 466/2040/24 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 33/811/584/24 Доповідач: Березюк О. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року. Львівський апеляційний суд у складі: судді судової палати у кримінальних справах Березюка О.Г., за участі захисника Цимбали І.З., розглянувши у місті Львові апеляційну скаргу захисника Качора С.Б. на постанову Шевченківського районного суду м.Львова від 19 березня 2024 року відносно ОСОБА_1 ,

встановив:

Постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 19.03.2024 року ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173 КУпАП за малозначністю і оголошено усне зауваження. Провадження у справі закрито.

Згідно постанови суду ОСОБА_1 07 лютого 2024 року о 09 год. 40 хв. у АДРЕСА_1 вчинив психологічне та фізичне домашнє насильство відносно колишньої дружини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: виражався нецензурною лайкою, поводився неадекватно, штовхав без нанесення тілесних ушкоджень.

На дану постанову захисник Качор С.Б. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

При цьому апелянт зазначає, що судом першої інстанції справа розглянута не повно та необ`єктивно, зокрема судом не врахованого того, що докази наявні і матеріалах справи слід визнати неналежними та недопустимими доказами, зокрема протокол про адміністративне правопорушення, в якому належним чином не викладено суті обвинувачення. Також апелянт зазначає, що судом не взято до уваги пояснення ОСОБА_1 з приводу дійсних обставин події щодо самої поведінки ОСОБА_2 , яка також в цей час вчиняла домашнє насильство, наносила удари ОСОБА_1 , і останній змушений був викликати працівників поліції..

Розглянувши матеріали справи № 466/2040/24, дослідивши доводи апеляційної скарги, пояснення захисника, яка підтримала подану апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення ВАД №556168 від 07.02.2024 року відносно ОСОБА_1 була заява ОСОБА_2 від 07.02.2024 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 вчинив відносно неї домашнє насильство, а саме виражався нецензурною лексикою, поводився неадекватно, штовхав, тілесні ушкодження не заподіяні (а.с.1,3).

По суті визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, суд першої інстанції послався на наступні докази: заяву ОСОБА_2 від 07.02.2024 року, протокол про адміністративне правопорушення ВАД №556168 від 07.02.2024 року, довідку зі служби 102.

Разом з тим, судом першої інстанції жодним чином не взяті до уваги та не проаналізовано пояснення ОСОБА_1 від 07.02.2024 року (а.с.4) та пояснення, що дані ним в судовому засіданні, де він пояснив, що сама ОСОБА_2 нецензурно висловлювалася в його сторону, намагалася душити, при цьому такі жодним чином не є спростованими, породжують обґрунтований сумнів про те чи взагалі мало місце будь-якого роду насильством, оскільки як встановлено апеляційним судом між колишнім подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існують конфліктні ситуації різного характеру з приводу місця проживання, участі у вихованні спільної дитини та її утримання, що не виключає можливості ОСОБА_2 оговорити ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Крім цього, судом першої інстанції жодним чином не перевірено версії події про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникла побутова сварка, яка на переконання апеляційного суду, не має ознак діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру, яке можна кваліфікувати як насилля.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, об`єктивна сторона ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає наслідки такого психологічного насильства, а саме наявність чи відсутність шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілого, яка могла бути чи була завдана.

В протоколі про адміністративне правопорушення ВАД № 556168 від 07.02.2024 року жодним чином не зазначено, що діями ОСОБА_1 заподіяна шкода чи така могла бути заподіяна.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСзПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту ( рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування « поза розумним сумнівом » ( рішення від 18 січня 1978 року у справі « Ірландія проти Сполученого Королівства » ( Ireland v.the UnitedKingdom ), п. 161, Series A заява № 25).

Отже, постанова суду першої інстанції, якою ОСОБА_1 по суті визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підлягає скасуванню як незаконна, а провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Качора С.Б. задоволити.

Постанову Шевченківського районного суду м.Львова від 19 березня 2024 року відносно ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі №466/2040/24 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутність в діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Березюк О.Г.