Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/304/24 Головуючий у суді І-ї інстанції Дубровська Н. М.
Категорія - 173-2 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ткаченко Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2024 року.Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду Ткаченко Л.Я., розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 травня 2024 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку невідомий, перебуваючу в декретній відпустці, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення,

за участю:

потерпілого - ОСОБА_3 ,

представника потерпілого - ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 травня 2024 року, ОСОБА_2 визнана винуватою у тому, що вона 06 травня 2023 року близько 09 год. 56 хв перебуваючи в АДРЕСА_2 , вчинила відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_3 домашнє насильство психологічного характеру, а саме ображала грубою нецензурною лайкою, а також чинила психологічний тиск, що могло завдати шкоду його психологічному здоров`ю, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою в апеляційній скарзі захисник Пінчук Ю.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 просить рішення міськрайонного суду скасувати та винести нову постанову, якою справу щодо притягнення ОСОБА_2 , за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення та у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що постанова винесена судом в порушення вимог КУпАП, без з`ясування усіх обставин справи. Вважає, що справа щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, повинна бути закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення та у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

На думку захисника, оскаржувана постанова не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи, тому судове рішення є незаконним, необгрунтованим та таким, що не відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

Також захисник зазначає, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 та її захисник фактично отримали доступ до повного тексту даної постанови лише 06.05.2024 та обмежені у часі на подання апеляційної скарги, оскільки, є труднощі в повній мірі обгрунтувати подану апеляційну скаргу, тому залишють за собою право надати додаткові пояснення у відповідності до ч. 3 ст. 403 КПК України.

11.06.2024 адвокат Пінчук Ю.В., яка здійснювала захист ОСОБА_2 в суді першої інстанції, подала клопотання про відкладення розгляду справи, призначений на 11.06.2024, у зв`язку з заміною захисника.

В судове засідання апеляційного суду призначене на 26.06.2024, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 не з`явилась. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Будь яких клопотань про відкладення розгляду справи, проведення судового засідання дистанційно в режимі відео конференції та про залучення іншого захисника не подавала.

Виходячи з приписів ч. 2 ст. 268 КУпАП, в яких наведено виключний перелік правопорушень, передбачених відповідними статтями КУпАП, при розгляді справ за якими присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є обов`язковою, беручи до уваги відсутність вимог щодо обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, при розгляді такої справи, за умови обізнаності ОСОБА_2 про апеляційний розгляд справи, достантності часу для залучення іншого захисника до справи, апеляційний суд приходить до висновку про можливість розгляду даної справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за наявними у справі матеріалами.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

При цьому, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі, в якій вона є стороною, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 будучи фактично ініціатором апеляційного перегляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, доказів щодо поважності неявки суду не надала, що розцінюється судом, як навмисне затягування строків розгляду справи з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши думку потерпілого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доходжу до наступного висновку.

Згідно вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Диспозиція ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

У той же час, організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначаються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2)колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Стаття 1 цього Закону визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами наведеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Юридичний склад адміністративного правопорушення - це передбачений нормами права комплекс ознак (елементів), за наявності яких певне протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративний проступок.

Такий комплекс ознак передбачає чотири елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суб`єктом можуть бути як члени однієї сім`ї відповідно до визначеного поняття члена сім`ї у Законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та інші родичі та особи, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання.

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Таким чином, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції ст.173-2 КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне та фізичне насильство, внаслідок якого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, суддя районного суду прийшла до висновку про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про доведеність вини останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з чим погоджується і апеляційний суд.

Правильність висновку суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підтверджується матеріалами справи, зокрема даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ від 17.01.2024 року, протоколом прийняття заяви про криммінальне правопорушення та іншу подію від 17.01.2024 року, письмовими поясненнями ОСОБА_3 та поясненнями наданими ним в судовому засіданні, письмовими поясненнями ОСОБА_2 та поясненнями наданими нею в судовому засіданні, письмовими поясненнями ОСОБА_5 , відеозаписом наявним у матеріалах справи.

Будь-яких підстав не довіряти вищенаведеними доказам, апеляційний суд не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх достовірності і допустимості, а також у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що районний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, дійшов до обґрунтованого висновку щодо доведеності вини ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що постанова винесена без з`ясування усіх обставин справи є необґрунтованими та безпідставними, оскільки як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції в повній мірі врахував та дотримався вимог ст.ст.245, 251, 252 КУПАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

З огляду на викладені обставини, зазначені в обґрунтування, поданої апеляційної скарги, доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів у правильності висновків міськрайонного суду та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення, апеляційний суд не вбачає.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог статтей 33, 36 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушниці, ступінь її вини і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Рішення міськрайонного суду по суті є правильним, порушень матеріального або процесуального права, які би давали апеляційному суду право скасувати його не встановлено.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 травня 2024 року, стосовно ОСОБА_2 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Л.Я. Ткаченко