1Справа № 335/7145/24 3/335/2104/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Калюжна В.В., розглянувши у судовому засіданні адміністративний матеріал, який надійшов від Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 221192 від 10.06.2024 року, гр. ОСОБА_1 10.06.2024 року, о 00 годині 31 хвилині, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно пасинка, а саме: висловлювався словесними образами, принижував, погрожував, чим міг завдати можливої шкоди здоров`ю потерпілого.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не визнав, наполягав на тому, що будь-якого насильства відносно пасинка - ОСОБА_2 не вчиняв, вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 280 КУпАП визначено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясовується, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Об`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, полягає в умисному вчиненні будь-яких дій зазначених у вказаній статті, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливості настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

З наданих суду матеріалів встановлено, що на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суду надано наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 221192 від 10.06.2024 року; інформаційну довідку співробітників поліції; протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10.06.2024 року; письмові пояснення ОСОБА_2 ; письмові пояснення ОСОБА_3 ; письмові пояснення ОСОБА_1 ; терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 413228 від 10.06.2024 року; зобов`язання ОСОБА_1 щодо виконання термінового заборонного припису; копію паспорту гр. ОСОБА_1 ; форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 10.06.2024 року;

З наданих у судовому засіданні пояснень ОСОБА_1 встановлено, що він проживає разом із співмешканкою ОСОБА_3 та її сином ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . Співмешканка та пасинок систематично вживають алкогольні напої. 10.06.2024 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на кухні розпивали алкогольні напої, чим заважали ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, він підійшов до них та попередив, що йому зранку на роботу, після чого між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зав`язався конфлікт, ОСОБА_2 ображав ОСОБА_1 та пізніше викликав поліцію.

Разом з тим, з інформаційної довідки, долученої до матеріалів справи вбачається, що прибувши на місце виклику, співробітників поліції зустрів ОСОБА_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та пояснив, що в нього виник словесний конфлікт з ОСОБА_1 , який, зі слів ОСОБА_2 , також начебто перебував у стані сп`яніння та розбив йому телефон, у подальшому обидві сторони виявили бажання написати заяви стосовно один одного щодо вчинення обопільного домашнього насильства.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству, домашнім насильством є діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктами 4 та 7 частини 2 статті 3 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Нормами зазначеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Вбачається, що вчинення інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення фактично ґрунтується на показах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які однак не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Так, згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , долученими до матеріалів справи вбачається, що 10.06.2024 опівночі вони вживали алкогольні напої. ОСОБА_3 знаходилась із сином на кухні, у той час як ОСОБА_1 відпочивав у сусідній кімнаті. ОСОБА_1 постукав їм у двері, після чого між ним та ОСОБА_2 розпочався словесний конфлікт.

Невід`ємною складовою інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення повинно бути таке насильство, яке проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, яке могло завдати чи завдало шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

На переконання суду, достатніх доказів на підтвердження обставин, викладених у протоколі матеріали справи не містять. Суду не надано будь-яких даних, з урахуванням яких можливо було б достовірно встановити факт спричинення ОСОБА_2 будь-якого насилля з боку ОСОБА_1 , не вбачається проведення медичного огляду особи з приводу виявлення фізичного впливу на нього, а також відповідного медичного висновку. Будь-яких фото матеріалів, які б підтверджували обставини події, в тому числі доказів завдання шкоди психологічного характеру, ступінь якої доводив би об`єктивну сторону правопорушення, суду не надано.

Крім того, вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами, що є необхідним елементом складу даного правопорушення. Проте, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що свідки події відсутні.

Жодним із здобутих доказів у справі не підтверджено вчинення ОСОБА_1 такої форми домашнього насильства як завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої особи, окрім цього не встановлено чи викликали дії ОСОБА_1 будь-які наслідки, передбачені п. 14 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

За встановлених обставин суд приходить до висновку, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.

З досліджених судом матеріалів не встановлено обставин, які б доводили наявність в діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, яка виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, спрямованого на члена сім`ї, а виникнення між сторонами конфліктної ситуації не свідчить про вчинення адміністративного правопорушення, за відсутності обов`язкових ознак його складу.

На переконання суду, долучені до адміністративного матеріалу докази є сумнівним та не підтверджують наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року; стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Стаття 62 Конституції України зазначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таке положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, так як його вину не доведено належним чином, а обґрунтовано на припущеннях, що є неприйнятним та суперечить нормам, як національного, так і міжнародного законодавства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного, дана справа підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 9, 173-2, 247, 251, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя В.В. Калюжна