Справа № 366/2117/24
Провадження №3/366/1867/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2024 смт. Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у м. Києві та Київській області (Київський рибоохоронний патруль), про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

12.07.2024 справа надійшла до суду.

16.07.2024 справу повернуто для доопрацювання та належного оформлення.

30.08.2024 справа повторно надійшла до суду. Недоліки матеріалів справи, визначені постановою судді від 16.07.2024 усунено частково. Інші недоліки, які не усунено, не є визначальними для призначення справи до розгляду.

В період з 05.08.2024 до 02.09.2024 головуюча у справі суддя перебувала у відпустці.

Після виходу з відпустки, справа призначена до розгляду на 19.09.2024.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії КИ № 000120 від 21.05.2024, суть правопорушення зазначено таким чином (з урахуванням роз`яснень, наданих на виконання постанови судді про належне оформлення матеріалів справи):

21.05.2024 о 11 год. 40 хв. на р. Тетерів Київського водосховища поблизу с. Фрузинівка Київської області Вишгородського району, ОСОБА_1 грубо порушив правила рибальства, а саме: проводив лов риби сіткою в забрід та виловив рибу забороненим знаряддям лову сітка із монофіла L 30 m, h 1.5 m, a 50 mm. Додаток до протоколу серія КИ № 000120 від 21.05.2024 відносно ОСОБА_1 сітка із монофілу L 30 m, h 1.5 m, a 50 mm та виловив рибу: сом 13 екз., лящ 33 екз., щука 2 екз., окунь 2 екз., лин 5 екз., карась сріблястий 65 екз., судак 5 екз., йорш 2 екз., сазан 10 екз., плітка 18 екз., плоскирка 30 екз. Своїми діями ОСОБА_1 порушив пп. 1 п. 1 розділу IV правил любительського рибальства та с. 27, 63 Закону України «Про тваринний світ» та несе відповідальність за яку передбачена ч. 4 ст. 85 КУпАП.

У судовому засіданні 19.09.2024 ОСОБА_1 провину вчиненні правопорушення не визнав, зазначивши, що відомості протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема пояснив, що дійсно, він та його двоє знайомих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно приїхали на нічну риболовлю в с. Фрузинівка Вишгородського району Київської області, однак, риби в кількості, яку вони хотіли зловити (яка не перевищує встановлені ліміти на одну особу) вони так і не зловили. Під ранок до них підійшли невідомі особи чоловічої статі та запитали «чи не потрібна вам риба, можемо продати». ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на пропозицію придбати рибу не погодились, а ОСОБА_1 погодився. Після цього, вони всі разом на автомобілі ОСОБА_1 (автомобіль форми кузова джип, чорного кольору, марки LANDWING X 6, реєстраційний номер НОМЕР_1 ) поїхали в бік с. Страхолісся, за автомобілем, на якому їхали невідомі чоловіки. Зупинились на в`їзді в с. Страхолісся. Згадані невідомі чоловіки привезли їм заморожену рибу, яку ОСОБА_1 придбав за грошові кошти. Суму якої точно не пам`ятає, орієнтовно 4000 грн. В подальшому, коли вони всі разом їхали додому (в Житомирську область), в смт. Іванків на кільцевій дорозі їх зупинили працівники поліції, які при огляді салону автомобіля виявили в них куплену заморожену рибу та кілька одиниць риби, яку вони виявили спінінгами з р. Тетерів в с. Фрузинівка, після чого, вважаючи що ця риба була виловлена сітками, які також були в багажному відділенні (сітки були сухі зі слів ОСОБА_1 та не призначались для вилову риби), викликали слідчо-оперативну групу. Він ( ОСОБА_1 ) пояснював працівникам поліції, що риба, яка перебуває у нього в багажному відділенні заморожена і що він її купив в с. Страхолісся. Після цього їх автомобіль було супроводжено до відділення поліції в смт. Іванків по вул. Київська. Автомобіль він загнав у внутрішній двір відділення поліції, куди було викликано рибінспекцію. Процедуру вилучення риби він частково знімав на особистий мобільний телефон, при цьому, присутні при вилученні особи (поліцейські та рибінспектори) забороняли проводити відео зйомку, у зв?язку з чим така зйомка здійснена кількома короткими записами.

У судовому засіданні ОСОБА_1 роз`яснено, що строк притягнення до відповідальності, визначений ст. 38 КУпАП закінчився, що є підставою для закриття провадження у справі з нереабілітуючих обставин. ОСОБА_1 зазначив, що він правопорушення не вчиняв та доводитиме свою невинуватість у вчиненні правопорушення для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

У цьому ж судовому засіданні ОСОБА_1 подав клопотання про долучення до матеріалів справи оптичного диску з двома файлами відеозапису, на яких відображено події вилучення виявленої у нього риби, а також подав клопотання про витребування від відділення поліції № 1 (смт. Іванків) Вишгородського районного управління поліції ГУНП в Київській області матеріалів справи за фактом того, що його зупинили 21.05.2024 на кільцевій дорозі в смт. Іванків для спростування факту його виявлення на р. Тетерів поблизу с. Фрузинівка.

Постановою судді клопотання про витребування доказів задоволено. 20.09.2024 до суду надійшли матеріали справи за фактом виявлення 21.05.2024 на кільцевій дорозі в смт. Іванків автомобіля марки LANDWING X 6 з реєстраційним номером НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , в салоні якого виявлено рибу.

19.09.2024 до суду надійшли письмові пояснення від свідків правопорушення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

У судове засідання, призначене для розгляду справи на 25.09.2024 ОСОБА_1 не з`явився. Про дату, час і місце судового засідання повідомлений вчасно та належним чином, причин неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та інших клопотань по суті справи до суду не направив.

З огляду на положення ст. 268 КУпАП, суддя приходить до висновку про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до такого.

Як зазначено у ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення у справі.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

У рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 року (заява №36673/04) зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Виходячи з практики застосування Європейським судом Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із перелічених елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому, в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282. Доказуванням за цим принципом має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст.ст. 1 та 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для ініціювання притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених уст. 258 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування (ст.251 КУпАП) у будь-якому разі повинен відповідати вимогамст.256 КУпАП.

Деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 20.12.2023 у справі № 454/247/23, суд не може визнати особу винною в діяннях, в яких вона не обвинувачувалась, оскільки це є порушенням вимог процесуального закону.

Більше того, визнання особою винуватою в діяннях, яке їй не інкримінувалося є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, тобто порушенням права особи на справедливий судовий розгляд, оскільки такими діями суд перебирає на себе функції обвинувачення.

ДОСЛІДЖЕННЯ ДОКАЗІВ

В обґрунтування винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч. 4 ст. 85 КУпАП, до матеріалів справи долучено:

-протокол про адміністративне правопорушення серії КИ № 000120 від 21.05.2024;

-додаток до протоколу (вилучено сітку сітка із монофілу L 30 m, h 1.5 m, a 50 mm);

-протокол огляду та вилучення речей і документів від 21.05.2024 (вилучено сітку із монофілу L 30 m, h 1.5 m, a 50 mm та водні біоресурси (рибу) таких видів і у такій кількості: сом 13 екз., лящ 33 екз., щука 2 екз., окунь 2 екз., лин 5 екз., карась сріблястий 65 екз., судак 5 екз., йорш 2 екз., сазан 10 екз., плітка 18 екз., плоскирка 30 екз.);

-акт огляду водних біоресурсів (оглянуто вище перелічені водні біоресурси (рибу) та встановлено, що вони мають пошкодження (лускового покриву та зябер, мають сліди (далі незрозуміло, на виконання постанови судді від 16.07.2024, зазначений недолік у виді роз`яснення змісту документу не виконано));

-квитанція про отримання речей і документів, вилучених під час здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення № 166 від 21.05.2024 (вилучено сітку із монофілу L 30 m, h 1.5 m, a 50 mm, ятір 2 шт., осці 1 шт.);

-квитанція до протоколу КИ № 000120 від 21.05.2024 про передачу Київському рибоохоронному патрулю сітки з монофілу та водних біоресурсів: сом 13 екз., лящ 33 екз., щука 2 екз., окунь 2 екз., лин 5 екз., карась сріблястий 65 екз., судак 5 екз., йорш 2 екз., сазан 10 екз., плітка 18 екз., плоскирка 30 екз.;

-розрахунок матеріальної шкоди на суму 375 122 грн.;

-витяги з правил рибальства та ЗУ «Про тваринний світ»;

-фотографії паспорта та РНОКПП ОСОБА_1 ;

-фотографії пакетів з незрозумілим змістом та місцем їх здійснення;

-три фотографії виявленої риби різних видів та різної кількості, місце здійснення яких ідентифікувати неможливо.

В обґрунтування невинуватості, ОСОБА_1 надав до суду:

-оптичний диск з двома файлами відеозапису подій вилучення у нього риби, під час дослідження якого встановлено, що невідома особа в темній формі одягу, перебуваючи на закритій території на асфальтобетонному покритті, біля автомобіля чорного кольору, кузов типу «джип», марки та реєстраційного номеру не видно, здійснює відділення однієї від іншої риби, яка, після її відділу має твердо побідну форму (не змінює її після покладення її на асфальт), ззовні сходу на заморожену;

-матеріали, зареєстровані в ІКС ІПНПУ за № 3089 від 21.05.2024 (витребувані постановою судді за клопотанням ОСОБА_1 від 19.09.2024), а саме: рапорт оперативного чергового ВП № 1 (смт. Іванків) Вишгородського РУП ГУНП в Київській області від 21.05.2024 про те, що «21.05.2024 о 10 год. 00 хв. за адресою: Іванківський район, смт. Іванків, дорога Окружна, зміна 108 працівник поліції повідомив, що зупинив автомобіль ЛАНДВІНТ, ДНЗ НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у якого в багажнику виявили виловлену рибу без дозвільних документів. Потрібна СОГ… »; письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , від 21.05.2024, відповідно до яких вони ловили рибу на р. Тетерів в с. Фрузинівка, зловили одного сома та кілька густерів. Наступного ранку до них підійшли невідомі чоловіки та запропонували купити в них рибу, на що погодився ОСОБА_1 ( ОСОБА_8 та ОСОБА_4 не погодились), після чого вони поїхали в с. Страхолісся, трохи почекали та їм привезли рибу, яку вони поклали в автомобіль. В багажнику ОСОБА_1 зберігав сітку, ятір, які не використовував для лову риби.

Пояснення свідків (надіслані до суду ОСОБА_9 та ОСОБА_7 )

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_9 , останній в період з 20.05.2024 по 21.05.2024 перебував разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на р. Тетерів в с. Фрузинівка, де вони разом ловили рибу на вудилища. Спіймали кожен по кілька рибин. Після цього, 21.05.2024, ОСОБА_1 поїхав в с. Страхолісся, де купив рибу у невідомих свідку осіб, яка була заморожена. В подальшому, коли вони їхали додому, в смт. Іванків їх зупинили працівники поліції, які виявили в багажнику автомобіля куплену рибу та викликали СОГ.

Пояснення свідка ОСОБА_7 є аналогічними змісту пояснень ОСОБА_9 .

Свідки засвідчили свої дані копіями паспортів громадян України.

Суддя зазначає, що свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_7 не викликались до суду для дачі пояснень безпосередньо, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив,що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».

Відповідно до пункту «d» частини третьої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожному обвинуваченому гарантовано право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

У відповідності до вимог ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

За приписом ч.6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» - висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У постанові від 27.06.2019 у справі № 560/751/17, Верховний Суд визначив, що показання свідків не є належними доказами у справі, оскільки такі свідки у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень.

Верховний Суд у цій постанові наголосив судам на неухильному вжитті заходів щодо встановлення фактичних обставин справи.

При цьому, у своїй прецедентній практиці, даючи тлумачення Конвенції, Європейський Суд неодноразово повторював, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. Існують винятки з цього принципу, але вони не можуть призводити до порушення права на захист. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідування. Якщо підсудному було надано достатню й належну можливість спростувати такі показання при їх оголошенні або на пізнішому етапі провадження, саме по собі їх прийняття як доказів не суперечитиме вимогам пункту 1 та підпункту «d» пункту 3 статті 6 Конвенції. Але, з цього природно випливає, що у разі, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені статтею 6 Конвенції гарантії виявляються порушеними. Щодо показань свідків, допитати яких у присутності підсудного або його захисника виявилося неможливим, Європейський Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, узятий у поєднанні з пунктом 3 статті 6 Конвенції, вимагає від Договірних Сторін ужити конкретних заходів для того, щоб підсудний мав можливість допитати свідків, які свідчать проти нього, чи домогтися їх допиту. Однак, якщо немає підстав звинувачувати органи влади в недостатньо старанних зусиллях із забезпечення підсудному можливості допитати відповідних свідків, відсутність цієї можливості як така не означає необхідності припинення кримінального переслідування. Водночас слід з надзвичайною обережністю ставитися до доказів, отриманих від свідка за обставин, що не давали змоги забезпечити право сторони на захист тією мірою, якою Конвенція завжди вимагає забезпечувати його. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не мала можливості спростувати (пункт 41 справи «Олег Колесник проти України»).

Велика палата Верховного Суду в п. 33 постанови від 30.08.2023 у справі № 208/712/19, провадження № 13-47зво22, з посиланням на практику ЄСПЛ зазначила, що виклик і допит судом свідків з власної ініціативи є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки у результаті зазначених самостійних дій судові органи отримували додаткові докази, які використовували на обґрунтування своїх висновків про винуватість заявників у вчиненні адміністративних правопорушень. Цим самим, суди фактично перебирали на себе функцію прокурора щодо доведення обвинувачення (рішення у справах: «Карєлін проти росії» (Karelin v. Russia) від 20 вересня 2016 року, заява № 926/08, пункт 16; «Озеров проти росії» (Ozerov v. Russia), № 64962/01, пункт 53; «Кривошапкін проти росії» (Krivoshapkin v. Russia) від 27 січня 2011 року, заява № 42224/02, пункти 44, 45).

З огляду на те, що ОСОБА_1 як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не заявляв клопотання про виклик свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_7 до суду, суддя приходить до висновку про надання оцінки цим поясненням в сукупності з іншими матеріалами справи, що не суперечитиме наведеним вище релевантним положенням практики ЄСПЛ та ВП ВС.

ОЦІНКА СУДДІ

З огляду на встановлені обставини справи, застосовуючи відповідні правовідносини, суддя приходить до таких висновків.

Станом на час розгляду справи про адміністративне правопорушення, визначені ч. 2 ст. 38 КУпАП строки притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 85 КУпАП закінчились.

ОСОБА_1 заперечив проти закриття провадження у справі у зв?язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

За приписом ч.6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» - висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 07.02.2018 року по справі №910/18319/16, в рішенні Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 927/623/18, дійшов висновку про те, що з правового аналізу положень КУпАП вбачається, що застосування положень п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП (закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у разі закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП) можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні правопорушення провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

В пункті 33 Постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 927/120/18 від 16.08.2019, Касаційний господарський суд вважає, що прийняття ним судового рішення в даній справі № 927/120/18 не свідчить про відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому рішенні Верховного Суду від 07.02.2018 у справи № 910/18319/16 та рішенні Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 927/623/18, оскільки останні приймалися, як випливає з їх змісту, за фактично-доказової бази, відмінної від тієї, яка має місце в даній справі, що зумовлювало лише певну зовнішню схожість відповідних справ, але не свідчило про подібність правовідносин у них.

Відтак, обставина закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт вчинення адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, суддя приходить до висновку, що у зв`язку із закінченням строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, у разі встановлення за результатами розгляду справи в діях особи події і складу інкримінованого їй правопорушення, така особа визнається винуватою у її вчиненні, про те, справа підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

При цьому, у разі встановлення відсутності в діях особи події і складу адміністративного правопорушення, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

ОСОБА_1 інкримінується вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, відповідальність за яке настає за вчинення грубого порушення правил рибальства (рибальство із застосуванням вогнепальної зброї, електроструму, вибухових або отруйних речовин, інших заборонених знарядь лову, промислових знарядь лову особами, які не мають дозволу на промисел, вилов водних живих ресурсів у розмірах, що перевищують встановлені ліміти або встановлену правилами любительського і спортивного рибальства добову норму вилову).

Отже, які саме порушення правил рибальства є грубими, прямо визначено в диспозиції ч. 4 ст. 85 КУпАП.

Бланкетним нормами, які ставляться ОСОБА_1 в провину є пп. 1 п. 1 розділу IV правил любительського рибальства та с. 27, 63 Закону України «Про тваринний світ».

Відповідно до пп. 1 п. 1 розділу IV Правил любительського рибальства, затверджених наказом міністерства аграрної політики та продовольства України від 19.09.2022 № 700 (далі правила рибальства) забороняється добування (вилов) такими знаряддями лову, зокрема, сітками та пастками усіх типів та конструкцій, а також іншими сітковими знаряддями лову, за винятком раколовок конструкції «хапка» та підсак, встановлених цими Правилами розмірів.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про тваринний світ» у порядку загального використання об`єктів тваринного світу громадянам, у випадках, передбачених законодавством, дозволяється безоплатне любительське і спортивне рибальство для особистого споживання (без права реалізації) у визначених відповідно до законодавства водних об`єктах загального користування у межах встановлених законодавством обсягів безоплатного вилову і за умови додержання встановлених правил рибальства і водокористування.

В інших випадках любительське і спортивне рибальство здійснюються на праві спеціального використання об`єктів тваринного світу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України відповідно до цього та інших законів.

Згідно зі ст. 63 цього Закону, порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 21.05.2024 о 11 год. 40 хв., здійснював лов риби забороненими знаряддями лову, а саме сітками в р. Тетерів поблизу с. Фрузинівка Вишгородського району Київської області, внаслідок чого виловив рибу, перелік якої зазначено вище.

При цьому, як вбачається з витребуваних суддею матеріалів справи від відділення поліції № 1 Вишгородського РУП, ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції о 10 год. 00 хв. 21.05.2024 на кільцевій дорозі в смт. Іванків, де під час огляду автомобіля у нього було виявлено рибу, внаслідок чого на місце події викликано СОГ.

З огляду на обставини цієї справи, витребувані від відділення поліції матеріали справи є об`єктивними доказами стосовно часу та місця виявлення ОСОБА_1 з природними біоресурсами (рибою), які свідчать про те, що ОСОБА_1 був виявлений з рибою за годину часу раніше від того, що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, жоден з наявних в матеріалах справи доказів об`єктивно не свідчить про те, що ОСОБА_1 виявлено на р. Тетерів, де він, як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, здійснював лов риби сіткою в забрід.

Письмові пояснення ОСОБА_9 , які він надіслав суду 19.09.2024 за своїм змістом щодо обставин отримання ОСОБА_1 риби (її придбання за кошти в с. Страхолісся) узгоджуються з письмовими поясненнями, які у нього отримані 21.05.2024 працівниками поліції стосовно того, що ОСОБА_1 виявлену у нього рибу не виловив сітками з р. Тетерів в с. Фрузинівка, як це йому ставиться у провину, а придбав її в невідомих осіб в с. Страхолісся в мороженому виді.

З цих пояснень також вбачається, що разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_1 з ними разом був також ОСОБА_11 .

Слід зазначити, що суддя не вбачає сумнів у достовірності письмових пояснень ОСОБА_9 , оскільки він надав до розгляду справи судом аналогічні пояснення працівникам поліції. Тобто він, усвідомлюючи, що не буде особою, відносно якої відбуватиметься легалізований примус та переслідування держави в особі правоохоронних органів за вчинення правопорушення у сфері порушення правил рибальства, надавав пояснення, зміст яких не спрямований на надання недостовірних відомостей, спрямованих на побудову своєї позиції захисту в органах судової влади України.

Крім цього, як вбачається з наданих ОСОБА_1 матеріалів відеозапису на оптичному диску, які, судячи з їх технічного відображення, відзняті на мобільний телефон, водні біоресурси, які перераховувались на закритій території, мають твердо подібний вигляд, ззовні схожий на заморожений.

При цьому, у судді не виникає сумнівів у належності цих відеозаписів як доказів у цій справі, оскільки на фоні відеозаписів видно автомобіль чорного кольору, кузов типу «джип», про який зазначав ОСОБА_1 як про свій автомобіль, яким він керував.

Разом з цим, факт того, що автомобілем керував ОСОБА_1 підтверджується витребуваними суддею матеріалами з відділення поліції № 1 Вишгородського РУП (рапортом оперативного чергового).

Тому, з огляду на наведені обставини справи, доводи ОСОБА_1 про те, що він придбав виявлену у нього рибу в замороженому вигляді є більш переконливими від версії сторони обвинувачення, тоді як остання піддається обґрунтованому сумніву.

З наведеного слідує обґрунтований висновок про те, що виявлена у ОСОБА_1 риба, з огляду на їх твердо подібний (заморожений) стан, не могла бути ним виловлена сітками за кілька годин до того, як її було виявлено в автомобілі ОСОБА_1 , тим більше, що зазначений час виявлення ОСОБА_1 на березі р. Тетерів, який зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення (11 год. 40 хв.) не відповідає часу, відображеному в об`єктивному у цій справі джерелу доказів (рапорту оперативного чергового про зупинення автомобіля під керуванням ОСОБА_1 о 10 год. 00 хв.)

За таких обставин, суддя приходить до висновку, що факт вилову ОСОБА_1 водних біоресурсів сіткою в р. Тетерів поблизу с. Фрузинівка є недоведеним, він спростовується матеріалами справи, сторона обвинувачення не надала об`єктивних доказів існування такого факту (фото-, відеоматеріали з берегу р. Тетерів, фото ОСОБА_1 на р. Тетерів тощо.) Тому, такий факт є цілком сумнівним та в силу ст. 62 Конституції України тлумачиться на користь ОСОБА_1 .

При цьому, факт перевезення риби (у тому числі придбаної) не становить собою грубого порушення правил рибальства, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 85 КУпАП, оскільки диспозиція цієї норми КУпАП не передбачає відповідальність за перевезення риби в автомобілі.

Суддя також звертає увагу, що сам факт виявлення в салоні автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , заборонених знарядь лову (сіток і ятерів) не означає, що він здійснював лов риби за допомогою цих засобів, оскільки по-перше це не доведено, а по-друге, виявлена у ОСОБА_1 риба була замороженою, що виключає з точки зору формальної логіки факт її вилову за допомогою сіток, тим більше, що в матеріалах справи відсутні відомості про виявлення у ОСОБА_1 технічних засобів замороження продуктів харчування (холодильних чи морозильних камер тощо).

ВИСНОВКИ

Згідно з ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

За ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи у тому чи іншому діянні, оскільки він не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується зі стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25), оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року).

З наведеного слідує висновок про те, що відомості, які відображені у протоколі про адміністративне правопорушення повинні підтверджуватись долученими у встановленому законом порядку доказами, які відображають у своїй сукупності всю суть обставин протиправної поведінки правопорушника, наведених у протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою презумпцій. За відсутності таких ознак чи презумпцій не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява N 16347/02), «Малофєєва проти росії» (рішення від 30.05.2013, заява N 36673/04), «Карелін проти росії» (рішення від 20.09.2016 р, заява N 926/08), а також на встановлені суддею обставини цієї справи, суддя приходить до висновку, що направлені до суду матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 85 КУпАП та їх аргументація є сумнівними. Наявність цих сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Також в ході розгляду цієї справи, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що відомості, які відображені у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи, а тому, суддя приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього докази не можуть бути підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 85 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 85 КУпАП відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

ЩОДО ОКРЕМИХ ПИАТНЬ ДІЯЛЬНОСТІ Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у м. Києві та Київській області

У постанові судді у цій справі від 16.07.2024 зазначено про необхідність приведення у відповідність вимогам КУпАП протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього матеріалів справи, зокрема:

1.приєднати у друкованому вигляді до матеріалів справи текст-роз`яснення змісту протоколу про адміністративне правопорушення, протоколу огляду та вилучення речей і документів, у зв?язку з їх заповнення незрозумілим почерком;

2.долучити до протоколу про адміністративне правопорушення фотознімки, відомості про які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, однак які фактично до справи не долучені;

3.враховуючи право особи на справедливий судовий розгляд, ознайомити ОСОБА_1 з документами, які фактично долучені до справи, однак які не зазначені у графі протоколу про адміністративне правопорушення «до протоколу додається», а саме: додатком до протоколу про адміністративне правопорушення (складений від руки кульковою ручкою); протоколом огляду та вилучення речей і документів; актом огляду водних біоресурсів; квитанцією про отримання речей і документів, вилучених під час провадження у справах про адміністративні правопорушення № 166; квитанцією до протоколу від 21.05.2024; розрахунком матеріальної шкоди; витягом з Правил любительського рибальства та Закону України «Про тваринний світ».

Управлінням Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у м. Києві та Київській області (Київським рибоохоронним патрулем) (далі Управління) виконано вимоги судді, зазначені вище в п.п. 1 та 2.

На виконання п. 3 Управлінням зазначено, що воно не уповноважене на проведення оперативно-розшукової діяльності для розшуку осіб, які вчинили правопорушення.

Такі аргументи Управління є необґрунтованими та зазначені як неправильне трактування тексту судового рішення в частині усунення недоліків.

У постанові судді зазначено про необхідність ознайомлення ОСОБА_1 з документами, які фактично долучені до справи, однак які не зазначені у графі протоколу про адміністративне правопорушення «до протоколу додається». Постанова судді не містила вимоги про розшук ОСОБА_1 Текст постанови був зрозумілим та не піддавався додатковому тлумаченню.

При цьому, Управління не врахувало положення таких норм законодавства.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» Державне управління та регулювання у галузі рибного господарства здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері рибного господарства та рибної промисловості, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері рибного господарства, та інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх повноважень, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації.

Згідно з абзацом 10 ст. 10 цього Закону, посадові особи органів рибоохорони здійснюють державний контроль та управління в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та мають такі повноваження, зокрема, викликати посадових осіб, громадян України, іноземців та осіб без громадянства для надання усних або письмових пояснень у зв`язку з порушенням законодавства у галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів.

Відтак, Управління мало повноваження викликати ОСОБА_1 для його ознайомлення зі змістом матеріалів справи, про що могло б отримати відповідне письмове пояснення чи розписку про його ознайомлення з матеріалами справи про адміністративне правопорушення, щоб забезпечило дотримання його прав при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зокрема права знайомитись з матеріалами справи, яке кореспондується з обов`язком зазначати у протоколі про адміністративне правопорушення перелік доказів, якими обґрунтовується вчинення особою адміністративного правопорушення у сфері правил рибальства (абзац 2 п. 2.7 розділу 2 Інструкції з оформлення органами рибоохорони матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України від 09.04.2003 № 101), а не фактично перекладати на суд виконання своїх обов`язків неправильним трактуванням змісту судового рішення.

Також Управлінню слід наголосити на правильності процедури відшкодування шкоди внаслідок вчинення правопорушення.

З огляду на те, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, це питання не вирішується, однак Управлінню слід наголосити на такому.

У супровідному листі Управління просило суд вирішити питання про зобов?язання ОСОБА_1 сплатити збитки, завдані рибному господарству у розмірі 375 122 грн.

На користь кого посадові особи Управління просили стягнути збитки не зазначено, однак буквальний зміст зазначеної вимоги дає підстави для висновку, що Управління просило стягнути збитки на свою користь.

Така вимога не відповідає вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 40 КУпАП якщо у результаті вчинення адміністративного правопорушення заподіяно майнову шкоду громадянинові, підприємству, установі або організації, то адміністративна комісія, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про відшкодування винним майнової шкоди, якщо її сума не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а суддя районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду - незалежно від розміру шкоди, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Коли шкоду заподіяно неповнолітнім, який досяг шістнадцяти років і має самостійний заробіток, а сума шкоди не перевищує одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суддя має право покласти на неповнолітнього відшкодування заподіяної шкоди або зобов`язати своєю працею усунути її.

В інших випадках питання про відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, вирішується в порядку цивільного судочинства.

Відтак, шкода внаслідок вчинення правопорушення відшкодовується, якщо її завдано, громадянинові, підприємству, установі або організації.

Управління виконує свою діяльність від імені держави, а ст. 40 КУпАП не передбачає відшкодування шкоди при вирішенні за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення питань про відшкодування шкоди державі та містить бланкетну норму (ч. 3 цієї статті), яка передбачає, що в інших випадках питання про відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, вирішується в порядку цивільного судочинства.

Такий висновок судді диференціюється з повноваженням посадових осіб органів рибоохорони подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами, внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів, визначеним абзацом 15 ст. 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів».

Тому, питання про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами, внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів вирішується в порядку цивільного судочинства за позовами посадових осіб органів рибоохорони.

Щодо суб`єкта, на користь якого стягується шкода, завдана в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів спричинена, суддя наголошує на такому.

Згідно з приписами ст. 66 Конституції України, кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Відповідно до приписів ст. 10 Закону України «Про тваринний світ» громадяни відповідно до закону зобов`язані охороняти тваринний світ, сприяти відтворенню відновлювальних об`єктів тваринного світу, використовувати об`єкти тваринного світу відповідно до закону, відшкодовувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу.

За приписами ч. 1 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» - порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законом.

Частиною 1 статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Статтею 37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» передбачено, що водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України.

За приписами ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди, зокрема за рахунок частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього середовища. Таким чином, шкода, завдана внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів, повинна бути відшкодована відповідній місцевій раді за місцем завдання шкоди.

Відповідно до ст. 13 Конституції України та ст. 37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», в якій зазначається, що водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України.

Крім того, ст. 142 Конституції України визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відповідно до ст. 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і від імені та в інтересах територіальних громад, відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції.

Отже, органи місцевого самоврядування в межах своєї території є самостійними суб`єктами права власності на природні ресурси (в тому числі водні біоресурси).

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища зараховуються у місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до абзацу 11 частини 1 статті 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» посадові особи органів рибоохорони мають повноваження визначати розмір збитків, завданих рибному господарству, за затвердженими таксами та методиками.

З наведеного вбачається, що природні ресурси (в тому числі водні біоресурси), які відповідно до Конституції України та інших законодавчих актів є матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування, права власника (володіння, користування, розпоряджання) щодо яких, від імені Українського народу, здійснюють органи місцевого самоврядування, як юридичні особи, є майном певної територіальної громади.

Тому, спричинені збитки стягуються не на користь органів рибоохорони, а на користь територіальної громади.

Оскільки територіальна громада не є учасником цієї справи, а рішення про відшкодування шкоди може вплинути на її права та обов`язки, питання про відшкодування шкоди слід вирішувати в порядку цивільного судочинства.

ЩОДО ВИЛУЧЕНИХ РЕЧЕЙ І ДОКУМЕНТІВ

Відповідно до ч. 6 ст. 283 КУпАП постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 КУпАП речі і документи, що є знаряддям або безпосереднім об`єктом правопорушення, виявлені під час затримання, особистого огляду або огляду речей, вилучаються посадовими особами органів, зазначених у статтях 234-1, 234-2, 244-4, 262 і 264 цього Кодексу. Вилучені речі і документи зберігаються до розгляду справи про адміністративне правопорушення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням із Державною судовою адміністрацією України, а після розгляду справи, залежно від результатів її розгляду, їх у встановленому порядку конфіскують, або повертають володільцеві, або знищують, а при оплатному вилученні речей - реалізують.

У зв`язку з тим, що провадження у справі підлягає закриттю, застосувати до вилученої риби та сіток конфіскацію та реалізацію неможливо, оскільки вони застосовуються при накладенні адміністративного стягнення.

ОСОБА_1 в ході розгляд справи спростував факт того, що він за допомогою сітки та ятеря виловив з р. Тетерів виявлену та вилучену у нього рибу, однак не довів документально право власності на неї, що виключає можливість повернення йому вилученої риби, а оскільки сітки та ятерь є забороненими знаряддями лову відповідно до пп. 1 п. 1 розділу IV Правил любительського рибальства, затверджених наказом міністерства аграрної політики та продовольства України від 19.09.2022 № 700, їх повернення власнику виключається.

З огляду на викладене, єдиним способом вирішення питання про вилученні речі є їх знищення в порядку ст. 265 КУпАП.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Питання судових витрат суддя вирішує у відповідності до ст. 40-1 КУпАП.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку накладено адміністративне стягнення.

Оскільки у цьому випадку провадження у справі підлягає закриттю, судовий збір слід віднести на рахунок держави.

На підставі ст.ст. 19, 62 Конституції України, керуючись ст.ст. 7, 36, 40-1, 85, 245, 247, 251, 256, 266, 268, 280, 283-285 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 визнати невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у його діях події і складу зазначеного адміністративного правопорушення, закрити провадження у справі.

Тимчасово вилучене майно, а саме: сітку із монофілу (L 30 m, h 1.5 m, a 50 mm) ятерь та виловлену рибу таких видів і в такій кількості: сом 13 екз., лящ 33 екз., щука 2 екз., окунь 2 екз., лин 5 екз., карась сріблястий 65 екз., судак 5 екз., йорш 2 екз., сазан 10 екз., плітка 18 екз., плоскирка 30 екз, знищити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржена особами, визначеними ч. 2 ст. 294 КУпАП до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Іванківський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня вручення копії постанови.

Суддя Н.П. Слободян