Справа № 509/362/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2024 року смт. Овідіополь

Суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Панасенко Євгеній Миколайович розглянувши матеріали, які надійшли від ВнП № 1 Одеського РУП № 2 ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП)

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 195394 від 12.01.2024 року гр. ОСОБА_1 12.01.2024 року о 01:10 год. на 24 км +10 а/д Н33 керуючи транспортним засобом Mitsubishi д.н.з. НОМЕР_1 не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку (снігопад), не впорався з керуванням та здійснив наїзд на залізно дорожній світлофор, шлагбаум, та металевий паркан. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль та металевий паркан отримали механічні пошкодження, чим водій порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху (ПДР), за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 195421 від 12.01.2024 року гр. ОСОБА_1 12.01.2024 року о 01:10 год. на 24 км +10 а/д Н33 керував транспортним засобом Mitsubishi д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: почервоніння очей, різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці за допомогою алкотестеру, та проходження огляду в медичному закладі відмовився під відеозапис, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху (ПДР), за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Відповідно до ч.1 ст. 130 КУпАП Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, -тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.02.2024 року матеріали об`єднані в одне провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив що їхав в сторону смт Овідіополь, при цьому не справився з керуванням транспортного засобу та скоїв ДТП, вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП визнає. Також зазначив що в момент події він виконував бойове завдання, патрулював на території смт Авангард, працівникам поліції повідомив що працює охоронцем на приватному підприємстві, адже для нього було видано бойове розпорядження, і воно являється секретним документом, який він не має права надавати, сам працює заступник командира батальйону по роботі з особовим складом, був одягнутий в звичайний цивільний одяг. На запитання та пропозицію поліцейських він відмовився він огляду в медичному закладі, адже не мав часу, а алкотестеру у правоохоронців не було.

В судовому засіданні захисник особи яка притягається до адміністративної відповідальності зазначив, що до суду надано відео яке не в повній мірі відображає хід подій, воно вирізане, тому відео не може бути належним доказом по справі. Також вказав що при складенні протоколу були відсутні свідки, які б підтвердили чи спростували викладене в ньому. Просив справу за ч.1 ст. 130 КУпАп закрити у зв`язку з відсутністю складу правопорушення. Щодо притягнення особи до відповідальності за ст. 124 КУпАп не заперечував, подія дійсно мала місце.

Відповідно до статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.7КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку,встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вина ОСОБА_1 в порушенні ПДР, що передбачає адміністративну відповідальність за ст. 124 КУпАП встановлена матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 195394 від 12.01.2024 року; схемою з місця ДТП що мала місце 12.01.2024року, поясненнями особи яка притягається до адміністративної відповідальності наданими в суді під час розгляду справи.

На момент вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 досяг віку з якого настає адміністративна відповідальність та є повнолітнім, обставин, що виключають адміністративну відповідальність ОСОБА_1 , передбачених ст.17 КУпАП, при розгляді справи не встановлено.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та його вина повністю підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.

Разом з тим, суд зазначає, що матеріали про притягнення ОСОБА_1 надійшли до суду 19.01.2024 року, були призначені до розгляду на: 30.01.2024 року відкладено розгляд за клопотанням захисника Кузьміна Є.О., 23.02.2024 року відкладено за клопотанням захисника та в зв`язку з хворобою ОСОБА_1 , 22.03.2024 року відкладено за клопотанням ОСОБА_1 , 12.04.2024 року відкладено за клопотанням захисника.

Відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - п`ятій цієї статті.

Згідно з п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Факт вчинення даного адміністративного правопорушення, яке не є триваючим, мав місце 12.01.2024 року, а тому відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за межами цього строку є незаконним.

З огляду на вищенаведене, вважаю, що провадження в частині скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку три місяці з дня вчинення правопорушення.

Щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд зазначає наступне.

З урахуванням матеріалів справи, дослідженого відеозапису який долучений до протоколу, з урахуванням наданих пояснень та заперечень, суд вважає що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю доведена та підтверджується такими доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №195421 від 12.01.2024 року, яким зафіксовано, що гр. ОСОБА_1 12.01.2024 року о 01:10 год. на 24 км +10 а/д Н33 керував транспортним засобом Mitsubishi д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: почервоніння очей, різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці за допомогою алкотестеру, та проходження огляду в медичному закладі відмовився під відеозапис, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху (ПДР), за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

- наявним відеозаписом, якими зафіксовано, що під час спілкування працівниками поліції виявлено у водія ознаки алкогольного сп`яніння та озвучено їх, з огляду на що йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою газоаналізатора Drager або у медичному закладі, на що водій відмовився. Також повідомив що не бажає отримувати копію протоколу та ознайомлюватися із матеріалами які будуть складені. При цьому на запитання працівника поліції повідомив що працює охоронцем на приватному підприємстві.

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12.01.2024 року.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Порядок проходження огляду особами, які керують транспортними засобами, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначенийст.266 КУпАП, а також затвердженийпостановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 «Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженоюнаказом Міністерствавнутрішніх справУкраїни таМіністерства охорониздоров`яУкраїни 09.11.2015№ 1452/735 (далі Інструкція).

Так, відповідно до ч.2 ст.266 КУпАПпід час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У виконання вищевказаних вимог КУпАП до матеріалів справи додані відеозаписи щодо обставин складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 , відеозапис повністю відображають події, які відбулися 12.01.2024 року та є належним доказом у справі.

Доводи особи яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника щодо порушення процедури огляду є необґрунтованими. Вказані доводи спростовуються наявними в матеріалах справи відеозаписом, з яких встановлено, що на кожну із пропозицій огляду, чи то на місці чи в медичному закладі водій чітко відмовлявся. При цьому підтвердив факт керування транспортним засобом та настання ДТП за його участю. В протоколі вказав що не згоден з ним, разом з тим письмові пояснення з метою спростування викладеного в протоколі відсутні. Натомість водій відповідно до положень ст. 63 Конституції України скористався своїм правом та відмовився від надання таких пояснень.

Також судом враховано, що в подальшому після настання даної події яка відображена в протоколі зі скаргами на дії поліцейських при оформленні матеріалів не звертався, а тому доводи про те, що працівниками поліції були допущені порушення є необґрунтованими та спростовуються наявними доказами.

На відео зафіксовано, що водій не виявив бажання їхати до медичної установи або ж продути алкотестер на місці, хоча поліцейські пропонували йому.

Вказаний відеозапис є належним доказом, оскільки на ньому чітко зафіксований даний факт відмови водія і вказані обставини останнім у встановленому процесуальним законом порядку не спростовані. Зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний доказ у справі.

Слід відмітити й те, що водій підписуючи протокол про адміністративне правопорушення будь-яких зауважень чи заперечень щодо дій працівників поліції не висловив, що не дає підстав вважати, що працівниками поліції якимось чином при проведенні огляду на стан сп`яніння було порушено вимоги чинного законодавства.

Факту керування транспортним засобом, є безпідставним, адже даний факт визнано і під час розгляду справи в суді .а також при складенні протоколів, відповідь ОСОБА_1 про керування міститься на відеозаписі.

Відтак, аналізуючи наведене, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в день події встановлений.

Крім того суд вважає, що доводи ОСОБА_1 та його захисника спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його вина повністю підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.

На момент вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 досяг віку з якого настає адміністративна відповідальність та є повнолітнім, обставин, що виключають адміністративну відповідальність ОСОБА_1 передбачених ст.17 КУпАП, при розгляді справи не встановлено.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, приходжу до висновку про необхідність притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, що є достатньою мірою відповідальності з метою його виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Відповідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено таке стягнення, справляється судовий збір у 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 61-12842св18 щодо стягнення судових витрат з учасників бойових дій вказано наступне.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

На учасників бойових дій розповсюджується дія Закону України «Про статус ветеранів війни,гарантії їх соціального захисту» від 22жовтня 1993року № 3551-XII, який визначає статус, зокрема, і учасників бойових дій та гарантії їх соціального захисту.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність цього Закону, звільняються від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов`язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту.

Згідно із частиною 8 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про безоплатну правову допомогу» 06 листопада 2012 року № 5477-VI частину другу статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викласти в такій редакції: «Ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань».

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір»

Відповідно до Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо соціального захисту постраждалих учасників Революції Гідності та деяких інших осіб від 22.05.2018 року внесені зміни, зокрема, у статтю 5 Закону України «Про судовий збір»(пільги щодо сплати судового збору), а саме: відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»(на дату розгляду справи) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Зазначена норма статті даного Закону не містить посилань на те, що це стосується лише позову і він має бути заявлений лише з підстав порушення прав та законних інтересів позивача саме як учасника бойових дій, а також прямо та чітко не зазначає, що справа має стосуватись порушених прав саме позивача, що має статус учасника бойових дій, без уточнення характеру такого права та підстав його порушення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року («Vyerentsov v. Ukraine», заява № 20372/11, § 65)).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частини перша статті 129 Конституції України). Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Згідно усталеної практики Верховного суду (постанова від 27.06.2018 року у справі № 61-12842св18) відсутність механізму чіткого трактування та розуміння дійсного змісту вказаної норми пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір`в першу чергу пов`язане з недоліками законодавчої техніки, яка використовувалась законодавцем під час підготовки Закону України «Про судовий збір», проте це не повинно впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, порушувати та обмежувати права учасників бойових дій при їх зверненні до суду, у зв`язку з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», як учасника бойових дій посвідчення серія НОМЕР_2 видане 13.01.2017 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.38, 124, п.7 ч.1 ст.247 ст. 33-35, 36, 40-1, ч.1 ст. 130 КУпАП

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрити у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і притягнути його до адміністративної відповідальності, наклавши адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», як учасника бойових дій.

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд Одеської області.

Суддя Є. М. Панасенко