Справа № 585/2682/24
Номер провадження 3/585/783/24
П О С ТА Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м.Ромни

Суддя Роменського міськрайонного суду Сумської Євтюшенкова В. І.,

розглянувши матеріали, які надійшли від Роменського районного відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого в ПП «Компанія « Надежда», мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , протягом року до адміністративної відповідальності не притягувався,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

До Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №655728 від 06.06.2024, відповідно до якого 06 червня 2024 року о 08 год. 43 хв. в м. Ромни по вул. Прокопенка водій ОСОБА_1 керував автомобілем Шкода Рапід д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатора Alcotest Drager 6820 результат 1,63%, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи повідомлений, до суду не з`явився.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Шунько О.Г. 19.08.2024 подав до суду клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Свою позицію мотивує тим, що протокол, складений відносно ОСОБА_1 є незаконним, так як складений з грубим порушенням норм чинного законодавства. Зазначає, що з відеозапису долученого до справи вбачається, що працівники поліції безпричинно почали рух за автомобілем Шкода Рапід,р.н. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , який, не порушуючи ПДР рухався по вул. Горького в м. Ромни. Завчасно подавши сигнал повороту ліворуч, він повернув на вул. Прокопенка, після чого повернув праворуч на АЗС, подавши відповідний сигнал покажчика повороту та закінчив рух. До автомобіля підішли працівники поліції з невідомою особою у військовій формі, не повідомили, про причину зупинки, ні про порушення водієм ПДР, наголосили, що ОСОБА_1 перебував за кермом і вони мають право перевірити його документи. Захисник, з посиланням на ст. 36 Закону України «Про національну поліцію» вказує, що працівниками поліції не задокументовано і не долучено до матеріалів справи жодних належних доказів на підтвердження законності зупинки автомобіля згідно указаної статті Закону, а тому їх подальші дії є незаконними, суперечать ЗУ «Про дорожній рух» й ПДР, є підставою вважати, що всі наступні дії та здобуті у справі дані, в тому числі процедура огляду водія, неправомірні за правовим принципом «плодів зіпсованого дерева». Крім того, під час проходження водієм огляду на місці та під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не було належно роз`яснено і забезпечено реальне право на допомогу адвоката, що є істотним процесуальним порушенням його права на правовий захист та свідчить про істотне порушення прав ОСОБА_1 на захист при складанні протоколу.

24.09.2024 захисник Шунько О.Г. надав суду заяву, про розгляд справи у його відсутності, подане раніше клопотання про закриття провадження у справі підтримав з підстав, що у ньому викладені.

Дослідивши матеріали адміністративної справи стосовно особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини у їх сукупності, суддя встановив наступні обставини справи.

Відповідно до ст.1 КУпАП, завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку із адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законів.

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення.

Стаття 252 КУпАП зобов`язує орган (посадову особу) оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вирішуючи питання щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення, суддя враховує наступне.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суддя керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Таким чином, під час розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності, оскільки санкція вказаної статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає штраф, розмір якого значно перевищує прожитковий мінімум для осіб працездатного віку в Україні, а також передбачає обов`язкове позбавлення права керування транспортним засобом.

Верховний Суд також неодноразово зазначав, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Положеннями ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Аналогічні положення фактично висловлені Європейським судом з прав людини в остаточному рішенні від 06.06.2018 у справі «Михайлова проти України», який зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

Таким чином, обов`язок щодо доведення вказаних обставин покладається на працівників поліції, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення час зупинки.

До суду викликався інспектор СРПП Роменського РВП Мироненко Р.О. (а.с.21), відповідний виклик отримано відповідальною особою канцелярії поліції (а.с.23), але інспектор до суду не з`явився, причин своєї неявки не повідомив.

Таким чином, роль посадової особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, обмежилась переданням на розгляд суду протоколу. Після виконання цієї функції ця посадова особа не відіграла ролі у провадженні. Іншими словами, під час провадження у суді не було «сторони обвинувачення», що означає, що у судовому засіданні не було нікого, хто б міг заперечити стороні захисту ( подібне див. п. 63 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Михайлова проти України).

Суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

На відеозаписі, долученому до матеріалів справи (а.с.9) зафіксований рух автомобіля, яким у вказаний у протоколі день та час керував ОСОБА_1 , заїзд указаного автомобіля на майданчик АЗС в м. Ромни по вул. Прокопенка, дії працівників поліції, які підійшли до автомобіля, не представившись, заявили вимогу про надання їм документів, після чого працівник поліції вказує на те, що від водія відчувається запах спиртного і пропонує пройти огляд на визначення стану сп`яніння на місці за допомогою спеціального технічного засобу. Не відразу, але водій погоджується пройти огляд. ОСОБА_1 проходить огляд, виконуючи роз`яснення працівників поліції, який вказує, як користуватись приладом. Результат тестування 1,63 проміле. Працівник поліції повідомляє ОСОБА_1 , що він перебуває у стані сп`яніння, реєструє правопорушення, і йде до патрульного автомобіля, де складає відповідний протокол. Після складання протоколу зачитує його зміст ОСОБА_1 .

Але, досліджуючи відеозапис, встановлено, що, як до складання протоколу, так і під час його складання та після, співробітниками поліції особі, відносно якої складався протокол про адміністративне правопорушення, взагалі не роз`яснюються його права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, що є порушенням права на захист.

Також під час огляду відеозапису встановлено, що після проведення огляду працівником поліції не з`ясовувалось, чи погоджується ОСОБА_1 з показниками приладу і результатом огляду, а як, указано вище, працівник поліції відразу повідомляє, що водій у стані сп`яніння і що відносно нього складатимуть протокол за порушення вимог ч.1 ст. 130 КУпАП.

Проте, згідно із ч.3 ст.266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до ч.5 ст.266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Зазначене ставить під сумнів проведений поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів огляд (а.с.3).

Крім цього, під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_1 в порушення вимог ст. 266 ч.1 КУпАП не був відсторонений від права керування транспортним засобом, хоча у протоколі поліцейський зазначає, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Також, всупереч чинному законодавству про адміністративні правопорушення, водія не було відсторонено від керування транспортним засобом, що вбачається з долученого до справи відеозапису (а.с.9).

Більше того, в порушення вимог ч.1 ст. 265-1 зазначеного Кодексу у ОСОБА_1 не було тимчасово вилучене посвідчення водія, що вбачається як з відеозапису, так і з протоколу про адміністративне правопорушення.

Також, заслуговують на увагу доводи захисника про відсутність законних підстав зупинки водія.

Так, пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено за наявності яких підстав поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Частиною 3 статті 35 Закону передбачено, що поліцейський зобов`язаний проінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

З відеозапису, долученого до матеріалів справи, не вбачається порушення водієм ОСОБА_1 правил дорожнього руху до моменту зупинки транспортного засобу. На запитання останнього щодо причини зупинки, працівник поліції відповідь не надає.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-р 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Згідно рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо, є неналежними доказами.

В рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження - не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Розглядаючи питання ефективного засобу правового захисту Європейський суд з прав людини в п. 114 Рішення від 10 вересня 2010 року у справі «Макфарлейн проти Ірландії» (заява № 31333/06), п. 38 Рішення Великої Палати від 29 березня 2006 року у справі «Ріккірді Піссаті проти Італії» (заява № 62361/00) зазначив, що засіб є ефективним тільки якщо він доступний та достатній.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Сукупний аналіз зазначених вище обставин свідчить про те, що поліцейським грубо порушено вимоги законодавства щодо проведення освідування особи та оформлення адміністративних матеріалів, а саме ст. 266 КУпАП щодо порядку огляду на стан сп`яніння, порушено вимоги ч.1 ст. 265-1 КУпАП, Закону України «Про національну поліцію», а також порушено право на захист особи, щодо якої складався протокол про адміністративне правопорушення, а тому приходжу до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст. 247 цього ж Кодексу.

Керуючись ст.ст. 247, 283-285 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд Сумської області шляхом подачі скарги протягом 10 днів з дня її винесення.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В.І.Євтюшенкова