ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/6986/24 Суддя суду 1 інстанції: Шевченко Г.С
Провадження № 33/818/1843/24

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2024 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Савенка М.Є. вирішуючи питання щодо можливості розгляду матеріалів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.12.2024, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_2 , 1992 р.н.,

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто судовий збір на користь держави в сумі 605,60 грн.

На вказану судову постанову ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову районного суду та призупинити провадження у справі, у зв`язку із набуттям ОСОБА_3 статусу особи військовослужбовець та виконання ним обов`язків військовослужбовця на період до моменту зміни статусу особи ОСОБА_3 .

Перевіривши матеріали справи, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню апелянту з наступних підстав.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Згідно ч. 1 ст. 271 КУпАП, у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга подана ОСОБА_1 , яка на підтвердження своїх повноважень надала суду апеляційної інстанції копію довіреності на представництво інтересів ОСОБА_3 .

Договір про надання правової допомоги ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутній.

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Рішенням Конституційного Суду України № 13-рп/2000 від 16.11.2000 року роз`яснено, що положення ч.1 ст.59 Конституції України слід розуміти як конституційне право підозрюваного, обвинуваченого і підсудного при захисті від обвинувачення та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою отримання правової допомоги вибирати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

При цьому положення ч. 1 ст. 268 КУпАП, за яким обмежується право на вільний вибір особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, як захисника своїх прав, крім адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи визнано такими, що не відповідають Конституції України.

Вказане рішення було ухвалене в листопаді 2000 року і відповідало положенням діючої на той час редакції Конституції України. В той же час Законом № 1401-VIII від 02.06.2016 року Конституцію України доповнено ст. 131-2, відповідно до якої виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Цим же Законом розділ XV «Перехідні положення» Конституції України доповнено п. 16-1, згідно з яким представництво за ст. 131-2 виключно адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, відповідно до положень ст. 131-2 Конституції України, яка є нормою прямої дії, з 1 січня 2018 року виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в судах апеляційної інстанції.

Водночас, відповідно до Єдиного реєстру адвокатів України, в зазначеному реєстрі відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 видавалося свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю у відповідності до вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року зі змінами та доповненнями.

Відтак враховуючи те, що представництво у судах здійснюється виключно адвокатом, а право на заняття адвокатською діяльністю у Орел Н.О. відсутнє, вважаю, що він не відноситься до осіб, які вправі подавати апеляційну скаргу.

За таких обставин приходжу до висновку, що апеляційна скарга Орел Н.О. на постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.12.2024 підлягає поверненню особі, що її подала.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.12.2024 про притягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, разом з доданими матеріалами повернути особі, яка її подала через суд першої інстанції..

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя М.Є. Савенко