Справа № 308/5404/23
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
04.04.2024 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та її захисника, адвоката Деяка В. Ю., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 червня 2023 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 536 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки про розгляд справи у суді не був повідомлений, копію оскаржуваної постанови отримав лише 13.10.2023, після того, як скористався послугами адвоката. Вказує на незаконність оскаржуваної постанови, просить її скасувати. Зазначає, що не мав наміру керувати автомобілем, однак, через хворобу дитини та погіршення її стану змушений був відвезти її до лікаря, що підтверджується відповідною медичною довідкою. Зазначає, що суд розглянув справу за відсутності апелянта, чим порушив його право на захист. На переконання апелянта, суд не розглянув питання про можливе застосування до нього ст. 17 КУпАП. Звертає увагу на те, що діяв у стані крайньої необхідності з метою надання медичної допомоги своїй важкохворій дитині. Вважає, що місцевий суд у постанові необґрунтовано взяв до уваги довідку старшого інспектора відділу адміністративної практики УПП у Закарпатській області ДПП ст. лейтенанта поліції Норожнова Д. без дати, не на офіційному бланку поліції, крім того довідка не підписана начальником і не має печатки організації, як цього вимагає закон. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та думку адвоката Деяка В. Ю., які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження постанови необхідно поновити, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання щодо необхідності поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, апеляційний суд бере до уваги те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснювався судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який був обізнаний з тим, що відносно нього складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП і що справа розглядатиметься в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області, про що свідчить копія протоколу про адміністративне правопорушення, з яким ОСОБА_1 був ознайомлений. Зі змісту оскаржуваної постанови та апеляційної скарги убачається, що під час розгляду справи, 12.06.2023, ОСОБА_1 був відсутній. Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що копія оскаржуваної постанови надіслана ОСОБА_1 поза межами встановленого законом триденного строку, а саме 31.07.2023. Враховуючи вищезазначене, з метою забезпечення доступу особи до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, вважаючи, що такий пропущено через поважні причини.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду таке.
При оцінці доводів апеляційної скарги про незаконність судового рішення апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно правових актів.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП адміністративного правопорушення, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Копією постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАС №6708565 від 20 березня 2023 року, підтверджується той факт, що за порушення вимог ч. 5 ст. 121 КУпАП до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн (п`ятсот десять гривень).
Довідкою, виданою згідно з обліковими базами даних Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України підтверджується, що ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортними засобами не отримував (а. с. 6).
Відповідно до довідки, виданої згідно з обліковими базами даних Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України, відносно ОСОБА_1 складалися такі адміністративні документи: 12.07.2022 винесена постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №5601061 за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн (а. с. 7).
На відеозаписі, який міститься на DVD- диску у хронологічній послідовності відображена подія за участі ОСОБА_1 , зокрема зупинка транспортного засобу, за кермом якого перебував ОСОБА_1 , перевірка особи водія, виявлення правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, повідомлення ОСОБА_1 про те, що відносно нього складатимуть протокол про адміністративне правопорушення та складання протоколу (а. с. 8).
Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є безпідставними, оскільки винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених судом першої та апеляційної інстанції доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.
Аналізуючи та оцінюючи зібрані у справі докази, апеляційний суд, доходить висновку про те, що вимоги КУпАП та інших нормативно-правових актів при їх збиранні та фіксуванні обставин вчинення адміністративного правопорушення порушені не були.
Апеляційний суд, дослідивши вищевказані докази, вважає, що суддею місцевого суду дана правильна оцінка наявним у справі доказам, а тому висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП адміністративного правопорушення є таким, що відповідає фактичним обставинам справи, наявним у матеріалах справи доказам та узгоджується з вимогами закону.
При цьому, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь відомостей, які можуть слугувати підставою вважати, що старший лейтенант поліції ОСОБА_2 був упереджений під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 чи вчиняв відносно нього тиск з метою схилити останнього до підписання наявних у матеріалах справи процесуальних документів; що у поліцейського були підстави для фальсифікації протоколу чи інших процесуальних документів чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги і не було надано під час розгляду справи апеляційним судом.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які можуть свідчити про зацікавленість поліцейського ОСОБА_2 у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних належні докази відсутні у матеріалах справи, їх також не додано і до апеляційної скарги.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дав правильну оцінку наявним у справі доказам та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 15 Закону України «Про дорожній рух».
Так, відповідно до ч. 9 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно загальних положень, що містяться у п.1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до п.2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Частиною 2 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Вимогами ч.5 ст.126 КУпАП передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами 2- 4 ст. 126 КУпАП.
Вищенаведені докази у своїй сукупності підтверджують, що ОСОБА_1 не дотримався вищевказаних вимог ПДР та вчинив передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП адміністративне правопорушення.
Доводи ОСОБА_1 , наведені ним в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не враховано те, що вказані у протоколі про адміністративне правопорушення обставини не відповідають дійсності, апеляційним судом до уваги не беруться, оскільки свого підтвердження не знайшли.
Так, при оцінці тверджень апелянта про те, що місцевий суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , чим позбавив його права на захист, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 , будучи обізнаний з тим, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення та про направлення матеріалів до суду, мав реальну можливість взяти участь у судовому засіданні та доводити у місцевому суді свою версію подій, однак, як убачається з оскаржуваної постанови, на розгляд справи, призначений на 12 червня 2023 року, ОСОБА_1 не з`явився. Між тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що поновивши строк на апеляційне оскарження судового рішення, права ОСОБА_1 були відновлені шляхом подання апеляційної скарги та надання йому можливості відстоювати свою позицію в апеляційному суді.
Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності з огляду на таке.
Стаття 18 КУпАП передбачає, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про те, що він діяв у стані крайньої необхідності, оскільки через хворобу дитини змушений був сідати за кермо з метою доставити дитину до закладу охорони здоров`я, що підтверджується відповідною медичною довідкою. Відхиляючи твердження апелянта в цій частині, суд апеляційної інстанції враховує, що ні на відеоматеріалі, ні у письмових доказах не зафіксовано жодних відомостей про те, що ОСОБА_1 прямував до закладу охорони здоров`я разом з дитиною, яка потребувала невідкладної медичної допомоги. При цьому, з медичної довідки, яка наявна у матеріалах справи убачається, що така датована 07.06.2023, натомість подія мала місце 20.03.2023 і у довідці не міститься даних про те, що 20.03.2023 дитина ОСОБА_1 мала будь-які захворювання (а. с. 25).
Таким чином, зважаючи на конкретні обставини справи, апеляційний суд вважає, що правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 є суспільно небезпечною дією, а тому, зазначені стороною захисту обставини, не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття провадження у справі, у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.
Такі, що жодним чином не впливають на обґрунтованість та законність постанови суду першої інстанції є доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд взяв до уваги довідку старшого інспектора відділу адміністративної практики УПП у Закарпатській області ДПП ст. лейтенанта поліції Норожнової Д., на якій відсутні відомості про дату, така міститься не на офіційному бланку поліції, крім того довідка не підписана начальником і не має печатки організації, як цього вимагає закон.
Перевіривши наявні у матеріалах справи докази, у тому числі довідки старшого інспектора відділу адміністративної практики УПП у Закарпатській області ДПП ст. лейтенанта поліції Норожнової Д., які, у відповідності до приписів ст. 251 КУпАП, є належними доказами у справі, а також дослідивши наявний у матеріалах справи відеозапис з місця події, на якому чітко зафіксовано, що водій ОСОБА_1 підтвердив той факт, що ним порушено вимоги ПДР, та вчинено адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП адміністративного правопорушення, а тому підстав для закриття провадження у справі, із передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП підстав, про що вказується у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції не вбачає.
Відтак, доводи апелянта про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію слід розцінювати як намагання ОСОБА_1 уникнути встановленої законом відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Переконливих доводів, які безумовно спростовували висновки судді у постанові, при розгляді апеляційної скарги не наведено, а обставини, на які посилається апелянт, як невраховані судом першої інстанції, були повністю взяті до уваги судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33-35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана стороною захисту апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 червня 2023 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, - залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН