КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/1585/24
№ апеляційного провадження: 33/824/2340/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2024 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Слюсар Т.А., вирішуючи питання про прийняття апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року, у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 163-1 КУпАП та накладено на неї штраф на користь держави у розмірі 170 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Не погодившись із вищевказаною постановою суду, 30 березня 2024 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просила постановуОболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року скасувати та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Крім того в апеляційній скарзі міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року, яке обґрунтоване тим, що про існування оскаржуваної постанови ОСОБА_1 стало відомо лише 15 березня 2024 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, оскільки вона не була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. У зв`язку з чим просить поновити строк на оскарження постанови суду.

Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

За змістом положень ч. 2 ст. 294 КУпАП, строк на апеляційне оскарження постанови судді, пропущений із поважних причин, може бути поновлений особі, яка звертається із відповідним клопотанням.

Перевіривши доводи клопотання та матеріали справи, слід дійти висновку, що в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови слід відмовити, враховуючи наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 не брала участь у ході розгляду справи судом першої інстанції.

В апеляційній скарзі вказує, що про оскаржувану постанову дізналася з ЄДРСР 15 березня 2024 року й 30 березня 2024 року звернулася до суду з апеляційною, тобто після закінчення строків на апеляційне оскарження постанови судді.

На думку апеляційного суду, ОСОБА_1 мала реальну можливість своєчасно подати апеляційну скаргу, але не скористалася своїм правом на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції у визначений законом десятиденний строк.

Строк з дати (15 березня 2024 року) коли скаржниця дізналася про оскаржувану постанову суду закінчився 27 березня 2024 року, тоді як апеляційну скаргу подано 30 березня 2024 року.

Про поважність причини на поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані скаржником.

Проте, будь-яких об`єктивних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для оскарження постанови судді у визначений законом строк ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не наведено.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі № 3236/03 "Пономарьов проти України" зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах "Науменко проти України" від 9 листопада 2004 року, "Полтораченко проти України" від 18 січня 2005 року та "Тімотієвич проти України" від 08 листопада 2005 року.

Враховуючи вищевикладене, зазначені скаржницею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є непереконливими та неповажними, оскільки нею не надано доказів наявності істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне оскарження постанови суду першої інстанції, а відтак суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_1 слід відмовити в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року, а апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 294 КУпАП повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року - повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Слюсар Т.А.