КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/5493/2024
Головуючий в суді І інстанції Смик С.І.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 грудня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю ОСОБА_1 , розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.3 (в), 13.1 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2024 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого водієм ТОВ «Нова пошта», за порушення п. п. 2.3 (в), 13.1 Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців, стягнуто судовий збір в сумі 605,60 грн.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 29 травня 2024 року о 10:30, керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 на вул. Тютюнника, 39 в м. Києві не врахував дорожньої обстановки та при зустрічному роз`їзді не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з припаркованим транспортним засобом Audi A6 д.н.з. НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2 , чим порушив вимоги п. п. 2.3 (в), 13.1 ПДР, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП.

У апеляційній скарзі, поданій 15 вересня 2024 року засобами поштового зв`язку, ОСОБА_1 посилався на незаконність постанови та необхідність її скасування.

Зазначав, що під час розгляду справи не був присутній в суді, оскільки його не повідомляли про дату, час і місце судового засідання ні за адресою проживання, ні за місцем реєстрації, ні за допомогою телефонного зв`язку, і до цього часу він не отримував копію постанови, про яку дізнався лише 06 вересня 2024 року з телефонного дзвінка від власника транспортного засобу Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого він був під час ДТП - ОСОБА_3 , якому оскаржувану постанову надіслав адвокат потерпілого. На підставі вищевикладеного просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2024 року.

По суті прийнятого щодо нього рішення не оспорював кваліфікації дій та своєї винуватості, але просив суд пом`якшити призначене йому покарання.

Вказував, що щиро розкаюється у скоєному правопорушенні, звертав увагу, що працює водієм і це його основна і єдина робота, а тому це єдиний дохід, який він може отримати, оскільки іншої професії не має. Також він має на утриманні малолітню дитину, яка потребує постійного лікування, оскільки у неї діагностовано лейкемію, на лікування потрібні значні кошти. У разі позбавлення його права керування транспортними засобами, він і його сім`я на 6 місяців залишаться без доходу, а дитина - без можливості продовження постійного лікування.

Звертав увагу, що автомобіль потерпілого Audi A6 д.н.з. НОМЕР_2 був припаркований з порушенням правил дорожнього руху в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», який забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів.

Вказував, що на доданому до апеляційної скарги оптичному диску зафіксовано момент ДТП, а саме з 20 по 30 секунди відео вбачається, що при переїзді автомобіля Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 через штучну дорожню нерівність «лежачий поліцейський», «будку» автомобіля трохи розхитало, внаслідок чого і відбулось бічне зіткнення з припаркованим з порушенням ПДР автомобілем Audi A6 д.н.з. НОМЕР_2 . Таким чином, якби автомобіль Audi A6 д.н.з. НОМЕР_2 не був припаркований з порушенням ПДР (п. 3.34), не відбулось би ніякого бічного зіткнення, тому в цьому ДТП є частково вина і водія автомобіля Audi A6 д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_2 .

Крім того, твердження суду про те, що ОСОБА_1 протягом 2024 року вчинив вже третє адміністративне правопорушення, не відповідає дійсності.

Посилався на зміст ст. 245 КУпАП щодо завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення, до яких відноситься виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, вказував, що вказані вимоги судом першої інстанції були дотримані не в повному обсязі.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 23, 33 КУпАП, відповідно до яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Виходячи з принципу справедливості, який є одним із основних принципів правосуддя, вирішальним у визначенні як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права є пропорційність відповідальності вчиненому правопорушенню, а тому, враховуючи конкретні обставини вчинення (порушення іншим водієм п. 3.34 ПДР «Зупинку заборонено»), та сімейні обставини ОСОБА_1 , вважав, що стягнення у виді позбавлення прав керування транспортним засобом є занадто обтяжливим.

На підставі вищевикладеного просив поновити йому строк на апеляційне оскарження, змінити постанову Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2024 року в частині накладеного стягнення, пом`якшивши призначене ОСОБА_1 покарання з позбавлення права керування транспортним засобом на штраф.

Вирішуючи заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ст. 295 КУпАП копія рішення по скарзі на постанову по справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів надсилається особі, щодо якої її винесено.

З матеріалів справи встановлено, що строк на оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2024 року ОСОБА_1 пропустив з поважних причин, оскільки не брав участі в судовому засіданні, докази належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи в матеріалах справи відсутні, і копія постанови йому не направлялась.

За наведених обставин та з метою забезпечення реалізації права ОСОБА_1 на допуск до правосуддя, в якому не може бути відмовлено з формальних підстав, апеляційний суд визнає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та вважає за необхідне поновити цей строк.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 2.3 (в) ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Відповідно до п. 13.1 ПДР водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Відповідальність за ч. 1 ст. 124 КУпАП настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Тобто, умовою відповідальності за вказаною нормою є сукупність наступних обставин: встановлення факту порушення особою ПДР, наслідки у вигляді пошкодження транспортного засобу (засобів) чи іншого майна, а також причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ПДР і виявленими пошкодженнями.

Чинне законодавство України та нормативно-правові акти покладають обов`язок на водіїв не лише знати та безумовно виконувати правила ПДР України, а також враховувати особливості та технічний стан транспортного засобу.

Висновки судді місцевого суду про доведеність факту вини ОСОБА_1 в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 460688 від 29 травня 2024 року в частині часу і місця вчинення адміністративного правопорушення, даних про особу, яка його вчинила, ідентифікаційних ознак транспортного засобу, яким особа керувала;

- схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, в якій зафіксовано місце зіткнення та положення транспортних засобів після їх зіткнення, зокрема Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 та Audi A6 д.н.з. НОМЕР_2 , а також пошкодження, які мали автомобілі в результаті дорожньо-транспортної пригоди, дана схема підписана учасниками ДТП без будь-яких зауважень та заперечень, щодо розташування зазначених транспортних засобів та їх пошкоджень;

- письмовими поясненнями водія ОСОБА_1 , який зазначив, що 29 травня 2024 року о 10:30, керуючи автомобілем Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві по вул.. Тютюнника, зачепив автомобіль Audi A6 д.н.з. НОМЕР_2 ;

- поясненнями водія ОСОБА_2 , який пояснив, що 29 травня 2024 року о 10:30, керуючи автомобілем Audi A6 д.н.з. НОМЕР_2 в м. Києві по вул.. Тютюнника, в його автомобіль в`їхав автомобіль Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого його автомобілю завдано пошкоджень (вм`ятина та потертості) заднього лівого крила.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до них матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції.

Так, судом першої інстанції з письмових пояснень обох водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і схеми ДТП встановлено, що зіткнення транспортних засобів відбулось при зустрічному роз`їзді, при цьому ОСОБА_1 не врахував дорожньої обстановки та не дотримався безпечного бокового інтервалу, скоївши зіткнення своїм транспортним засобом Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 з припаркованим транспортним засобом Audi A6 д.н.з. НОМЕР_2 .

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, об`єктивних підстав ставити під сумнів наявні в матеріалах справи докази у суду немає. Сутність вчиненого правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення викладена із належною повнотою та відповідає диспозиції ст. 124 КУпАП.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок, який не спростовується, а визнається ОСОБА_1 у апеляційній скарзі, щодо кваліфікації його дій та винуватості у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності, належним чином мотивувавши своє рішення.

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, об`єктивних підстав ставити під сумнів наявні в матеріалах справи докази у суду не має. Сутність вчиненого правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення викладена із належною повнотою та відповідає диспозиції ст. 124 КУпАП.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають та доводами апеляційної скарги взагалі не спростовуються.

При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 30 КУпАП позбавлення наданого даному громадянинові права полювання застосовується на строк до трьох років за грубе або систематичне порушення порядку користування цим правом. Позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Статтею 34 КУпАП передбачено, що обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) щире розкаяння винного; 2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди; 3) вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; 4) вчинення правопорушення неповнолітнім; 5) вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року.

Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Відповідно до ст. 35 КУпАП, обставинами, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) продовження протиправної поведінки, незважаючи на вимогу уповноважених на те осіб припинити її; 2) повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; вчинення правопорушення особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення; 3) втягнення неповнолітнього в правопорушення; 4) вчинення правопорушення групою осіб; 5) вчинення правопорушення в умовах стихійного лиха або за інших надзвичайних обставин; 6) вчинення правопорушення в стані сп`яніння. Орган (посадова особа), який накладає адміністративне стягнення, залежно від характеру адміністративного правопорушення може не визнати дану обставину обтяжуючою.

Зазначені вимоги закону районним судом, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Встановивши, що ОСОБА_1 повторно протягом року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для накладення на нього стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на строк шість місяців, що є мінімальним строком позбавлення спеціального права, передбаченим санкцією ст. 124 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 тричі протягом року вчинено адміністративне правопорушення, однак це не відповідає дійсності, не спростовують правильних в цілому висновків суду про повторність скоєного правопорушення, з огляду на те, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 березня 2024 року в справі № 752/2479/24 ОСОБА_1 дійсно притягувався до адміністративної відповідальності за порушення п. 13.1 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а. с. 22). Постанова набрала законної сили і в апеляційному порядку не оскаржена.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, у вигляді роботи водія як єдиного джерела доходу, апеляційний суд звертає увагу, що положеннями ст. 30 КУпАП передбачено, що позбавлення права керування засобами транспорту не може застосовуватись до осіб, які користуються цими засобами в зв`язку з інвалідністю, і не обмежується застосування цієї санкції у випадку обіймання особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, посади водія, що є єдиним джерелом доходу.

Щодо доводів апеляційної скарги про перебування на утриманні ОСОБА_1 дитини, яка потребує постійного лікування, на яке витрачаються значні кошти, на підтвердження цих обставин до апеляційної скарги не додано будь-яких доказів і ці обставини не можуть бути перевірені та враховані апеляційним судом.

Крім того, посилаючись на щире каяття у скоєнні правопорушення, ОСОБА_1 не надав доказів добровільного відшкодування ним збитків, завданих внаслідок пошкодження транспортного засобу власнику автомобіля Audi A6 д.н.з. НОМЕР_2 .

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції ступеня вини ОСОБА_1 та наявності часткової вини в скоєнні ДТП водієм автомобіля Audi A6 д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований з порушенням правил дорожнього руху (п. 3.34 «Зупинку заборонено»), апеляційним судом переглянуто оптичний диск, доданий до апеляційної скарги.

Так, на оптичному диску наявне цифрове фото, роздрукована копія якого наявна також в матеріалах справи, на якому зображений автомобіль КІА д.н.з. НОМЕР_3 та інші розташовані за ним автомобілі, ідентифікувати які неможливо. Поруч з автомобілем КІА д.н.з. НОМЕР_3 встановлено заборонний знак п. 3.34 «Зупинку заборонено».

Також на оптичному диску наявний відеозапис, з якого вбачається, що автомобіль Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 проїжджає повз припарковані автомобілі, в тому числі Audi A6 д.н.з. НОМЕР_2 , переїжджаючи при цьому через штучну дорожню нерівність «лежачий поліцейський». Разом із тим, із відеозапису не можна дійти висновку, що автомобіль Audi A6 д.н.з. НОМЕР_2 розташовано в дії знаку п. 3.34 «Зупинку заборонено», враховуючи, що на відеозаписі зображене інше місце, ніж на фотографії. В тому числі, відсутні дві подвійні металеві стійки дорожніх знаків, і натомість наявна штучна дорожня нерівність «лежачий поліцейський».

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо наявності обставин, які пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 , не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

Постанова Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.3в, 13.1 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.3 (в), 13.1 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає

Суддя Кашперська Т.Ц.