Справа № 464/266/24 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 33/811/865/24 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф, з участю ОСОБА_1 та захисника Михалевського Ю.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Михалевського Юрія Романовича на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 17 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок судового збору.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 02.01.2024 о 14:25 год. на вул. Зелена, 151 А у м. Львові, керував транспортним засобом марки «Seat», р.н. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, що не реагують на світло, підвищена жвавливість, незв`язне мовлення), від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з даною постановою захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Михалевський Ю.Р. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, та прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що судом не враховано доводи щодо незаконної зупинки транспортного засобу. Крім того, із відеозапису з нагрудних камер, вбачається, що патрульні поліцейські мали намір зупинити автомобіль ОСОБА_1 лише з ціллю провести огляд на стан наркотичного сп`яніння, оскільки щодо нього раніше складався протокол за ст. 130 КУпАП.

Звертає увагу на те, що при перегляді відеозаписів, чітко простежується, що мова ОСОБА_1 була чіткою та розбірливою, а поведінка не була жвавою та цілком відповідала поведінці особи, яка щойно привезла свого рідного батька до медичного закладу, у зв`язку з тим, що у останнього відбувся інфаркт.

Зауважує, що ОСОБА_1 не перебував в стані наркотичного сп`яніння, це підтверджується результатами лабораторного дослідження №425050279, що було проведено одразу ж на наступний день (03.01.2024) після події, згідно з якими у сечі ОСОБА_1 не виявлено жодних наркотичних речовин.

Зазначає, що дії ОСОБА_1 хоча і містять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, однак останні були зумовлені фактичними обставинами події,що свідчить про наявність стану крайньої необхідності як в момент доставки ОСОБА_1 свого батька до медичного закладу, так і після доставлення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника Михалевського Ю.Р. на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Незважаючи на позицію апелянта, про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі і перевіреними доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №635031 від 02.01.2024, відеозаписами з реєстраторів інспекторів патрульної поліції на яких, серед іншого зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, рапортом інспектора УПП, листом УПП у Львівській області від 15.03.2024, відповідно до якого транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1 було зупинено 02.01.2024 за порушення п. 2.9 в Правил дорожнього руху.

Аналізуючи відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано доводи щодо незаконної зупинки транспортного засобу є необґрунтованими, так як підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння та вимога поліцейського про проходження водієм в установленому порядку медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, пов`язується лише з наявністю ознак такого сп`яніння у водія, а не з встановленням підстав для зупинки транспортного засобу.

Безпідставним є також посилання апелянта, що при перегляді відеозаписів, чітко простежується, що мова ОСОБА_1 була чіткою та розбірливою, а поведінка не була жвавою та цілком відповідала поведінці особи, яка щойно привезла свого рідного батька до медичного закладу, у зв`язку з тим, що у останнього відбувся інфаркт, не приймаються апеляційним судом, так як спростовані зазначеними в тексті постанови доказами.

Апеляційний суд не бере до уваги посилання захисника ОСОБА_2 , що згідно з результатами лабораторного дослідження №425050279, яке було проведено одразу ж на наступний день (03.01.2024) після події, у сечі ОСОБА_1 не виявлено жодних наркотичних речовин, оскільки ці результати досліджень не мають правового значення, тому що ОСОБА_1 ставиться в провину саме відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, а не керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння. Крім того, такі дослідження було зроблено без відповідного направлення, передбаченого п. 8 розд. ІІ Інструкції та присутності поліцейських, та їх проведено пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для їх проведення (п. 9 розділу ІІ Інструкції).

В даному випадку ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння. Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 ніщо не перешкоджало пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку та підтвердити свої твердження про відсутність наркотичного сп`яніння.

Крім того, як вбачається із відеозапису, поліцейські роз`яснили ОСОБА_1 його права та наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, а тому відмовляючи від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 діяв умисно та в повній мірі розумів наслідки своїх дій.

Суд критично відноситься до доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, так як привіз свого рідного батька до медичного закладу, у зв`язку з тим, що у останнього відбувся інфаркт, оскільки небезпека про яку він зазначає за даних обставин могла бути усунута іншими засобами шляхом виклику швидкої медичної допомоги.

Таким чином, зважаючи на конкретні обставини справи, правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 є умисною, суспільно небезпечною дією, а тому зазначені у апеляційній скарзі обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови та закриття провадження, апелянтом не надано.

З огляду на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги щодо скасування постанови районного суду та закриття провадження у справі не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 17 травня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Михалевського Юрія Романовича без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф. Романюк