ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/4431/23 Номер провадження 33/814/563/24Головуючий у 1-й інстанції Путря О. Г. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Дороженко Р.Г., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Баранової В.І., прокурора Гайдар О.М.,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Баранової Віталії Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Полтавського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2024 року,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2024 року, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст.172-7 КУпАП, та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. на користь держави.

Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, будучи у період з 27.10.2022 по 10.07.2023 тимчасово виконуючим обов`язки генерального директора Полтавського обласного комунального підприємства «АЕРОПОРТ-ПОЛТАВА», відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-7 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», у порушення вимог ч. 1 ст. 28 вказаного Закону, усвідомлюючи наявну суперечність між приватним інтересом та своїми службовими повноваженнями, у встановленому законом порядку не повідомив про наявність у нього реального конфлікту інтересів, який ним був реалізований під час видачі та підписання наказу від 16.06.2023 №18 о/с, відповідно до п. 2 якого наказав встановити всім працівникам, які відправляються у відрядження, з 17.06.2023 по 02.07.2023 надбавку за складність у роботі в розмірі 50% посадового окладу за години відпрацьовані у відрядженні, в тому числі ОСОБА_1 - першому заступнику генерального директора, тобто сам собі, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 , будучи у період з 27.10.2022 по 10.07.2023 тимчасово виконуючим обов`язки генерального директора Полтавського обласного комунального підприємства «АЕРОПОРТ-ПОЛТАВА», відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-7 КУПАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», у порушення вимог ч. 1 ст. 28 вказаного Закону, усвідомлюючи наявну суперечність між приватним інтересом та своїми службовими повноваженнями, прийняв рішення та вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, який ним був реалізований під час видачі та підписання наказу від 16.06.2023 №18 о/с, відповідно до п. 2 якого наказав встановити всім працівникам, які відправляються у відрядження, з 17.06.2023 по 02.07.2023 надбавку за складність у роботі в розмірі 50 % посадового окладу за години відпрацьовані у відрядженні, в тому числі ОСОБА_1 - першому заступнику генерального директора, тобто сам собі, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив захисник Баранова В.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову судді Полтавського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2024 року, та ухвалити по справі нову постанову, якою провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, протоколи про адміністративне правопорушення не можуть бути безперечними доказами вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується зі стандартом доказування.

На підтвердження своєї позиції посилається на те, факт видання ОСОБА_1 наказу про встановлення доплати працівникам та встановлення розміру доплати, зокрема і йому як заступнику генерального директора. А не тимчасово виконуючого обов`язків генерального директора, не може братися до уваги при встановлені наявності або відсутності у поведінці ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушень передбачених ст.172-7 КУпАП.

Обґрунтовуючи свою позицію апелянт вказує на те, доплата ОСОБА_1 , відповідала визначеному до законодавства рівню. За такого нормативного регулювання та обставин, інтерес ОСОБА_1 як службової особи в отриманні доплати не може вважатися приватним у розумінні ст.1 ЗУ «Про запобігання корупції», адже інше тлумачення не відповідатиме принципам юридичної визначеності та передбачуваності правового акта. Відсутність у ОСОБА_1 при прийнятті вказаного наказу діяв не в умовах реального конфлікту інтересів, а отже про відсутність в його в його поведінці об`єктивної сторони інкримінованих правопорушень.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, що з`явилися, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 будучи у період з 27.10.2022 по 10.07.2023 тимчасово виконуючим обов`язки генерального директора Полтавського обласного комунального підприємства «АЕРОПОРТ-ПОЛТАВА», відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-7 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», у порушення вимог ч. 1 ст. 28 вказаного Закону, усвідомлюючи наявну суперечність між приватним інтересом та своїми службовими повноваженнями, у встановленому законом порядку не повідомив про наявність у нього реального конфлікту інтересів, який ним був реалізований під час видачі та підписання наказу від 16.06.2023 №18 о/с, відповідно до п. 2 якого наказав встановити всім працівникам, які відправляються у відрядження, з 17.06.2023 по 02.07.2023 надбавку за складність у роботі в розмірі 50% посадового окладу за години відпрацьовані у відрядженні, в тому числі ОСОБА_1 - першому заступнику генерального директора, тобто сам собі, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 , будучи у період з 27.10.2022 по 10.07.2023 тимчасово виконуючим обов`язки генерального директора Полтавського обласного комунального підприємства «АЕРОПОРТ-ПОЛТАВА», відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-7 КУПАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», у порушення вимог ч. 1 ст. 28 вказаного Закону, усвідомлюючи наявну суперечність між приватним інтересом та своїми службовими повноваженнями, прийняв рішення та вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, який ним був реалізований під час видачі та підписання наказу від 16.06.2023 №18 о/с, відповідно до п. 2 якого наказав встановити всім працівникам, які відправляються у відрядження, з 17.06.2023 по 02.07.2023 надбавку за складність у роботі в розмірі 50 % посадового окладу за години відпрацьовані у відрядженні, в тому числі ОСОБА_1 - першому заступнику генерального директора, тобто сам собі, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Визнаючи винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст.172-7 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що приватний інтерес ОСОБА_2 у даному випадку - це особистий майновий інтерес, зумовлений бажанням покращити свій майновий стан та полягає у заінтересованості отримати заробітну плату у більшому розмірі, що впливає на об`єктивність і неупередженість прийняття ним рішень щодо встановлення собі надбавки у максимальному розмірі, використавши свої повноваження.

Суперечність полягає в тому, що, з одного боку, в особи наявний приватний інтерес (майновий або немайновий), а з іншого, особа, яка уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, має виконувати свої службові обов`язки в інтересах держави, територіальної громади, виключаючи можливість будь-якого впливу приватного інтересу. Таким чином, особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, приймаючи те чи інше рішення (вчиняючи ту чи іншу дію) по суті стоїть перед вибором задоволення публічного інтересу (на користь держави, територіальної громади) або приватного інтересу (власних інтересів, інтересів близьких осіб). Тому навіть за умови, що особа, маючи приватний інтерес, приймає об`єктивні та неупереджені рішення, вона вчиняє дії в умовах реального конфлікту інтересів (п. 2.4 методичних рекомендацій НАЗК від 21.10.2022 №13 «Суперечність між приватним інтересом та повноваженнями»).

Суд першої інстанції при ухваленні рішення, зазначає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні корупційних адміністративних правопорушень повністю підтверджується матеріалами справи в їх сукупності, а саме: рапортом від 22.11.2023 (а.с. 15), повідомленням про корупцію від 28.09.2023 (а.с. 26-28), копією наказу ПОКП «АЕРОПОРТ-ПОЛТАВА» від 26.10.2022 № 39 о/с та від 27.10.2022 № 40 о/с (а.с. 29, 30), копією розпорядження голови обласної ради від 10.07.2023 №188 (а.с. 31), листом ПОКП «АЕРОПОРТ-ПОЛТАВА» від 02.11.2023 №219 (а.с. 41), копією наказу ПОКП «АЕРОПОРТ-ПОЛТАВА» від 16.06.2023 №18 о/с (а.с. 61), розрахункові листи про нараховану та виплачену заробітну плату ОСОБА_1 за 2022 та 2023 роки (а.с. 62, 63), листом Управління майном обласної ради від 09.11.2023 №2288/05-09 (а.с. 66), листом Управління інфраструктури Полтавської ОВА від 10.11.2023 №01- 18/1877 (а.с. 69).

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.5 Конвенції ООН проти корупції від 31.10.2003 року (ратифікована Україною 18.10.2006 року), кожна Держава-учасниця, згідно з основоположними принципами своєї правової системи, розробляє й здійснює або проводить ефективну скоординовану політику протидії корупції, яка сприяє участі суспільства і яка відображає принципи правопорядку, належного управління державними справами й державним майном, чесності й непідкупності, прозорості й відповідальності.

Відповідно до п.6 ст.30 вказаної вище Конвенції, кожна Держава-учасниця такою мірою, якою це відповідає основоположним принципам її правової системи, розглядає можливість встановлення процедур, за допомогою яких державна посадова особа, обвинувачена у вчиненні злочину, визначеного цією Конвенцією, може бути у відповідних випадках усунута з посади, тимчасово відсторонена від виконання службових обов`язків або переведена на іншу посаду відповідним органом, з урахуванням необхідності поваги принципу презумпції невинності.

Конституційний Суд України у рішенні від 06.10.2010 року №21-рп/2010 вказав на визнання і дію в Україні принципу верховенства права та необхідність враховувати, насамперед, що термін «корупція» означає «використання особою наданих їй службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб».

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст.172-7 КУпАП настає за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а за ч.2 ст.172-7 КУпАП - за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Згідно з приміткою до статті 172-7 КУпАП, під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Отже, відповідно до диспозицій вказаних норм КУпАП відповідальність за такі правопорушення настає лише за обов`язкової умови наявності у особи саме реального конфлікту інтересів.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», корупція - використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.

Отже, метою корупційного правопорушення є одержання неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.1 ст.1 вказаного вище Закону, правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

В частині 1 статті 1 вказаного вище Закону визначено, що приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Відповідно до частини 1 статті 1 вказаного вище Закону, реальний конфлікт інтересів це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В. М. Корецького НАН України від 29 квітня 2016 року № 126/50-е, виконаного на замовлення адвоката Ульянова Р. А., щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи.., що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому. Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Згідно із ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» передбачені заходи запобігання та врегулювання конфлікту інтересів. Так суб`єкти відповідальності за корупційні правопорушення зобов`язані: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Із матеріалів справи вбачається, що 16.06.2023 ОСОБА_1 видав та підписав наказ від 16.06.2023 №18 о/с, відповідно до п. 2 якого наказав встановити всім працівникам, які відправляються у відрядження, з 17.06.2023 по 02.07.2023 надбавку за складність у роботі в розмірі 50 % посадового окладу за години відпрацьовані у відрядженні, в тому числі ОСОБА_1 - першому заступнику генерального директора, тобто сам собі.

Відповідно до розрахункового листа за 2023 рік про нараховану та виплачену заробітну плату, першому заступнику генерального директора ПОКІ «АЕРОПОРТ-ПОЛТАВА» у червні 2023 року нараховано та виплачено надбавку за складність у роботі на суму 7 710,50 грн., у липні 2023 року нараховано та виплачено надбавку за складність у роботі на суму 1 153,95 грн.

Відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 є посадовою особою юридичної особи публічного права на яку поширюється дія Закону та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, у тому числі обмеження та зобов`язання, передбачені Законом.

Як вбачається з листа ПОКП «АЕРОПОРТ-ПОЛТАВА» від 02.11.2023 №219 інформація про надсилання у період з 01.01.2022 по 10.07.2023 повідомлень ОСОБА_1 до Полтавської обласної ради, Полтавської ОДА (ОВА), іншого визначеного Статутом органу управління та/або Національного агентства з питань запобігання корупції про наявність у нього потенційного або реального конфлікту інтересів відповідно до вимог Закону України «Про запобігання корупції» на підприємстві відсутня.

Приватний інтерес ОСОБА_1 у даному випадку - це особистий майновий інтерес, зумовлений бажанням покращити свій майновий стан та полягає у заінтересованості отримати заробітну плату у більшому розмірі, що впливає на об`єктивність і неупередженість прийняття ним рішень щодо встановлення собі надбавки у максимальному розмірі, використавши свої повноваження.

Доводи апелянта щодо того, що в діяннях ОСОБА_1 не вбачається умисел у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст.172-7 КУпАП, адже вона вчинила це з необізнаності та тому, що питання, які виносилися на голосування, носили виключно технічний характер, суд відхиляє з наступних підстав.

Диспозицією ч.ч.1,2 ст.172-7 КУпАП передбачається адміністративна відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів. Вище було наведено доводи того, що ОСОБА_1 фактично мав реальний конфлікт інтересів при прийнятті вказаних рішень, однак, в порушення вимог законодавства у сфері запобігання корупції, не вчинила дій, які від неї вимагалися повідомити про наявність у неї реального конфлікту інтересів та утриматися від вчинення дій або прийняття рішень в таких умовах.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи в період з 27.10.2022 по 10.07.2023 тимчасово виконуючим обов`язки генерального директора ПОКП «АЕРОПОРТ-ПОЛТАВА», маючи дискреційні повноваження на видання наказів га встановлення розміру доплат і надбавок до посадових окладів працівникам підприємства, усвідомлюючи наявну суперечність між приватним інтересом та своїми службовими повноваженнями, у порушення вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», діючи в умовах реального конфлікту інтересів, прийняв рішення та вчинив дію видав вищевказаний наказ.

Слід зазначити, що вина ОСОБА_1 у вчиненні корупційних адміністративних правопорушень повністю підтверджується матеріалами справи в їх сукупності, а саме: рапортом від 22.11.2023 (а.с. 15), повідомленням про корупцію від 28.09.2023 (а.с. 26-28), копією наказу ПОКП «АЕРОПОРТ-ПОЛТАВА» від 26.10.2022 № 39 о/с та від 27.10.2022 № 40 о/с (а.с. 29, 30), копією розпорядження голови обласної ради від 10.07.2023 №188 (а.с. 31), листом ПОКП «АЕРОПОРТ-ПОЛТАВА» від 02.11.2023 №219 (а.с. 41), копією наказу ПОКП «АЕРОПОРТ-ПОЛТАВА» від 16.06.2023 №18 о/с (а.с. 61), розрахункові листи про нараховану та виплачену заробітну плату ОСОБА_1 за 2022 та 2023 роки (а.с. 62, 63), листом Управління майном обласної ради від 09.11.2023 №2288/05-09 (а.с. 66), листом Управління інфраструктури Полтавської ОВА від 10.11.2023 №01- 18/1877 (а.с. 69).

Зважаючи на це, у діях ОСОБА_1 вбачаються склади адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п.65).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на встановлені обставини справи, надані на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7 ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування апеляційним переглядом не встановлено, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 адвоката Баранової В.І. задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Баранової Віталії Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Полтавського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин