Провадження № 3/742/2902/24
Єдиний унікальний № 742/6841/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року місто Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Ільченка О.І., розглянувши матеріали, що надійшли з Прилуцького районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 122-4 КУпАП

установив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, серія ЕПР1 №178840, 21.11.2024 о 11 год. 00 хв. на а/д Н-07 Київ-Суми-Юнакіївка 109 км 500 м, ОСОБА_1 керував автомобілем Kia Sportage, р.н. НОМЕР_1 , попереду якого рухався автомобіль MAN, р.н. НОМЕР_2 , котрий перевозив екскаватор-навантажувач, та під час руху зачепив придорожнє дерево, гілля якого відломившись, впало на авто, пошкодивши лобове скло. Водій залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив п. 2.10-а ПДР України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що їхав за автомобілем MAN, який зачепив придорожнє дерево, в результаті чого гілка, яка відломилася від дерева, впала на його автомобіль і пошкодила лобове скло. При цьому, водій вантажівки не зупинився, незважаючи на те, що він інформував його сигналом і перемиканням світла фар, тому ОСОБА_1 , діючи в стані крайньої необхідності, не зупинився на місці дорожньо-транспортної пригоди, а вирішив наздогнати водія автомобіля MAN. ОСОБА_1 зауважив, що діяв вимушено, переслідуючи іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди задля з`ясування моделі та номерного знаку транспортного засобу (бо такий був повністю заліплений снігом) особи водія, який продовжив рух після виникнення дорожньо-транспортної пригоди.

Суд, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Прилуцьким районним відділом поліції ГУНП в Чернігівській області на підтвердження винуватості ОСОБА_1 надано наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №178840 від 21.11.2024 (а.п.2); копію схеми місця дорожньо-транспортної пригоди (а.п.3), копії протоколів про адміністративні правопорушення, серія ЕПР1 №178785, серія ЕПР1 №178840, серія ЕПР1 №178804, з яких вбачається, що 21.11.2024 о 11 год. 00 хв. на а/д Н-07 Київ-Суми-Юнакіївка 109 км 500 м, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем MAN, р.н. НОМЕР_2 , котрий перевозив екскаватор-навантажувач, допустив зачеплення гілок, котра відломилася та впала іншому учаснику дорожнього руху на лобове скло. В подальшому водій залишив місце дорожньо-транспортної пригоди (а.п.4), письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.п.5,6).

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення відповідно до статті 245 КУпАП є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду.

Відповідно до п.2.10-а Правил дорожнього руху, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Адміністративним правопорушенням, згідно зі ст. 122-4 КУпАП, визнається залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Орган (посадова особа), згідно зі ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїми внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

У ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, що виключає адміністративну відповідальність, оскільки намагався наздогнати винуватця дорожньо-транспортної пригоди. Заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Факт того, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, повністю доведений дослідженими в суді доказами у справі, що ретельно перевірені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності, зокрема його усними поясненнями та іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознак вини.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Підставою крайньої необхідності є небезпека інтересам, які охороняються адміністративним законодавством. Ця небезпека може бути викликана: 1) протиправними діями людини: 2) діями тварин; 3) природними явищами; 4) джерелом підвищеної небезпеки (технічними та транспортними засобами) тощо. Крім того, крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): - небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; - при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; - шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Обставини справи свідчать про те, що небезпека, яка виникла для ОСОБА_1 не могла бути усунута іншими дієвими засобами ніж тими, які вчинив правопорушник. Крім того, заподіяна шкода громадському порядку є менш значною, ніж відвернена.

За приписами ч.1 п.4 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин - вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Ураховуючи встановлення того факту, що ОСОБА_3 діяв у стані крайньої необхідності, що виключає адміністративну відповідальність, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 18, 247, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити відповідно до п.4 ст.247 КУпАП, у зв`язку із вчиненням даного адміністративного правопорушення в стані крайньої необхідності.

Постанова суду може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області.

Суддя Олександр ІЛЬЧЕНКО