Справа № 459/2341/24 Провадження № 3/459/722/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2024 року суддя Червоноградського міського суду Львівської області Рудаков Д. І., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли від Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 КУпАП,

Вс т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №116848 від 24.08.2024 року, ОСОБА_1 24.08.2024 о 02 год 19 хв. в м.Червоноград по вул. Івасюка, 2, керував транспортним засобом «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мовлення, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Drager Alkotest 6820 та в медичному закладі у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

18.09.2024 адвокат Спічак М. Л., яий діє в інтересах ОСОБА_1 подав заперечення, в якому він просив звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст.ст. 17,18 КУпАП у зв`язку із перебуванням його у стані крайньої необхідності, а провадження у справі закрити, з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування заперечення вказав, що долучені до протоколу матеріали не можуть бути належними та допустимими доказами. Зазначив, що ОСОБА_1 автомобілем в стані сп`яніння не керував, від проходження медичного огляду в установленому порядку, зокрема в медичному закладі, не відмовлявся. Натомість, перебуваючи у стані крайньої необхідності, на території стоянки автомобілів, здійснив рух автомобіля заднім ходом на відстань не більше 2-ох. метрів, виключно для того, щоб надати можливість проїхати автомобілю, який перевозив його малолітню сестру з приступом «епілептичного нападу» для надання невідкладної медичної допомоги. Складений на нього протокол є не законним, відомості зазначені в протоколі не відповідають дійсності і не підтверджені належними та допустимими доказами. Зокрема у тексті протоколу вказано два різні місця вчинення адміністративного правопорушення по АДРЕСА_2 після чого в протоколі зроблено виправлення і ручкою дописано місце правопорушення АДРЕСА_3 , однак жодне з них не відповідає дійсності. В той час, як дана подія відбулась по АДРЕСА_4 , що підтверджується показами свідків. Крім цього, в протоколі відсутні відомості про дії водія щодо ухилення від огляду, а також відсутні відомості про прилад за допомогою якого ОСОБА_1 мав би проходити огляд на місці зупинки. Враховуючи вищенаведене, вважає, що правопорушення було вчинено в стані крайньої необхідності, тобто своїми діями ОСОБА_1 відвертав настання більшої можливої шкоди життю та здоров`ю малолітньої ОСОБА_2 , яка потребувала невідкладної медичної допомоги, аніж суспільна небезпека від порушення Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому заперечив, вказав, що 24.08.2024 року приблизно о 1 год припаркував свій автомобіль на стоянці навпроти будинку. Оскільки, стоянка автомобілів була переповнена, то свій автомобіль, припаркував в другий ряд закривши виїзд із стоянки. Згодом зустрів сусіда ОСОБА_3 з яким спілкувався приблизно до 2 год. ночі та пили пиво. В цей час його мати повідомила, що у його сестри ОСОБА_4 почався «епілептичний приступ» і необхідно її терміново відвезти в лікарню. Побачивши на стоянці автомобіль з «фішкою» таксі, мати попросила водія таксі терміново відвезти дочку для надання невідкладної медичної допомоги. Однак, коли водій таксі, намагався виїхати із стоянки, йому перешкоджав виїзд автомобіль ОСОБА_1 . Тому, водій таксі попросив відігнати даний автомобіль. Однак, ОСОБА_5 відмовився, пояснюючи, що вживав алкогольні напої, тому запропонував водію таксі від`їхати його автомобілем. Натомість, водій таксі категорично відмовився. В подальшому, приступ сестри ускладнювався і він побачив як сестру кидало по салону автомобіля, тому щоб відвернути шкоду, яка могла статися з сестрою, перебуваючи у стані крайньої необхідності здійснив рух автомобіля заднім ходом на відстань не більше 2-ох метрів, виключно для того, щоб надати можливість проїхати автомобілю, який перевозив його малолітню сестру з приступом «епілептичного нападу» для надання невідкладної медичної допомоги. Запевнив, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі він не відмовлявся, а відомості зазначені в протоколі не відповідають дійсності і не підтверджені належними та допустимими доказами,

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що 24.08.2024 близько 02:00 год, у її доньки відбувся «епілептичний напад». Оскільки, її син ОСОБА_1 відмовився відвезти доньку до лікарні, пояснивши, що вживав алкогольні напої, тому вона попросила водія таксі, який на той час перебував біля будинку. Однак коли водій таксі намагався виїхати із стоянки, дорогу загороджував автомобіль сина, що унеможливлювало вподальшому рух автомобіля. На прохання відігнати автомобіль сина, водій таксі їй відмовив. Разом із тим її доньці ставало все гірше, тому вона примусила сина від`їхати декілька метрів, щоб звільнити проїзд. Запевнила, що син керував автомобілем, оскільки небезпека життя та здоров`я малолітньої сестри за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, а заподіяна шкода с менш значною, ніж відвернена шкода, адже дитина могла померти.

Свідок ОСОБА_3 суду повідомив, що 24.08.2024 близько 01:00 год, перебував у під`їзді будинку за адресою : АДРЕСА_4 . Пригадує, що в його сусід ОСОБА_1 припаркував свій автомобіль в другий ряд закривши виїзд із стоянки. Згодом, зустрівшись із сусідом, вони спілкувались приблизно до 2 год. ночі та пили пиво. В цей час мама сусіда повідомила, що у його сестри ОСОБА_4 почався «епілептичний приступ» і необхідно її терміново відвезти в лікарню. Стверджував, що саме необхідність надання невідкладної допомоги малолітній ОСОБА_4 примусила ОСОБА_7 сісти за кермо і надати проїзд автомобілю таксі.

Захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні просив закрити провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, з підстав викладених у запереченні. Разом із тим, додав, що огляд було проведено з порушенням вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції, оскільки відсутність безперервного відеозапису позбавляє можливості об`єктивно встановити обставини події. Крім цього, на місці зупинки ОСОБА_1 не було запропоновано пройти освідування за допомогою технічного засобу.

Заслухавши пояснення учасників по справі, вивчивши матеріали справи, суддя прийшов до такого висновку.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, згідно зі ст. 245 КУпАП, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ч.1 ст.130КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортного засобу особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Таким чином, об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП полягає, зокрема, у відмові від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд.

Щодо клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст.ст. 17,18 КУпАП у зв`язку із перебуванням його у стані крайньої необхідності, суд вважає, що таке не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Доводи адвоката та ОСОБА_1 про те, що він керував автомобілем у вимушено, у стані крайньої необхідності суд не приймає до уваги. Оскільки, в ході дослідженого в якості доказу відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що відразу після зупинки автомобіля під час комендантської години, ОСОБА_1 пояснюючи необхідність керування транспортним засобом, зазначив, що прибув у гості до друга та подруги. Надалі, розмови щодо хвороби сестри із відеозапису судом не вбачається. Крім цього, доказів того, що у сестри був напад саме 24.08.2024, інформації проте де надавали медичну допомогу, сторона захисту не надала та такі доводи спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Суд звертає увагу на суперечності, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, який містить виправлення.

Відповідно до п.7 Розділу ІІ Інструкції «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1376,від 06 листопада 2015 року, не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

Як вбачається з матеріалів провадження, вони містять оригінал протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №116848 від 24.08.2024 відносно ОСОБА_1 , а також його копію. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 24.08.2024 року керував транспортним засобом по вул. Івасюка, 2, у м Червонограді у стані алкогольного сп`яніння, разом з тим місцем скоєння правопорушення зазначено кульковою ручкою адресу: АДРЕСА_3 . Разом із тим, як вбачається із пояснень порушника та свідків наданих у судовому засіданні, дана подія відбувалась за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_4 , що є неприпустим і вказує на недопустимість вказаного документу як доказу.

Відповідно до змісту ст.266 КУпАП та Інструкції якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння, та відповідно за ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Результати огляду зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів складається у двох примірниках, один з яких вручається особі, щодо якої проводився цей огляд. У разі виявлення стану алкогольного сп`яніння в результаті проведення огляду з використанням спеціальних технічних засобів складається протокол про адміністративне правопорушення, до якого долучаються акт огляду на стан сп`яніння та роздруківка із результатом огляду з використанням спеціального технічного засобу (у разі наявності).

Проте у наданих до суду матеріалах справи, відсутні матеріали відео фіксації пропозиції проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки. Свідки під час огляду також не залучалися. Згідно поданих суду доказів, зокрема Акту огляду на стан алкогольного сп`янінння з використанням спеціальних технічних засобів, останній складений без дати його проведення (відтак не можливо зрозуміти, коли саме він був складений та при яких обставинах, і знову при Огляді не було вказано свідків, що є окремою підставою вважати проведення такого огляду на стан алкогольного сп`яніння недійсним. Крім того, в Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (без дати), який долучений до протоколу, відсутні дані, коли саме і де (в якому місці) складений цей акт, відтак наведене свідчить, що такий Акт не може братися судом до уваги при прийнятті рішення у справі.

З наведеного видно, що огляд проведено із порушенням вимог ст.266 КУпАП.

Згідно ч.4 ст.266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Суд не може залишити поза увагою той факт, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази стосовно роз`яснення прав та обов"язків ОСОБА_1 , чи роз`яснювалось поліцейськими його право на правову допомогу та його бажання скористатись такою, а також дотримання процедури складання самого протоколу про адміністративне правопорушення.

Як зазначалось вище, складення направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів в присутності ОСОБА_1 чи ознайомлення його з ним відеозаписом не зафіксоване.

Оглянувши у судовому засіданні відеозапис, вбачається що відеозйомка проводилася епізодично, на відео не повністю відображено процесуальні дії, що не дає можливості відтворити події, які передували складенню Протоколу, відсутні відеозаписи коли було оформлено Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, тощо, тобто фрагментарність здійснення відеозаписів, а також на їх відсутність (при складанні деяких документів) ставить під сумнів допустимість таких відеозаписів в якості доказів, а оскільки відповідно п.3.5 розділу III Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 р. №100, встановлює, що після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно та відеозйомка (фіксація) повинна бути безперервною, суд також не може визнати дані докази належними і допустимими, з врахуванням положень статті 266 КУпАП, що також свідчить про суттєві порушення з боку працівників поліції.

Таким чином, через неповноту вчинених органом поліції процесуальних дій, суддя позбавлений можливості перевірити обставини, викладені в протоколі, а також спростувати твердження ОСОБА_1 та встановити істину у справі, тобто наведене свідчить про те, що Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суддя зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Відповідно до ст.251КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото-і кіно зйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України" (з урахуванням первісного визначення принципу "поза розумним сумнівом" у справі "Авшар проти Туреччини") доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Суд звертає увагу на відсутність доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 саме по вул.Івасюка, 2, як зазначено в протоколі, пропонування пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Аlcotest та відмову від проходження останнім, складання Акту огляду на стан сп`яніння безпосередньо після відмови.

З досліджених доказів суд зрозумів, що ОСОБА_1 є юридично необізнаною особою, яка до кінця і не зрозуміла, що відбувається, вважав, що вже йде розгляд протоколу та його притягують до відповідальності за те, що він проїхав на транспортному засобі пару метрів у дворі, а насправді відносно нього складено протокол за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння на допомогою приладу Alcotest, на відеозаписі зафіксована суцільна суперечка працівника поліції та можливого правопорушника. На переконання суду, все ж таки повинен був би дотриманий процесуальний порядок поліцейським, а саме представлення, повідомленння причини зупинки, роз`яснення прав та обов`язків, пояснення суті правопорушення. Чого зроблено не було на місці скоєння правопорушення, яке в свою чергу не відповідає дійсності.

Суд позбавлений можливості збирати докази та повертати матеріали на доопрацювання, а повинен розглянути справу на підставі представлених доказів.

Зазначене в своїй сукупності дає підстави судді дійти висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а, відтак, провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 283,284,289 КУпАП, суддя, -

П о с т а н о в и в :

В клопотанні адвоката Михайла Спічака відмовити.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Д. І. Рудаков