ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1713/24 Справа № 207/2646/24 Суддя у 1-й інстанції - Подобєд О.К. Суддя у 2-й інстанції - Мудрецький Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі судді: Мудрецького Р.В., переглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на постанову Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 червня 2024 року, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених за ч.1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою суду від 05 червня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік та стягнуто судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.

Районним судом встановлено, що 20.04.2024 року о 10.10 год. у м. Кам`янське по вул. Подольська, 35, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння (порушення координації рухів, невиразна мова, очі не реагують на світло). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову та закрити провадження за відсутності складу правопорушень, так як працівниками поліції порушено порядок проходження огляду. При цьому в протоколі вказано про наявність ознак наркотичного сп`яніння, а в акті огляду алкогольного. Апелянт вказує про відсутність в нього ознак сп`яніння, оскільки він хворіє. Після складання матеріалів працівники поліції не відстороняли від керування. Окрім цього працівники поліції не надавали направлення на огляд.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, ОСОБА_1 до апеляційного суду не з`явився, повідомлений належним чином, клопотань про перенесення не отримано до початку судового засідання, що не перешкоджає перегляду без його участі.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає, відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Ухвалюючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції визнав доведеним те, що останній вчинив зазначене правопорушення, яке проявилось у керуванні транспортним засобом та відмові від проходження огляду у встановленому законом порядку.

Втім, такий висновок суду зроблений на підставі неповно досліджених доказів та неналежної оцінки, тому апеляційний суд не погоджується з ним.

Відповідно до вимог ст. 254, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом у якому фіксується сутність вчиненого правопорушення і лише який є підставою для подальшого провадження справи у суді. Для протоколу про адміністративне правопорушення передбачена як спеціальна його форма, так і вимоги, які регламентують його зміст, а саме: викладення об`єктивної сторони вчиненого адміністративної правопорушення із зазначенням усіх складових, які утворюють об`єктивну сторону цього правопорушення, в тому числі часу, місця і способу вчинення адміністративного правопорушення; зазначення обставин, які дають можливість характеризувати суб`єктивну сторону правопорушення, із зазначенням усіх її складових, необхідних для розгляду справи даних, зокрема щодо особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків; фіксуються вчинені процесуальні дії, у тому числі і ті, які гарантують забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності. При розгляді справи службові особи, що здійснюють розгляд, повинні керуватися виключно даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення.

Наведене дає підстави стверджувати, що підстави для складення протоколу про адміністративне правопорушення у відповідної службової особи виникають після вчинення адміністративного правопорушення, а також існування даних, які вказують про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення в цілому та його об`єктивної сторони зокрема.

З наявного в матеріалах справи відеозапису видно, що працівники поліції зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , після чого ніби-то встановили ознаки наркотичного сп`яніння, а саме, що у водія зіниці очей не реагують на світло. Далі працівник поліції запитав у ОСОБА_1 чи вживає він заборонені речовини, на що отримав відповідь, що не вживає. В подальшому працівник поліції запропонував пройти ОСОБА_1 огляд в закладі охорони здоров`я на що водій погодився. Під час руху працівників поліції з ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я працівник поліції повідомив водієві, що дана процедура займе від одного до двух годин, і ОСОБА_1 має право відмовитися від проходження огляду, і пройти такий самостійно протягом трьох годин. Таку пропозицію працівник поліції повідомляв ОСОБА_1 декілька раз. Після чого ОСОБА_1 відмовився проходити огляд.

Отже, працівник поліції зазначив, що ОСОБА_1 має право відмовитися пройти огляд та самостійно пройти такий на протязі трьох годин, що суперечить положенням п. 2.5 ПДР України та ст. 266 КУпАП.

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

ЄСПЛ під провокацією (поліцейською) розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

При цьому основні вимоги щодо справедливого розгляду справи, визначені в ст. 6 Конвенції, відносяться до всіх видів злочинів, від легких до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.

Статтею 1 КУпАП визначено, що завданням цього Кодексу, серед інших, є запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.

Проте судом першої інстанції не надано належної оцінки тій обставині, що працівники поліції під час складення протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 вказаних вимог закону не дотримались.

Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити, постанову суду І інстанції скасувати, а провадження на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 червня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік та стягнуто судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп. - скасувати.

Закрити провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Р.В.Мудрецький