Справа №574/328/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Гук Т. Р.
Номер провадження 33/816/867/24 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 листопада 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 574/328/24 за апеляційною скаргою захисника СПАСЬОНЕНКА О. В. на постанову судді Буринського районного суду Сумської області від 01.07.2024, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1

визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

установив:

В поданій апеляційній скарзі захисник СПАСЬОНЕНКО О. В. просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити, оскільки поліцейські безпідставно зупинили т/з під керуванням його підзахисної, доказів порушення ПДР ОСОБА_2 не повідомили, а тому подальша вимога пройти огляд на стан сп`яніння є незаконною. Прилад, за допомогою якого проводився огляд ОСОБА_2 , був несправним і після першого продуття не показав жодного результату. ОСОБА_2 бажала пройти огляд в закладі охорони здоров`я, що було проігноровано поліцейськими, після чого його підзахисна сама пройшла такий огляд в лікарні і ознак алкгольного сп`яніння у неї виявлено не було.

Постановою судді Буринського районного суду Сумської області від 01.07.2024 ОСОБА_2 була визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на неї було накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 17000 грн з позбавленням права керування т/з на строк один рік. Стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

Згідно постанови судді, ОСОБА_2 12.04.2024 о 22 год. 28 хв. по вул. Донецькій в с. Слобода Конотопського району Сумської області керувала т/з ВАЗ 2101, д. н. з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушила вимоги п. 2.9а ПДР.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду справи, учасники провадження в справі про адміністративне правопорушення в судове засідання не з`явились, від захисника Спасьоненка О. В. надійшла письмова заява про розгляд апеляційної скарги у його відсутність та у відсутність ОСОБА_2 , а від ОСОБА_2 будь-яких клопотань до суду апеляційної інстанції не надходило, тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутність сторін провадження, що не суперечить положенням ст. 268, 271 і 294 КУпАП.

Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом 3-х днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення; апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Одним з аспектів гарантії справедливого судочинства є доступ до суду; рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві; для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У рішенні від 28.01.2021 у справі «Кушнір проти України» ЄСПЛ, констатуючи порушення п. 1 ст. 1 Конвенції, зазначив, «…що право на доступу до суду передбачає право на отримання належного повідомлення про судові рішення, особливо у випадках, коли апеляційна скарга може бути подана у конкретно встановлений строк; заявник не був присутній у судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки засідання проводилося на підставі письмових доводів сторін і, таким чином, без їхнього виклику; отже, заявник не знав зміст постанови, прийнятої за результатами розгляду його позову, у тому числі наведене судом обґрунтування; це означає, що він не зміг би оскаржити постанову своєчасно, не маючи її паперової копії…» (п. 30-32).

Розгляд справи відбувся у відсутність ОСОБА_2 , постанову судді захисник отримав 08.07.2024, а з апеляційною скаргою звернувся 18.07.2024, тому строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, так як цей процесуальний термін пропущений з поважних (об`єктивних) причин.

Перевіривши матеріали даної справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 009143 від 12.04.2024, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що водій ОСОБА_2 керувала т/з в стані алкогольного сп`яніння, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано та, окрім протоколу, об`єктивно підтверджується наявними у справі доказами, а саме:

- роздруківкою показників огляду водія ОСОБА_2 на стан сп`яніння із використанням спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6820, результат тесту 0,37 проміле (а. с. 3);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого у водія ОСОБА_2 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, результат огляду на стан сп`яніння 0,37 проміле, з яким остання погодилася, про що свідчить її особистий підпис у відповідній графі акту (а. с. 4);

- відеозаписами події правопорушення з технічних засобів поліцейських, на яких зафіксовані обставини зупинки т/з, встановлення особи водія ОСОБА_2 , виявлення у останньої ознак алкгольного сп`яніння, що стали початком процедури огляду на стан сп`яніння, проходження огляду за допомогою газоаналізатора Драгер, з результатом якого ОСОБА_2 погодилася, роз`яснення прав, складання протоколу та ознайомлення ОСОБА_2 з його змістом (а. с. 6).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому в протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.9а ПДР, згідно яких водієві забороняється керувати т/з у стані сп`яніння, а сама процедура огляду на стан сп`яніння закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

У разі наявності підстав вважати, що водій т/з перебуває у стані сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в розділу I «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», така особа підлягає огляду на відповідний стан сп`яніння.

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського.

Про наявність у поліцейських обґрунтованих та об`єктивних підстав вважати, що водій ОСОБА_2 підлягала огляду на стан алкогольного сп`яніння, свідчили ознаки згідно розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», а питання встановлення наявності (чи відсутності) ознак стану сп`яніння, які є підставами для проведення огляду водія т/з, відноситься виключно до компетенції поліцейського, а тому доводи захисника в цій частині не заслуговують на увагу.

Вищенаведене підтверджує не лише факт перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння під час керування т/з, а й дотримання поліцейськими самої процедури відповідного огляду, яка була проведена на місці зупинки т/з із відео фіксацією подій правопорушення та із застосуванням спеціального технічного засобу, що повністю відповідає імперативним вимогами законодавства про адміністративні правопорушення, які водій т/з зобов`язаний виконувати (п. 2.9а ПДР), так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), а кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія, який повинен контролювати свій т/з таким чином, щоб бути завжди у змозі належним чином їм управляти, бути ознайомленим з правилами дорожнього руху, приписами в області безпеки дорожнього руху, а також з такими факторами, які можуть вплинути на його поведінку (п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971).

Відеозапис події правопорушення, у даному випадку, є об`єктивним доказом у справі і не залежить від суб`єктивного сприйняття будь-якою особою, а засвідчує, що у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм надання можливості водію ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. При цьому цей відеозапис здійснювався поліцейськими, які формували справу про адміністративне правопорушення, за безпосередньою участю ОСОБА_2 , а зафіксовані на цьому відеозаписі фактичні обставини правопорушення мали місце у реальності, тому певна поведінка і реакція водія ОСОБА_2 на події цілком логічно завершилось складенням відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП (п. 2.9а ПДР), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що поліцейським при складанні цього протоколу дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси ОСОБА_2 як учасника дорожнього руху.

Здійснена апеляційним судом перевірка і аналіз зазначених вище доказів дозволяє зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цієї справи, а за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові судді обставин саме ОСОБА_2 керувала т/з у стані алкогольного сп`яніння, так як будь-який обґрунтований сумнів спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, внаслідок чого доводи апеляційної скарги з цих підстав на увагу не заслуговують і є безпідставними.

Так, як убачається з відеозаписів з технічних засобів поліцейських, службовий автомобіль деякий час рухався за т/з ВАЗ 2101, д. н. з. НОМЕР_1 , який на вимогу поліцейських зупинився. В ході спілкування у водія ОСОБА_2 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, після чого їй було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з. ОСОБА_2 спочатку заперечувала перебування в стані сп`яніння і стверджувала, що алкогольних напоїв не вживала. Після проведення огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», останній показав результат 0,37 проміле. ОСОБА_2 згадала, що в той же день вживала пиво і погодилась з результатом проведеного огляду. Під час складення поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП на місце події прибула матір ОСОБА_2 , в присутності якої остання вже не зізналась про вживання спиртного.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про безпідставність зупинки поліцейськими т/з під керуванням водія ОСОБА_2 , то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки вони не відповідають вимогам законодавства України про адміністративні правопорушення.

Зокрема, усі учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР (п. 1.3), які відповідно до ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, а інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил (п. 1.1). При цьому на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог ПДР, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1; б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність т/з; в) дати можливість оглянути т/з відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану т/з, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю (п. 2.4), а особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Апеляційний суд не може прийняти до уваги і доводи сторони захисту про несправність спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6820, за допомогою якого водій ОСОБА_2 пройшла огляд на стан сп`яніння, оскільки це не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи. При цьому ОСОБА_2 , у разі наявності сумнівів щодо справності технічного засобу, мала право як повторно пройти огляд на стан сп`яніння, але у закладі охорони здоров`я, так і отримати від поліцейських відповідні документи на Drager Alcotest 6820.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, крім іншого, є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП), а завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Послідовність викладення в диспозиціях правових норм наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів адміністративного судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, охорона прав і свобод громадян, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків.

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини, тобто імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини.

Відтак, у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України, тому вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння на доказове значення отриманих у його результаті відомостей, суд повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання. При цьому невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Поновити захиснику СПАСЬОНЕНКУ О. В. строк на апеляційне оскарження постанови судді Буринського районного суду Сумської області від 01.07.2024.

Постанову судді Буринського районного суду Сумської області від 01.07.2024 відносно ОСОБА_3 залишити без змін, а апеляційну скаргу її захисника СПАСЬОНЕНКА О. В. на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов