Справа №585/1173/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Цвєлодуб Г. О.
Номер провадження 33/816/81/24 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 березня 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 585/1173/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 31.05.2023, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий по АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

установив:

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити, оскільки справу було розглянуто у його відсутність без належного повідомлення про дату та час судового розгляду, а також результатів розгляду його клопотання про направлення справи до Лохвицького районного суду Полтавської області, чим порушено право на захист. Заперечує також факт керування т/з, який до того ж перебував у нерухомому стані ще до приїзду працівників поліції. Керував т/з його знайомий, про що останній неодноразово повідомляв працівників поліції, що підтверджується наявним в матеріалах справи відеозаписом; права та обов`язки йому не роз`яснювалися, в протоколі відсутній підпис. Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вважає, що пропустив його з поважних причин, оскільки не був присутнім при розгляді справи, а копію постанови отримав лише 20.06.2023.

Постановою судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 31.05.2023 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 17000 грн, з позбавленням права керування т/з на строк 1 рік. Стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 536,80 грн.

Згідно постанови, 11.03.2023 о 19 год. 40 хв. в с. Біловод по вул. Потебни ОСОБА_1 керував т/з ВАЗ 210994, н. з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння рук, млява мова), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Будучи належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду, ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд апеляційної інстанції не повідомив, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертався, тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що не суперечить вимогам КУпАП, а також не порушує право особи на доступ до суду, закріплене у §1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р (далі - Конвенція), яке «не є абсолютним і може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany); «заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання» (рішення від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain); «обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається на відповідні державні судові органи, а розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору; нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції» (рішенні від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України»); «на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, зокрема, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні» (рішення від 06.09.2007 у справі «Цихановський проти України», рішення від 18.10.2007 у справі «Коновалов проти України»).

Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом 3 днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення; апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У рішенні від 28.01.2021 у справі «Кушнір проти України» ЄСПЛ, констатуючи порушення п. 1 ст. 1 Конвенції, зазначив, «…що право на доступу до суду передбачає право на отримання належного повідомлення про судові рішення, особливо у випадках, коли апеляційна скарга може бути подана у конкретно встановлений строк. Заявник не був присутній у судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки засідання проводилося на підставі письмових доводів сторін і, таким чином, без їхнього виклику; отже, заявник не знав зміст постанови, прийнятої за результатами розгляду його позову, у тому числі наведене судом обґрунтування. Це означає, що він не зміг би оскаржити постанову своєчасно, не маючи її паперової копії…» (п. 30-32).

Розгляд справи в суді першої інстанції відбувся у відсутність ОСОБА_1 , копію постанови останній отримав 20.06.2023, а з апеляційною скаргою звернувся 22.06.2023, тому строк на апеляційне оскарження судового рішення підлягає поновленню, оскільки цей процесуальний термін пропущений з поважних (об`єктивних) причин.

Перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 117390 від 11.03.2023, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшла висновку, що водій ОСОБА_1 керував т/з з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, що відповідає фактичним обставинам справи, та об`єктивно підтверджується наявними у справі відеозаписами з спеціальних технічних засобів працівників поліції, на яких зафіксовані обставини зупинки т/з, встановлення особи водія ОСОБА_1 , виявлення працівниками поліції у останнього ознак алкогольного сп`яніння, відмови останнього від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки т/з, так і в закладі охорони здоров`я, роз`яснення працівниками поліції наслідків відмови від проходження огляду, відмови останнього від підпису та отримання копії протоколу (а. с. 4).

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Оцінюючи наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цьому доказу.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Відповідно п. 12 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», у разі наявності підстав вважати, що водій т/з перебуває у стані алкогольного сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в п. 3 розділу I цієї Інструкції, така особа підлягає огляду на відповідний стан сп`яніння.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного сп`яніння і проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному КМУ (ч. 6 ст. 266 КУпАП), а згідно вимог ч. 2-3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду).

Вказані вище вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення були дотримані працівником поліції при складанні відносно ОСОБА_1 протоколу про вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не керував т/з, за кермом був його знайомий ОСОБА_5 не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи відеозаписами.

Згідно відеозапису з відеореєстратора та нагрудних камер працівників поліції убачається, що назустріч службовому автомобілю, який перебуває в нерухомого стані, рухається автомобіль з увімкненим дальнім світлом фар, який продовжуючи деякий час рух зупиняється неподалік службового авто поліцейських і виключає фари. В цей момент авто поліцейських швидко починає рух назустріч даному т/з, яким виявився автомобіль ВАЗ 210994, н. з. НОМЕР_1 , і увімкнена камера відеореєстратора фіксує як з водійського сидіння виходить особа одягнена в шапку, як пізніше встановлено - ОСОБА_1 , обходить авто ззаду, наближаючись до переднього пасажирського сидіння, з якого виходить його товариш без шапки. На вимогу працівника поліції, який відразу вказував на ОСОБА_1 як на особу, яка керувала т/з, останній надав документи. В ході спілкування у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. На вимогу працівника поліції пройти огляд ОСОБА_1 відмовився як на місці зупинення т/з, так і в закладі охорони здоров`я. Після чого останньому було роз`яснено, що за відмову від проходження огляду відносно нього буде складено протокол, від ознайомлення та підпису якого ОСОБА_1 відмовився.

Незважаючи на те, що особа, яка вийшла з переднього пасажирського сидіння постійно стверджувала, що саме вона була за кермом т/з, вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій, встановити особу, яка дійсно керувала т/з та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Оцінюючи зазначені обставини, поведінку ОСОБА_1 та іншої особи, яка перебувала разом з ним в даному т/з, суддя суду першої інстанції дійшла обгрунтованого висновку, що саме ОСОБА_1 керував т/з.

Отже, твердження в апеляційній скарзі ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП повністю спростовуються дослідженими доказами, які сумнівів у їх належності і допустимості, як про це зазначає апелянт не викликають.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення суддею суду першої інстанції права на захист, оскільки справа була розглянута у його відсутність, то такі не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Відповідно ст. 268 КУпАП за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Розгляд справи відносно ОСОБА_1 вперше був призначений на 27.03.2023, про що останньому було достеменно відомо, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 9). 21.03.2023 від ОСОБА_1 надійшла письмова заява про направлення справи за місцем його проживання до Лохвицького районного суду Полтавської області, у задоволенні якої постановою судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27.03.2023 було відмовлено. 01.05.2023, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, ОСОБА_1 вдруге в судове засідання не прибув, при цьому через канцелярію суду подав чергову заяву про направлення справи до Лохвицького районного суду Полтавської області.

З урахуванням дати вчинення адміністративного правопорушення, конкретних обставин справи, обізнаність ОСОБА_1 про наявне щодо нього провадження, суддя суду першої інтонації правильно на виконання вимог закону розглянула справу 31.05.2023 у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, вживши всі необхідні заходи до його повідомлення.

Суддя суду першої інстанції не вийшла за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення - ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 31.05.2023.

Постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 31.05.2023 відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов