ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/249/24 Справа № 703/6054/23 Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП Головуючий у І інстанції Прилуцький В. О. Доповідач в апеляційній інстанції Биба Ю. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2024 року м.Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Биба Ю.В., за участі захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Сененко К.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 квітня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, НОМЕР_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП ,-

в с т а н о в и в:

Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 о 23 год. 47 хв 06 грудня 2023 року по вул.Кармелюка в м. Сміла (заїзд до гаражного кооперативу) керував транспортним засобом Хюндай, д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та від проходження медичного огляду на виявленні стану алкогольного сп`яніння в лікарні відмовився у встановленому порядку. Чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погодившись із оскаржуваною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 квітня 2024 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що вважає судове рішення необґрунтованим та невмотивованим, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи і прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що обставини зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи. Оскільки, підстав для зупинки транспортного засобу під керування ОСОБА_1 у працівників поліції не було. Після зупинки транспортного засобу, працівник поліції не повідомив та не зазначив ОСОБА_1 причини зупинки. Такі дії працівників поліції являються незаконними, що в подальшому призвело до незаконного складання протоколу відносно ОСОБА_1 . Вказане лишилося поза увагою суді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області при винесені оскаржуваної постанови.

Крім того, ОСОБА_1 категорично не погоджується з тим, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився. Зазначає, що не відмовлявся пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановлений законом спосіб, про що свідчать відеоматеріали з нагрудних камер поліцейських. Оскільки, після того, як працівники поліції запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 погодився, але в цей час у останніх з пасажиром транспортного засобу під керування ОСОБА_1 , виникла суперечка, з приводу того, що працівники поліції не допустили ОСОБА_1 до керування транспортним засобом з метою транспортування у гаражне приміщення. В подальшому стало відомо, що у працівників поліції відсутній прилад «Драгер». Працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі м. Черкаси. Враховуючи, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, має своєчасно приймати ліки для стабілізації самопочуття. То на пропозицію працівників поліції проїхати до медичного закладу м.Черкаси для огляду на стан алкогольного сп`яніння, відмовився. При цьому наполягав на проходженні огляду на місці, оскільки на мав достатнього часу для поїзди у м. Черкаси, у зв`язку з поганим самопочуттям. Через деякий час, працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що він може їхати додому. Звертає увагу, що відсторонення від керування транспортним засобом не застосовувалося, водійські права не вилучалися, протокол про адміністративне правопорушення при ОСОБА_1 не складався, а також додані до протоколу відеоматеріали не містять безперервної відео фіксації. Крім того, відсутні докази того, що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, а відеозапис доданий до матеріалів справи не є безперервний.

Перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, заслухавши думку захисника Сененко К.В. , про задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної постанови з зазначених в ній підстав, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Так, відповідно до ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчують подію адміністративного правопорушення і, відповідно до ст.251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адміністративне правопорушення складається відповідно до ст.ст.254-256 КУпАП.

Висновки судді про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи і сумнівів щодо їх обґрунтованості не викликають.

Незважаючи на позицію ОСОБА_1 про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема даними:

-протоколу про адміністративне правопорушення Серія ААД №313078 від 07.12.2023, згідно з яким ОСОБА_1 о 23 год. 47 хв 06 грудня 2023 року по вул.Кармелюка в м. Сміла (заїзд до гаражного кооперативу) керував транспортним засобом Хюндай, д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та від проходження медичного огляду на виявленні стану алкогольного сп`яніння в лікарні відмовився у встановленому порядку. Чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України;

- направлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до Смілянської міської лікарні, з виявленими поліцейськими ознаками сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів;

-письмових пояснень ОСОБА_1 від 07.12.2023 згідно з яких, ОСОБА_1 в порядку ст.63 Конституції України, відмовився надавити пояснення відносно себе.

Наведені обставини свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та обґрунтованість його притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суд зробив обґрунтований висновок про доведеність вчинення останнім інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що не відмовлявся пройти огляд на стан сп`яніння, але з тієї причини, що у працівників поліції був відсутній прилад «Драгер», останні запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі. ОСОБА_1 був обмежений у часі та відмовився їхати до медичного закладу. Через деякий час, працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що він може їхати додому.

Данні доводи є неспроможними, оскільки було складено адміністративний протокол ААД №313078 за порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, якими визначено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Акцентую увагу, що виконання зазначеного пункту Правил дорожнього руху України є обов`язком водія, а не його правом, за відмову від виконання якого передбачена адміністративна відповідальність, незалежно від того водій перебував у стані сп`яніння чи ні.

Процедура огляду регламентована підзаконними нормативними актами, а саме: «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735. Згідно з пунктом 12 Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Слід зазначити, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому посилання апелянта на відсутність у його діях складу вказаного правопорушення, не можуть бути взятими до уваги, оскільки не впливають на кваліфікацію і не узгоджуються з вимогами закону.

Крім того, судом враховано, що у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 зауважень з приводу допущених порушень порядку огляду не висловив і в подальшому зі скаргами на дії поліцейських при оформленні протоколу не звертався. Тому апеляційний суд вважає, що працівники поліції, в межах своїх повноважень, цілком обґрунтовано і правомірно, запропонували особі-водію, який мав явні ознаки алкогольного сп`яніння, пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я.

Щодо доводів апелянта стосовно не відсторонення його від керування автомобілем, слід зазначити, що в протоколі про адміністративне правопорушення працівники поліції дійсно не вказали, що ОСОБА_1 відсторонено від керування, проте згідно встановлених обставин автомобіль ОСОБА_1 вже був припаркований біля гаражного кооперативу, що свідчило про відсутність потреби у відстороненні ОСОБА_1 від подальшого керування автомобілем. Крім того, ніяким чином не впливають на доведеність факту скоєння ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і посилання на те, що при складанні адміністративного протоколу у нього не було вилучено посвідчення водія.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставної зупинки транспортного засобу, не спростовують обґрунтованості висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується наявними у справі належними та допустимими доказами.

Крім того, апеляційний суд наголошує, що під час дії воєнного стану на території України поліцейські залучені до операції з оборони України, в тому числі шляхом перевірки документів громадян. Таким чином, у поліцейських наявні диспозитивні повноваження на перевірку документів водіїв.

Також, наголошую, що правомірність причини зупинки транспортного засобу не входять до складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та не підлягає доказуванню у даній справі

Посилання апелянта на те, що відеофіксація не була безперервною, не впливають на можливість встановлення фактичних обставин скоєного правопорушення та особи, яка його скоїла, а тому не є безальтернативною підставою для визнання протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису, неналежними та недопустимими доказами у справі та скасування постанови суду.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог закону при розгляді цієї справи, в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам правильну оцінку.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП, та є належним чином вмотивованою.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

З огляду на викладене, вважаю, що постанова Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 квітня 2024 року, щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування, та закриття провадження, як того просить апелянт, - відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя , -

п о с т а н о в и в:

Постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 квітня 2024 року, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - без задоволення.

Виключити із резолютивної частини постанови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 квітня 2024 року посилання про стягнення з ОСОБА_1 судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Биба