Справа № 489/9660/24
Провадження № 3/489/3201/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Постанова

іменем України

24 грудня 2024 року місто Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Гриненко Михайло Вікторович, розглянувши матеріали справи, які надійшли з Управління патрульної поліції в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , згідно з протоколом проживаючого по АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4 та 124 КУпАП,

встановив:

Протоколами про адміністративне правопорушення серії ААД №119010 від 15.11.2024 та серії ААД №119011 від 15.11.2024 ОСОБА_1 інкримінується, що 04.11.2024 о 17.15 год. у м. Миколаєві в районі буд. № 1 по вул. Паромний узвіз він, керуючи транспортним засобом "MAN TGX 18.440", д.н.з. НОМЕР_2 , з напівпричепом "Krone", д.н.з. НОМЕР_3 , в порушення вимог пунктів 2.3 "б", 10.1, 13.1 ПДР України, був не уважний, не врахував дорожню обстановку, при зміні напрямку руху не вибрав безпечного інтервалу та допустив зіткнення з припаркованим транспортним засобом "Мазда 3", д.н.з. НОМЕР_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Після того він, в порушення вимог п. 2.10"а" ПДР України, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетним.

Відповідно до положень ст. 36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Оскільки особа притягається до адміністративної відповідальності за кілька адміністративних правопорушень, справи про які перебувають на розгляді одного судді, тому з метою своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин правопорушень є доцільним провести одночасний розгляд вказаних справ, об`єднавши їх в одне провадження.

ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. В судове засідання не з`явився, надіславши заяву про відкладення розгляду справи через погане самопочуття, до якої не надав будь-яких документів, які б підтверджували поважність його неявки для розгляду справи. В матеріалах справи наявні письмові пояснення ОСОБА_1 зі змісту яких вбачається, що останній заперечив факт вчинення дорожньо-транспортної пригоди за вказаних у протоколах обставин.

Вирішуючи клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, суддя дійшов таких висновків.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також у п. 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року ЄСПЛ констатував, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

При цьому особі відомо, що на розгляді Ленінського районного суду міста Миколаєва знаходиться справа про адміністративне правопорушення відносно неї, про що їй повідомлялось особисто, а також підтверджується надісланою до суду заявою. У зв`язку з цим, особа, відносно якої складено протокол, яка обізнана про те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно неї перебуває на розгляді в суді, виходячи із практики ЄСПЛ, зобов`язана вживати заходів для того, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження, зокрема отримати судову повістку та з`явитися до суду для розгляду вказаної справи.

Згідно зі ст. 6 Конвенції із захисту прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 277 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Суддя враховує, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішує питання щодо участі в судовому засіданні.

Отже, оскільки особа мала достатньо часу та можливостей реалізувати своє право викласти свої аргументи щодо протоколу про адміністративне правопорушення, тому суддя вважає можливим провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

До того ж, суддя звертає увагу на те, що в заяві про відкладення розгляду справи вперше особою не зазначено для встановлення яких обставин потрібно відкласти розгляд справи та яке істотне значення ці обставини мають для вирішення справи. Окрім того, остання мала процесуальне право заявити клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, а також мала можливість подати до суду письмові пояснення, проте такими правами не скористалася.

Крім того, суддя виходить з того, що якщо особисто особа не з`явилася у судове засідання, а суддя вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення (постанови), не відкладаючи розгляд справи, то він може вирішити таку справу. При цьому, основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності чи її захисника, а можливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні на підставі наявних доказів.

Також суддя враховує той факт, що участь особи в суді при розгляді справи про адміністративне правопорушення вказаної категорії не є обов`язковою.

Таким чином, беручи до уваги розумний строк розгляду справи, відсутність клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, а також відсутність обґрунтованого клопотання необхідності відкладення розгляду справи, суддя приходить до висновку про можливість та доцільність розгляду справи у відсутність особи, відносно якої складено протокол.

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні надала пояснення про те, що 04.11.2024 близько 17:15 годин залишила власний автомобіль «Мазда» біля будинку № по вул. Паромний узвіз в м. Миколаєві на території підприємства біля приміщення охорони. Через 40 хвилин повернулася та виявила сліди пошкодження на вказаному транспортному засобі. Далі стала з`ясовувати, хто міг пошкодити її авто, і зі слів працівників підприємства дізналася, що у вказаний період на територію заїжджав лише один транспортний засіб з напівпричепом, що також було зафіксовано на камерах відеоспостереження. Тому вона зробила висновок, що саме водій вказаного транспортного засобу, яким, як нею було встановлено, є ОСОБА_1 скоїв зіткнення з її автомобілем. Безпосередніх свідків чи очевидців вказаної дорожньо-транспортної пригоди немає.

Вислухавши потерпілу, дослідивши письмові матеріали справи (протоколи про адміністративне правопорушення; схему місця ДТП від 04.11.2024; письмові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ; переглянувши відеозаписи з камер відеоспостереження), суддя дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Системний аналіз положень ст. 124 та 122-4 КУпАП України, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортним засобом, дозволяє дійти висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням/обвинуваченням.

При цьому, кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції.

Диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Диспозицією ст. 122-4 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Разом з тим, при розгляді справи в суді з письмових пояснень особи, відносно якої складені протоколи, встановлено, що остання заперечувала факт керування транспортним засобом за вказаних у протоколі обставин та вчинення зіткнення з іншим транспортним засобом.

При цьому, ні протокол про адміністративне правопорушення, ні пояснення потерпілої, ні додані матеріали як окремо, так і в сукупності не містять достатніх достовірних та допустимих доказів, які б спростовували вказані заперечення ОСОБА_1 про не вчинення ним інкримінованих правопорушень та підтверджували факт керуванням ним транспортним засобом та скоєння зіткнення з автомобілем "Мазда 3", д.н.з. НОМЕР_4 , за вказаних у протоколі обставин ДТП.

Зокрема, до матеріалів справи не було додано відповідного протоколу огляду автомобіля марки "MAN TGX 18.440", д.н.з. НОМЕР_2 , з напівпричепом "Krone", д.н.з. НОМЕР_3 , яким, на думку посадової особи, яка склала протокол, керував ОСОБА_1 , в якому були б зафіксовані сліди пошкодження в результаті дорожньо-транспортної пригоди під час зіткнення з автомобілем "Мазда 3", д.н.з. НОМЕР_4 , за вказаних у протоколі обставин.

Також викладені в протоколах обставини зіткнення саме вказаних транспортних засобів між собою не підтверджені висновками (дослідженнями) автотехнічної та/або транспортно-трасологічної експертиз, які б підтверджували, що пошкодження на автомобілі "Мазда 3", д.н.з. НОМЕР_4 , зазначені на схемі, утворилися саме в результаті контактування із транспортним засобом під керуванням ОСОБА_1 , зокрема в ході дорожньо-транспортної пригоди, обставини скоєння якої викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, з доданих до протоколів відеозаписів вбачається, що на них лише зафіксований факт в`їзду на певну територію та виїзду з неї транспортного засобу з напівпричепом. Однак, на вказаних відеозаписах не зафіксовано факт зіткнення будь-яких транспортних засобів та яких саме. Також із даних відеозаписів неможливо встановити особу водія транспортного засобу з напівпричепом, та на ньому не зазначений автомобіль «Мазда», який міг знаходитися на шляху руху ваговоза.

Таким чином, досліджені суддею докази викликають обґрунтовані сумніви в тому, що ОСОБА_1 за вказаних у протоколі обставин дійсно керував вказаним у протоколі транспортним засобом та допустив зіткнення з автомобілем потерпілої.

Більш того, з пояснень потерпілої та свідків слідує, що вони не були безпосередніми очевидцями факту зіткнення конкретного транспортного засобу з автомобілем «Мазда», а лише вказали на те, що в момент, коли можливо було зіткнення невідомого транспортного засобу з автомобілем ОСОБА_2 , на територію підприємства заїжджав та виїжджав транспортний засіб з д.н.з. НОМЕР_2 , та напівпричепом д.н.з. НОМЕР_3 . Проте ні потерпіла, ні свідки безпосередньо не бачили безпосереднього моменту зіткнення транспортних засобів та особу, яка скоїла ДТП.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі "Лавентес проти Латвії" та від 08.02.2011 року по справі "Берктай проти Туреччини" наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій".

Пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) також визначено, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Натомість суддя не має права за своєю ініціативою збирати додаткові докази винуватості особи.

За такого, до зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення відомостей, як до доказу в розумінні ст. 251 КУпАП, та доданих до нього доказів, з урахуванням зазначених вище обставин, суддя відноситься критично, оскільки інші належні та допустимі докази у справі не підтверджують поза розумним сумнівом того факту, що саме ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом та допустив зіткнення з автомобілем потерпілої, що він у своїх письмових пояснення категорично заперечував.

В силу принципу презумпції невинуватості, закріпленого в ст. 62 Конституції України, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Також, згідно з вимогами ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Комплексний аналіз положень статей 254, 256 КУпАП свідчить про те, що підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення є необхідність складення протоколу про адміністративне правопорушення в її присутності з метою забезпечення прав такої особи на ознайомлення із змістом протоколу (суттю пред`явленого їй звинувачення), а також можливістю надати нею пояснення та скористатися іншими, гарантованими статтею 268 КУпАП, правами.

Натомість з протоколів про адміністративне правопорушення вбачається, що вони складені з порушенням вимог статей 254, 256 КУпАП, оскільки складені за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та пізніше встановленого законом терміну, внаслідок чого їй не були роз`яснені права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, і така особа була позбавлена права бути обізнаною про порушення відносно неї справ про притягнення до адміністративної відповідальності, щоб мати змогу захищатися від висунутого їй звинувачення, користуючись наданими їй законом правами.

При цьому, не може бути доказом дотримання прав особи на її присутність при складенні протоколів про адміністративне правопорушення наявні в матеріалах справи повідомлення про запрошення такої особи до поліції для складання протоколів про адміністративні правопорушення, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що особа належним чином та своєчасно отримала вказані запрошення для складання протоколів.

Натомість з письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він зобов`язувався прибути до УПП в Миколаївській області 19.11.2024. Проте, у вказану дату протоколи не були складені, а були складені за відсутності особи в іншу дату 25.11.2024, та до матеріалів справи не додано фактичних даних про те, що особа була повідомлена про необхідність прибуття до уповноваженої службової особи для складання протоколів саме 25.11.2024.

Вказане, у свою чергу, свідчить про необізнаність особи, відносно якої складено протоколи про адміністративне правопорушення, про дату та час складення протоколів відносно неї з метою забезпечення можливості скористатися наданими їй КУпАП правами ознайомитися із змістом протоколів, дати особисті пояснення та скористатися іншими правами, гарантованими ст. 268 КУпАП, щоб бути обізнаною про пред`явлене обвинувачення та мати змогу захищатися від нього.

За такого, протоколи про адміністративні правопорушення складені з порушенням вимог ст. 254, 256 КУпАП, які не можуть бути усунуті в судовому засіданні, внаслідок чого такі протоколи не можуть бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за інкриміновані їй порушення.

Суддя зазначає, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою необхідно керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), що передбачають: "ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи".

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його вчиненні. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

При цьому, суддя звертає увагу, що протоколи про адміністративне правопорушення не можуть бути єдиним достатнім доказом винуватості особи в інкримінованих діяннях, оскільки викладені у них обставини вчинення особою діяння мають підтверджуватися сукупністю інших належних, достовірних та допустимих доказів, які підтверджують винуватість особи в інкримінованому порушенні поза розумним сумнівом, що в даній справі не доведено.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні не встановлено, що ОСОБА_1 за вказаних у протоколі обставин, керуючи транспортним засобом, вчинив зіткнення з іншим автомобілем, тому суддя приходить до висновку, що в його діях також відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією ст. 122-4 КУпАП, - залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, яке є похідним від правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, вчинення якого останнім не доведено поза розумним сумнівом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, дослідивши усі обставини справи в їх сукупності та оцінюючи зібрані у справі докази, суддя вважає, що матеріалами справи не доведено наявність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, події та складу інкримінованих адміністративних правопорушень поза розумним сумнівом, а викладені в протоколах про адміністративне правопорушення обставини вчинених діянь не підтверджені достатніми належними та допустимими доказами.

Зазначене є підставою для закриття провадження у зв`язку з недоведеністю належними доказами складу адміністративних правопорушень, оскільки до протоколів про не додано доказів вчинення адміністративних правопорушень, що не дає змоги встановити винуватість особи в інкримінованих їй діяннях, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протоколи, є необґрунтованим належним чином та суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності. Керуючись статтями 247,252,265,280,283,291,294 КУпАП, суддя

постановив:

Справи про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтями 122-4 та 124 КУпАП, згідно з протоколами про адміністративне правопорушення серії АБА №119011 від 25.11.2024 (справа №489/9660/24, провадження №3/489/3201/24) та серії АБА №119010 від 25.11.2024 (справа №489/9662/24, провадження №3/489/3202/24) - об`єднати в одне провадження, присвоївши єдиний номер 489/9660/24 (провадження №3/489/3201/24).

Провадження в справі про адміністративні правопорушення за статтями 122-4 та 124 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу вказаних адміністративних правопорушень.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.В. Гриненко