ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 689/367/24

Провадження № 33/4820/318/24

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретаря судового засідання Плюти В.С., захисника Гаджука В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу захисника Гаджука В.О., в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 27 березня 2024,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави, судовий збір в сумі 605 гривень 60 коп.

За постановою суду, 11 лютого 2024 року о 05 годині 08 хвилин в селі Жилинці, по вулиці Садовій, 1, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «BMW» з державним номерним знаком НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора марки «Drager Alkotest 6810», результат огляду становить 1,8 % проміле. Такими своїми діями ОСОБА_1 порушив підпункт а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

В поданій апеляційній скарзі захисник Гаджук В.О., в інтересах ОСОБА_1 , просить постанову місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в діях, останнього, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначає, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, на момент появи працівників поліції автомобіль був припаркований та знаходився у нерухомому стані, по цій причині працівники поліції не зупиняли ОСОБА_1 , а відтак матеріали справи не містять жодних доказів, як факту керування, так і зупинки поліцейськими транспортного засобу марки «BMW» з д.н.з. НОМЕР_1 у вказаний день. Переконує, що матеріали справи не містять доказів і того, що ОСОБА_1 не виконав вимоги п. 2.4 ПДР України, за що мав би бути притягнутим за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, тобто за невиконання вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу. Крім того, ОСОБА_1 був безпідставно затриманий правоохоронцями та доставлений до відділу поліції, що підтверджується відеозаписом. Однак, матеріали справи не містять жодних процесуальних документів про затримання ОСОБА_1 та обґрунтованості його доставляння до поліції. Також, працівниками поліції не було дотримано вимог ч. 3 ст. 261 КУпАП, що призвело до істотного порушення права ОСОБА_1 на захист. Під час розгляду справи судом першої інстанції порушені права особи не були поновленні. В оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 пояснень не надав, при цьому суд не вказав причини ненадання пояснень особою, і чи взагалі особа приймала участь у судовому засіданні та чи була особа (військовослужбовець) належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Тому вважає, постанову місцевого суду незаконною та необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника Гаджука В.О., на підтримку поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, уважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, однак не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Суд першої інстанції дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши докази, надані відділенням поліції №13 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області прийшов до обгрунтованого та належним чином мотивованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційною інстанцією не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

Сукупність досліджених судом доказів свідчить про те, що в результаті огляду, проведеного поліцейським за допомогою технічного засобу, було встановлено, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки результат тесту становив 1,8 % проміле.

Відповідно до вимог п.2.9а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Зі змісту доводів, викладених в апеляційній скарзі, та наданих в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту, вбачається, що захисник уважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують факт перебування та керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Однак, такі твердження сторони захисту спростовуються дослідженими судом першої та апеляційної інстанції доказами.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 254139 від 11.02.2024 слідує, що 11 лютого 2024 року о 05 годині 08 хвилин в селі Жилинці, по вулиці Садовій, 1, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «BMW» з державним номерним знаком НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора марки «Drager Alkotest 6810», результат огляду становить 1,8 % проміле. Такими своїми діями ОСОБА_1 порушив підпункт а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . Будь-яких зауважень чи заперечень протокол не містить.

Із письмових пояснень ОСОБА_1 , власноручно зазначених у протоколі вбачається, що він визнав факт вживання 0,5л пива та керував автомобілем BMW.

Окрім того, вина ОСОБА_1 підтверджується і іншими доказами, зокрема:

- роздруківкою приладу із результатом огляду з використанням спеціального технічного засобу «Драгер Alcotest 6810» № 1941, відповідно до якої ОСОБА_1 , на момент огляду, перебував в стані алкогольного сп`яніння, результат позитивний - 1,8 % проміле, з результатом огляду, останній, погодився;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «Drager Alcotest 6810». Результат тесту 1,8 % проміле, згоду з результатами ОСОБА_1 підтвердив власноручним підписом.

Матеріали справи містять розписки про роз`яснення прав і обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП та про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу, з підписом водія транспортного засобу ОСОБА_1 .

Як слідує з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ще одним доказом, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні цього адміністративного правопорушення є відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції та відеореєстратора їх службового автомобіля. Вказаним відеозаписом зафіксовано рух автомобіля, за яким слідують працівники поліції, за допомогою проблискових маячків подають йому сигнал зупинки. Автомобіль довгий час не зупиняється та прискорює швидкість, згодом поліцейські наздоганяють даний транспортний засіб та зупиняють його. Після чого, на запитання інспектора про вживання алкоголю, ОСОБА_1 відповідає, що вживав. Ці усні пояснення він надав за декілька секунд після зупинки. Після перевірки документів, водію запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, він погоджується, продуває в мундштук приладу 1,8 % проміле. З таким результатом ОСОБА_1 погоджується, підписує даний протокол без будь-яких зауважень чи заперечень.

Більше того, з відеозапису видно, що водій ОСОБА_1 , на місці зупинки, жодних заперечень щодо факту керування транспортним засобом не висловлював.

Отже, доводи апелянта про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом є неспроможними.

Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність відеозапису стороною захисту не надано. Не встановлено таких і під час апеляційного розгляду справи.

ОСОБА_1 не виконав вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу і був зупинений після переслідування. Це підтверджено відеозаписом, який достовірно відтворює події справи, так як вони відбувалися в дійсності. Факт не притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП не спростовує наявність в діях ОСОБА_1 порушення п. 2.9а ПДР України та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Що стосується доводів сторони захисту про порушення судом права на захист ОСОБА_1 , оскільки притягнуто його до відповідальності без його участі, то апеляційний суд приходить висновку, що у суду І інстанції були підстави для розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Це рішення судом належним чином мотивоване.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ч. 2 ст. 268 КУпАП не передбачено обов`язкової участі особи, яка притягається до відповідальності, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення заст. 130 КУпАП.

При цьому, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не позбавлена можливості подавати письмові пояснення щодо обставин справи, подавати докази та залучити захисника для представництва та захисту її інтересів під час розгляду справи в суді.

Відповідно до статті 6 ЄСПЛ кожна особа має право на розгляд її справи упродовж розумного строку судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї обвинувачення. Тому, розгляд даної справи без невиправданої затримки не буде відповідати інтересам особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Будь-яких суттєвих порушень та зволікань з призначенням судових засідань, з огляду на судове навантаження, суд апеляційної інстанції не вбачає. Як і порушень прав особи на захист, оскільки ОСОБА_1 завчасно повідомлявся про розгляд справи, та неодноразово було відкладено розгляд справи за проханням захисту.

На переконання апеляційного суду такі дії розцінені як зловживання процесуальним правом, спрямованим на затягування розгляду справи з метою уникнення відповідальності.

При цьому судом враховується практика Європейського суду з прав людини, яка визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України», сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, враховується, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім під час розгляду справи в суді, було поновлене апеляційним судом.

Захист ОСОБА_1 в суді першої інстанції здійснював адвокат Гаджук В.О., а відтак порушення прав на захист ОСОБА_1 не вбачається.

Правомірність затримання не входить до предмету доказування за фабулою ч.1 ст. 130 КУпАП. Тому посилання апелянта на те, що матеріали справи не містять жодних процесуальних документів про затримання ОСОБА_1 та обґрунтованості його доставляння до поліції, не мають правового значення для вирішення питання про наявність чи відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Ці обставини адміністративної справи давали суду підстави дійти висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.9а ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, стороною захисту не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду, а тому законні підстави для їх відхилення у суду відсутні.

В матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги є неприйнятними.

При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Істотних порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки судді першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення не встановлено.

Місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи, дана належна оцінка особі ОСОБА_1 , правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права та зроблено обґрунтований висновок про доведеність його вини у порушенні вимог п. 2.9а ПДР України та вірно кваліфіковані його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладене на ОСОБА_1 стягнення відповідає вимогам ст. 33 КУпАП, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення особи притягнутої до адміністративної відповідальності та запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

З урахуванням наведеного, підстав для скасування постанови у межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и л а:

Постанову Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 27 березня 2024 щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника Гаджука В.О. - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Л.М. Кулеша