Номер провадження: 33/813/798/24
Головуючий у першій інстанції Гаєва Л. В.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - Карташов О.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Булацевської Я.В.

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1

адвоката Ільїчова С.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ільїчов Сергій Дмитрович, на постанову Приморського районного суду міста Одеси від 31 січня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 31 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, та позбавлено його права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Відповідно до постанови суду ОСОБА_1 29.11.2023 року о 9 годині керував транспортним засобом «Chevrolet Impala», д/н НОМЕР_1 , у м. Одесі, по вулиці Рішельєвській, біля будинку №73, із ознаками наркотичного сп`яніння, на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5, п. 2.9«А» Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ільїчов С.Д., подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати у зв`язку з відсутністю події іскладу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою. Вважає, що відеозаписи з портативних реєстраторів поліцейських є не недопустимими доказами. Вказує, що поліцейськими було порушено порядок проведення огляду на стан сп`яніння. Зазначає, що не зафіксовано факту виявлення у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння. Також зазначає, що поведінка ОСОБА_1 була обумовлена його медичним діагнозом, а ознаки наркотичного сп`яніння, наведені у протоколі, є ознаками захворювання. Посилається на те, що ОСОБА_1 не було вручено направлення на проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Вказує, що на відеозаписі не зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. Також вказує, що ОСОБА_1 відмовився їхати до закладу охорони здоров`я для проходження огляду з тим поліцейським, з яким у нього перед цим склалась конфліктна ситуація. Зазначає, що ОСОБА_1 поліцейськими не були роз`яснені його права. Вважає, що поліцейськими було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення. Вказує, що поліцейські обмежили ОСОБА_1 у можливості надати пояснення.

В судовому засідання ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Ільїчов С.Д. підтримали доводи апеляційної скарги та надали суду пояснення аналогічні викладеним у скарзі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але необмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Приймаючи постанову, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується зібраними в справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №731297 від 29.11.2023 року; направленням ОСОБА_1 про огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 29.11.2023 року; відеозаписом долученим до матеріалів адміністративної справи.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Щодо відповідності процедури огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 вимогам законодавства, апеляційний суд зазначає наступне.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103.

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п. 4 Розділу І Інструкції ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Відповідно до п. 12 Розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п. 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Апеляційним судом досліджено долучений до матеріалів справи відеозапис з портативних відеореєстраторів поліцейських №471829 та №471990. З відеозапису вбачається, що інспектор поліції повідомила ОСОБА_1 про те, що вбачає у нього наявність ознак наркотичного сп`яніння та запропонувала пройти огляд у закладі охорони здоров`я (09:40:20). ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду (09:41:26). Інспектор поліції роз`яснила ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння (09:41:50) та повторно запропонувала пройти огляд, повідомивши, що у разі відмови стосовно нього буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП (09:43:09, 09:43:23). ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду (09:43:10) та пізніше пояснив, що бажає пройти огляд у незалежному закладі охорони здоров`я (09:43:23). Після складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 був ознайомлений з його змістом та відмовився від його підпису (11:54:26).

Отже доводи апеляційної скарги щодо порушення порядку огляду на стан сп`яніння, неповідомолення ОСОБА_1 про наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння та відсутність доказів відмови ОСОБА_1 від проходження огляду спростовуються дослідженим судом відеозаписом з портативних відеореєстраторів поліцейських №471829 та №471990.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже ст. 251 КУпАП встановлені джерела доказів у справах про адміністративні правопорушення, при цьому вказаною нормою закону не встановлено вичерпний перелік документів чи інших джерел інформації, які можуть бути доказами.

Таким чином, відеозапис, який містить фактичні дані щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та має високу інформативність, є належним та допустимим доказом у справі про адміністративне правопорушення, як це передбачено ст. 251 КУпАП, крім того суду не наведено обставин, які б могли поставити під сумнів його достовірність.

Апеляційний суд відхиляє посилання в апеляційній скарзі, як на підставу для закриття провадження у справі на те, що ознаки наркотичного сп`яніння, наведені у протоколі, є ознаками наявного у ОСОБА_1 захворювання, а також те, що ОСОБА_1 відмовився їхати до закладу охорони здоров`я для проходження огляду разом з поліцейським, з яким у нього перед цим склалась конфліктна ситуація, оскільки порядок проведення огляду на стан сп`яніння, визначений статтею 266 КУпАП, відповідними Інструкцією та Порядком, не передбачає можливості відмови від проходження огляду з наведених причин.

Доводи апеляційної скарги щодо невручення ОСОБА_1 направлення на проходження огляду у закладі охорони здоров`я є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 , відмовився від проходження вказаного огляду, що зафіксовано на відеозаписі з портативних відеореєстраторів поліцейських, крім того, в матеріалах справи міститься направлення ОСОБА_1 на огляд з метою виявлення стану сп`яніння (а.с. 6).

Твердження в апеляційній скарзі про те, що поліцейськими було обмежено ОСОБА_1 у можливості надати пояснення не відповідають дійсності, оскільки з відеозапису з портативних відеореєстраторів поліцейських вбачається, що ОСОБА_1 було надано можливість надати письмові пояснення протягом більш ніж однієї години (10:25:05-11:38:30).

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що поліцейськими було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки розгляд справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП здійснює суд, а не працівник поліції, який складає протокол про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України підтверджуються зібраними по справі доказами. Підстави вважати вказані докази неналежними у суду апеляційної інстанції відсутні.

При перевірці висновків в постанові суду першої інстанції, у відповідності до приписів ст. 294 КУпАП, апеляційним судом не встановлено обставин, які б підтверджували доводи апеляційної скарги та спростовували зазначені висновки.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, суд приходить до висновку, що твердження апеляційної скарги з приводу відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю наявних в матеріалах справи доказів.

При цьому апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд вважає, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова Приморського районного суду міста Одеси від 31 січня 2024 року залишенню без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ільїчов Сергій Дмитрович, залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду міста Одеси від 31 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов