БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 492/398/24
Провадження № 3/497/394/24
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.04.2024 року м.Болград
Суддя Болградського районного суду Одеської області Кодінцева С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно
ОСОБА_1 , уродженця м. Болград Болградського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , особу, якого встановлено на підставі паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Болградським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 05.01.1999 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ,
про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.163-1 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2756-VI зі змінами, в частині заниження податку на прибуток на загальну суму 29 380 гривень, в тому числі за рік 2020 року на суму 22 079 гривень, за рік 2021 року на суму 7 301 гривень;
п. 188.1 ст.188 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ, зі змінами, в частині заниження податку на додану вартість на загальну суму 32 644 гривень, в тому числі за вересень 2020 - 10 649 гривень. жовтень 2020 - 1 875 гривень, листопад 2020 - 9 819 гривень, грудень 2020 - 2 189 гривень, вересень 2021 - 1 830 гривень, жовтень 2021 - 128 гривень. листопад 2021 - 5 490 гривень, грудень 2021 - 664 гривень.;
та п.201-,10 ст.201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-УІ,зі змінами, в частині не реєстрації податкових накладних на суму податку на додану вартість - 32 644 гривень, згідно акту перевірки від 09.01.2024 №606/15-32-07-01-10/41710657.
Згідно постанови Одеського апеляційного суду від 28.03.2024 року вищезазначені матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.163-1 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення надійшли на розгляд за територіальною підсудністю до Болградського районного суду Одеської області суду 15 квітня 2024 року (а.с.24).
Всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення - сукупності юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене протиправне діяння як конкретне адміністративне правопорушення.
Стаття 278 КУпАП регламентує, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст.ст.251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, а тому суд не може виконувати одночасно функцію дізнання, обвинувачення і правосуддя.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.
Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Зокрема, у справі «Barbera, Messegu and Jabardov. Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Як убачається із матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення ґрунтується на акті про результати документальної планової виїзної перевірки.
Відповідно до змісту п.86.1.ст.86 Податкового кодексуУкраїни результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.
Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.
У своїй практиці Верховний Суд уже неодноразово наголошував на тому, що акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та висновки інспектора щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства, не породжує, не змінює та не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність. В силу норм Податкового кодексу України акт перевірки лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених можливих порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій, він не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню.
Дана правова позиція викладена в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №П/811/2893/14.
Судовим розглядом встановлено, що Акт про результати документальної планової виїзної перевірки №606/15-32-07-01-10/41710657 складено «09.01.2024 року», протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - «26.01.2024 року» (а.с.5).
Таким чином датою виявлення адміністративного правопорушення є дата «09.01.2024 року», а відтак строк накладення адміністративного стягнення сплив 09.04.2024 року.
Згідно зі ст.38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині третій цієї статті.
Визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.
Пунктом 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 17 жовтня 2014 року «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» роз`яснено, що судам слід дотримуватись вимог статей 277, 277-2, 278 КУпАП під час розгляду справ про адміністративні правопорушення. При цьому необхідно звернути увагу на те, що статтею 277 КУпАП встановлено строки розгляду справи про адміністративні правопорушення і справа має бути розглянута навіть у разі порушення такого строку, а строки накладення адміністративного стягнення, передбачені статтею 38 КУпАП, не можуть бути продовжені.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.
Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається за сплином часу.
Оскільки дата виявлення правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 09.01.2024 року, то строк накладення адміністративного стягнення за вчинення цього адміністративного правопорушення за ст.163-1 ч.1 КУпАП сплив 09.04.2024 року.
В даних умовах зазначені вище обставини унеможливили розгляд справи в межах трьох місячного строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст. 38 КУпАП.
Положеннями п.7 ч.1 ст.247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: - закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Таким чином, провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю згідно п.7 ч.1 ст.247 КУпАП України у зв`язку зі спливом строку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і неможливістю у зв`язку з цим накладення на нього адміністративного стягнення.
Відповідно до положень ст.40-1 КУпАП судовий збір стягується в разі накладення на особу адміністративного стягнення. Оскільки, на ОСОБА_1 адміністративне стягнення не накладено, підстави для стягнення судового збору відсутні.
З урахуванням наведеного судовий збір слід віднести на рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 3, 8, 9, 62 Конституції України, ст.ст.9-11, 33, 172-18, 221, 245, 247 ч.1 п.7, 251, 266, 283-285, 294 КУпАП, суд,
Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.163-1 ч.1 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП - закрити у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя С.В.Кодінцева