ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/696/24 Номер провадження 33/814/831/24Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі:

судді Пікуля В.П.,

з секретарем судового засідання Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Мельниченка Євгенія Олександровича,

на постанову судді Полтавського районного суду Полтавської області від 02 квітня 2024 року про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 1 статті 122-2 КУпАП та частиною 1 статті 130 КУпАП,

стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Зміст оскаржуваної постанови

Постановою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 02 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 122-2 КУпАП і частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік.

Згідно з постановою судді, водій ОСОБА_1 14 лютого 2024 року о 01:30 год на а/д Київ-Харків (об`їзна) 343 км, керуючи транспортним засобом Mazda 6, д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку працівник поліції здійснив сигнальним диском з червоним сигналом, а, надалі - шляхом увімкнення проблискового маячка синього і червоного кольору з спеціальним звуковим сигналом.

Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився в установленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager (0725). Результат 2,17‰.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив:

- пункт 2.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР України), пункт 8.9а ПДР України, пункт 8.9б ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122-2 КУпАП;

- пункт 2.9а ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП.

Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 04 березня 2024 року справу про адміністративне правопорушення № 545/697/24 (3/545/393/24) щодо ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122-2 КУпАП та справу про адміністративне правопорушення № 545/696/24 (3/545/392/24) щодо ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП об`єднано в одне провадження та присвоєно загальний номер справи № 545/696/24 (3/545/392/24).

Позиції осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Із постановою судді не погодився захисник ОСОБА_1 адвокат Мельниченко Є.О. та оскаржив її в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу.

Вказуючи на порушення процесуальних та матеріальних норм чинного законодавства України при ухваленні оскаржуваного судового рішення, прохав скасувати постанову судді Полтавського районного суду Полтавської області від 02 квітня 2024 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Апелянт зазначає, що з відеозапису, який мається в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_1 зупиняється на вимогу працівників поліції, відповідно, в його діях немає складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122-2 КУпАП.

Зауважує, що маються значні розбіжності в часі вчинення правопорушень та часом, який відображено на відеофайлах.

Скаржник стверджує, що відеозаписи надані працівниками поліції з відеореєстратора є неналежними доказами.

Також вказує, що тест, на алкогольне сп`яніння проведений за допомогою алкотестера зроблено з порушеннями, тому його не можна враховувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Одночасно з апеляційною скаргою було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді.

Щодо інших клопотань

Захисником ОСОБА_1 адвокатом Мельниченком Є.О. 15 листопада 2024 року було заявлено клопотання про виклик свідка працівника поліції ОСОБА_2 .

У вище вказаному клопотанні заявником вказано, що свідок може пояснити невідповідності, які маються у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, 06 грудня 2024 року захисник звернувся до суду з клопотанням про повне чи часткове скасування постанови суду першої інстанції, виключивши з неї покарання в частині позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами на 1 рік.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_1 - учасник бойових дій, є лікарем-стоматологом і йому потрібне посвідчення водія для надання невідкладної допомоги військовим, яким він лікує зуби безкоштовно.

Вважає за можливе застосувати покарання за аналогією статті 69 КК України.

Щодо явки та позиції учасників провадження в суді апеляційної інстанції

ОСОБА_1 та його захисник адвокат Мельниченко Є.О. в судове засідання не з`явилися, будучи повідомлені про час, місце та дату розгляду справи.

Від захисника адвоката Мельниченка Є.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду у справі.

Зі змісту поданого клопотання вбачається, що захисник просить відкласти судове засідання на інший день, визнавши неявку в судове засідання 20 грудня 2024 року поважною, як і неявку ОСОБА_1 , який самостійно не має змоги захистити свої права, посилаючись на сімейні обставини, які він просив не розголошувати.

Також в клопотанні вказано, що у випадку залишення ОСОБА_1 посвідчення водія, як того просив захисник у попередньому клопотанні, обмежившись штрафом, він не заперечує проти такого розгляду у їх відсутності, але все таки - просить відкласти засідання через непередбачувані сімейні обставини.

Мотиви суду

Щодо розгляду справи за відсутності учасників провадження

Виходячи з положень статті 268 КУпАП, під час розгляду даної категорії справ присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.

Верховним Судом в пункті 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі №910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Слід зазначити, що захисник адвокат Мельниченко Є.О. неодноразово звертався з клопотаннями про відкладення розгляду у справі до суду апеляційної інстанції, зокрема: розгляд справи був відкладений 15 листопада 2024 року, у зв`язку із клопотанням захисника, в якому він зазначив, що не може бути присутнім при розгляді у справі через сімейні обставини, на підтвердження поважності відкладення розгляду справи доказів надано не було.

Судове засідання, призначене на 20 грудня 2024 року, захисник прохав відкласти через сімейні обставини, які прохав не розголошувати.

При цьому, суд констатує, що документи, які б підтверджували факт неможливості брати участь у судовому засіданні 20 грудня 2024 року, в тому числі, і в режимі відеоконференції, суду не надано.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що неявка захисника не звільняє особу, яка притягається до адміністративної відповідальності від явки до суду, який також жодного разу не з`являвся до суду апеляційної інстанції при перегляді даної справи.

Також суд звертає увагу на суперечливий зміст клопотання поданого, 20 грудня 2024 року, оскільки захисником ставиться питання як про відкладення розгляду справи, так і про можливість її розгляду.

Поряд з цим, апеляційний суд зауважує, що така поведінка учасників процесу має ознаки зловживання правами.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що скаржник виклав свою позицію щодо оскарженої постанови в апеляційній скарзі та заявлених клопотаннях, надав докази, які вважав за необхідне надати, а матеріали справи про адміністративне правопорушення мають достатні дані для розгляду апеляційної скарги за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника.

За вище встановлених обставин підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження

Відповідно до частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Мельниченко Є.О. просить поновити строк на подачу апеляційної скарги, оскільки постановою Полтавського апеляційного суду від 10 травня 2024 року апеляційна скарга захисника повернута з підстав невиконання статті 271 КУпАП.

Вказані обставини знайшли своє підтвердження в матеріалах справи та доводах клопотання.

Враховуючи, що наведені обставини пропуску строку на оскарження постанови судді першої інстанції є поважними, то клопотання про поновлення строку на оскарження постанови слід задовольнити.

Щодо клопотання про допит свідка

Як вже зазначалося, 15 листопада 2024 року захисником ОСОБА_1 адвокатом Мельниченком Є.О. було заявлено клопотання про виклик свідка працівника поліції ОСОБА_2 .

Клопотання обґрунтовано тим, що свідок може пояснити невідповідності, які маються у справі про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року по справі № 631/5372/17 вказав, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.

Натомість, на підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які, з огляду на закон або звичай, установлюються в документах.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість і невинуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.

Враховуючи вищевказане та аналізуючи матеріали даної справи, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що дане клопотання про допит працівника поліції, яка приймала участь у складанні матеріалів про адміністративне правопорушення, не підлягає задоволенню, оскільки цей працівник фактично висловив свою позицію при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення, а тому розгляд справи слід проводити за наявними у справі матеріалами.

Щодо оскарженої постанови

Згідно положень частини 7 статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

У статті 280 КУпАП зазначено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту статті 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Апеляційний суд зазначає, що протоколи про адміністративні правопорушення складені уповноваженою на те посадовою особою, як передбачено приписами статті 255 КУпАП.

Так, суд першої інстанції правильно вказав, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 122-2 та частиною 1 статті 130 КУпАП, підтверджується матеріалами справи.

Надавши оцінку доказам у справі, суддя суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушеннь, передбачених частиною 1 статті 122-2 та частиною 1 статті 130 КУпАП.

Щодо адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-2 КУпАП

Частиною 1 статті 122-2 КУпАП передбачена відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

Згідно пункту 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також:

а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1;

б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу;

в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Відповідно до пункту 8.9б ПДР України, вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу. Водій повинен зупинити транспортний засіб у вказаному місці з дотриманням правил зупинки.

Твердження скаржника про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122-2 КУпАП, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Так, з відеозапису встановлено, що працівники поліції подають ОСОБА_1 сигнал про зупинку транспортного засобу, який останній не виконує та продовжує рух.

Екіпаж працівників поліції, на службовому автомобілі, певний час переслідує автомобіль, який перебуває під керуванням ОСОБА_1 , однак останній, як вбачається з відеозапису, не відразу здійснює дії за для виконання вимог патрульної поліції, щодо зупинки транспортного засобу.

Аргументи апеляційної скарги про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано час його вчинення, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема, змістом самого протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 11).

Відповідно, доводи апеляційної скарги щодо відсутності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122-2 КУпАП в діях ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення.

Щодо адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП

Згідно до диспозиції статті 130 КУпАП відповідальність за даною нормою закону, серед іншого, полягає у керуванні особою (водієм) транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

За правилами частин 2-5 статті 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом з його результатом огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

За змістом пункту 2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення посилання скаржника, що огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проведено з порушенням.

З переглянутого відеозапису вбачається, що працівники поліції о 01:47 год пропонують пройти ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що останній погоджується.

Отримавши позитивний результат він не заперечував, що вживав алкогольні напої, а о 01:50 год погоджувався з результатами огляду, що засвідчено підписом в чеці з алкотестеру та акті огляду і відмовлявся їхати до медичного закладу для проведення повторного огляду.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення часових проміжків між часом вчинення правопорушення та часом складення протоколу спростовується матеріалами справи в їх сукупності, а зокрема відеозаписом.

Щодо твердження захисника, що відеозапис, який додано до матеріалів справи, є неналежним доказом суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, вказана відеозйомка працівниками поліції проводилась за допомогою нагрудного реєстратора, номер якого, дата та час фіксації наявні на відеозаписах, на законних підставах у відповідності до вимог статті 40 Закону України «Про Національну поліцію». Відповідно до статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Працівниками поліції, при оформленні матеріалів, до протоколу про вчинення адміністративних правопорушень надано чотири диски із записами подій.

З переглянутих записів вбачається повна фіксація подій - вчинених ОСОБА_3 правопорушень: вимоги працівників поліції про зупинку транспортного засобу, переслідування автомобіля, спілкування працівників поліції з особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, подальше проходження ним огляду на стан сп`яніння, відібрання пояснень та складення протоколів.

Неправильне зазначення працівниками поліції часового проміжку не заслуговує на увагу, оскільки зупинка автомобіля, який перебував під керуванням ОСОБА_1 відбулася о 01:30 год, проходження огляду на стан сп`яніння о 01:53 год, складення протоколів о 02:05 год та о 02:34 год, що не порушує вимоги статті 266 КУпАП. Також слід зауважити, що особа, відносно якої складено протоколи погодився з їх змістом та підписав їх.

При цьому, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що відеозапис з реєстратора є неналежним доказом, оскільки крім відеозаписів, що маються у справі вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 122-2 та частиною 1 статті 130 КУпАП, підтверджуються іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Щодо призначення покарання без позбавлення права керування транспортними засобами

Захисник в клопотанні від 06 грудня 2024 року просить суд, крім іншого, застосувати аналогію закону та призначити ОСОБА_1 покарання без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стаття 69 КК України передбачає призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

У частині 1 вище вказаної статті зазначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно частина 2 вказаної статті передбачає, що на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Нормами частини 1 статті 34 КУпАП передбачено, що обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: щире розкаяння винного; відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди; вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; вчинення правопорушення неповнолітнім; вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року.

Доводи апелянта, з приводу можливості не застосовувати до ОСОБА_1 стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, є необґрунтованими.

Так, згідно положень статті 23 КУпАП адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Тобто даний Закон передбачає обов`язкове позбавлення права керування транспортними засобами, а посилання апелянта на застосування аналогії закону, а саме вимог статті 69 КК України, є безпідставним зважаючи на положення статті 34 КУпАП, оскільки в апеляційній скарзі та клопотанні не наведено обставин, які б пом`якшували відповідальність за інкриміновані адміністративне правопорушення.

Висновки суду

Отже, висновок судді суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень та кваліфікація його дій за частиною 1 статті 122-2 та частиною 1 статті 130 КУпАП є правильною та обґрунтованою.

Стягнення накладене у відповідності з вимогами статтей 33 та 36 КУпАП, у межах установлених цим Кодексом, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини та майнового стану.

Судове рішення належним чином мотивоване і відповідає вимогам статті 283 КУпАП. Порушень закону, які були б підставою для скасування постанови суду, не встановлено.

Відповідно до пункту 1 частини 8 статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтею 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Мельниченка Євгенія Олександровича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Полтавського районного суду Полтавської області від 02 квітня 2024 року задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_1 - адвокату Мельниченку Євгенію Олександровичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Полтавського районного суду Полтавської області від 02 квітня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Мельниченка Євгенія Олександровича - залишити без задоволення.

Постанову судді Полтавського районного суду Полтавської області від 02 квітня 2024 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду В.П. Пікуль