ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1739/24 Справа № 185/3052/24 Суддя у 1-й інстанції - Тимченко С.О. Суддя у 2-й інстанції - Руденко В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника Сердечнюк Марини Василівни, поданої в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Суботівка Могилів-Подільського району Вінницької області, громадянина України, працюючого техніком-водієм 2 застави відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " військової частини НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

на постанову судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2024 року у справі про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-12 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП), -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді місцевого суду провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-12 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

У постанові суду зазначено, що 04.11.2023 року о 20 год. 00 хв. рухаючись в районі н.п. Макіївка, Сватівського району, Луганської області солдат ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Рено Дастер», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок маневрування в районі бойових дій з метою ураження його автомобіля противником скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а саме з`їхав в кювет, внаслідок чого вказаний службовий автомобіль отримав пошкодження з матеріальними збитками, тобто здійснив необережне пошкодження військового майна в умовах особливого періоду (воєнного стану), за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 172-12 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування постанови судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2024 року та закриття провадження у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення в стані крайньої необхідності.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконне, безпідставне та винесене без врахування всіх обставин справи.

В обґрунтування зазначає, що справу про адміністративне правопорушення судом було розглянуто у відсутність ОСОБА_1 , а про дату і час судового засідання його попереджено не було. Про наявність даної постанови ОСОБА_1 дізнався 10.05.2024 року від юристів військової частини НОМЕР_1 , які повідомили йому про необхідність відшкодування завданої шкоди в розмірі 219 204,20 грн.

Однак з вказаним у постанові суду ОСОБА_1 категорично не погоджується, оскільки дане правопорушення було вчинено ним в стані крайньої необхідності.

Аргументує тим, що з висновку службового розслідування по факту пошкодження легкового автомобіля Renault Duster, VIN: № НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_2 внаслідок з`їзду в кювет після скиду з БПЛА боєприпасів (орієнтовно два ВОГ) в районі АДРЕСА_2 04.11.2023 року, вбачається, що о 20 год. 00 хв. 04.11.2023 року, під час ротації особового складу з позиції ІНФОРМАЦІЯ_3, рухаючись по маршруту на легковому автомобілі Renault Duster НОМЕР_4, водій ОСОБА_1 , старший машини сержант ОСОБА_2 та солдат ОСОБА_3 ) в районі АДРЕСА_2, противник застосував БПЛА та скинув боєприпаси орієнтовно два ВОГ на проїжджу частину перед автомобілем, що здійснював рух останнім у колоні. Враховуючи близьку відстань розриву боєприпасів, водій маючи на меті зберегти життя та здоров`я особового складу, який перебував в автомобілі здійснив різкий маневр та з`їхав з дороги в кювет. Автомобіль отримав пошкодження переднього бампера, передньої та правої кузовної частини, передніх правих дверей та ходової частини, а особовий склад, що перебував в транспортному засобі, не постраждав.

Тобто водій ОСОБА_1 з метою збереження життя та здоров`я особового складу, який перебував в автомобілі, військового озброєння та боєприпасів, що знаходилися в автомобілі, військової техніки (самого автомобіля) вживав заходи, які виразилися в тому, що він вимушений був здійснити маневр та з`їхати з дороги в кювет.

Отже, ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, тобто вживав заходи для усунення небезпеки, яка загрожувала особовому складу та військовому майну частини, і ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, а заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода, що підтверджується висновком службового розслідування по факту пошкодження автомобіля від 04.11.2023 року, письмовими поясненнями самого ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та інших, які містяться в матеріалах службового розслідування.

Також звертає увагу, що у зв`язку з тим, що в оскаржуваній постанові ОСОБА_1 визнано винуватим, то з нього необхідно стягнути витрати на проведення ремонту автомобіля вартістю 219 204,20 грн. Однак у разі, якщо апеляційний суд дійде висновку щодо необхідності закриття провадження у справі з підстав вчинення правопорушення в стані крайньої необхідності, то витрати на проведення ремонтних робіт понесе держава.

В судове засідання апеляційної інстанції захисник Сердечнюк М.В. та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явилися, подавши клопотання про розгляд справи без їх участі, що, відповідно до приписів ч.6 ст.294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника Сердечнюк М.В. щодо порушення місцевим судом права ОСОБА_1 на захист під час судового розгляду справи, суд апеляційної інстанції находить їх слушними виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України суди, як і інші органи державної влади, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Окрім того, згідно з приписами статті 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

Між тим вказаних вимог закону місцевим судом не дотримано з огляду на наступне.

Аналіз наведених вище правових положень статей 268, 277-2 КУпАП дає можливість дійти висновку, що про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення особа повідомляється не пізніше як за три доби до дати розгляду справи. В процесі розгляду справи особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право користуватися правами передбаченими статтею 268 КУпАП.

Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КупАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

З цього приводу свою правову позицію, у постанові від 30 січня 2020 року (справа №482/9/17, адміністративне провадження №К/9901/38702/18), висловив КАС ВС, зазначивши, що обов`язок повідомляти особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення, та такий висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 742/3757/16-а, від 31 січня 2019 року у справі № 760/10803/15-а, від 19 вересня 2019 року у справі №686/21230/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі № 486/92/17, від 14 листопада 2019 року у справі № 815/1570/16, від 06 грудня 2019 року у справі № 804/7725/17, від 24 грудня 2019 року у справі № 360/403/19.

Такж Суд зазначив, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

Законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим. Для інформування особи про час та місце розгляду справи можуть використовуватися різні способи: рекомендований лист, телеграма, телефакс, телефонограма, особисте вручення повідомлення представникам. Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи.

Разом з цим Суд зазначив, що, з`ясовуючи поінформованість особи про час та місце розгляду справи, суд також повинен зважати на поведінку особи, яка притягується до відповідальності. Ухилення від одержання повідомлення або інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в засіданні, не можуть бути підставою для скасування постанови.

Натомість у матеріалах справи, що розглядаються, немає доказів, які б свідчили про ухилення правопорушника ОСОБА_1 від отримання судового повідомлення. Навпаки, матеріали справи свідчать про недотримання судом першої інстанції вимог закону щодо належного і своєчасного його повідомлення про дату та час судового розгляду справи. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, 26.03.2024 року матеріали справи стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-12 КУпАП надійшли до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с.1) та у той же день згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями було визначено головуючого суддю Тимченка С.О. (а.с.29). 04.04.2024 судом першої інстанції без участі ОСОБА_1 постановлено оскаржуване рішення (а.с.30).

Однак матеріали справи взагалі не містять підтверджень щодо надсилання та належного вручення ОСОБА_1 судового повідомлення про виклик до суду на 04 квітня 2024 року. Отже місцевий суд під час розгляду справи не переконався у належному повідомленні особи, що притягається до адміністративної відповідальності, про дату і час судового засідання, та у своєму рішенні не навів відповідних аргументів щодо можливості розгляду справи за її відсутності.

Таким чином наведене свідчить про недотримання місцевим судом вимог процесуального закону щодо своєчасного та належного повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 про дату та час судового розгляду справи, а отже про порушення його права на захист, передбаченого ст.268 КУпАП.

Згідно ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Стаття 17 Закону України №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Положеннями пп.c) п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантовано право на справедливий суд, у тому числі шляхом захисту себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

У свою чергу стаття 59 Конституції України закріплює, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд констатує, що у даній справі судом першої інстанції порушено встановлених конституційних та гарантованих конвенційних прав ОСОБА_1 на захист від адміністративного переслідування державними органами, а отже порушено гарантоване йому право на справедливий суд, у зв`язку з чим постанова місцевого суду підлягає скасуванню.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що згідно п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Приписи ст.247 КУпАП є імперативними, а отже вказують на те, що суд у разі закінчення строків повинен лише закрити справу і не вирішувати жодних інших питань.

Положеннями ч.2 ст.38 КУпАП визначено, що якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій і четвертій цієї статті.

При цьому, слід враховувати правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року (справа №308/8763/15-а), згідно якої п.7 ч.1 статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення. Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, при вирішенні питання про притягнення до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

Матеріали даної справи свідчать про те, що інкриміноване ОСОБА_1 військове адміністративне правопорушення за ч.2 ст.172-12 КУпАП було вчинено - 04 листопада 2023 року, але суд першої інстанції при розгляді справи та ухваленні оскаржуваного рішення 04 квітня 2024 року не врахував вищевказані положення закону, вдався до дослідження доказів, їх оцінки та встановлення наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, встановив його винуватість, а лише потім прийшов до висновку про необхідність закриття провадження по справі на підставі ст.38 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, що свідчить про порушення місцевим судом норм процесуального права та є також безумовною підставою для скасування постанови суду.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП, має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги захисника Сердечнюк М.В., скасування постанови судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2024 року та закриття провадження по справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП, без визнання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-12 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись п.7 ч.1 ст.247, ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Сердечнюк Марини Василівни - задовольнити частково.

Постанову судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2024 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-12 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО