Справа №: 297/2434/24

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Берегово

Суддя Берегівського районного суду Закарпатської області Ільтьо І. І., розглянувши матеріали, що надійшли з УПП у Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканку АДРЕСА_1 , не працюючу, громадянку України,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП,

встановив:

Протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №223198 від 14.05.2024 ОСОБА_1 інкримінується, що 14.05.2024 о 11:29 год. в м. Берегове по проспекту Геологів, 15, керуючи транспортним засобом марки «OPEL ASTRA» д.н.з. « НОМЕР_1 » здійснювала провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, у кількості одного пасажира без одержання ліцензії на даний вид господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до п. 24 ст. 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності".

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину не визнала та надала письмові пояснення згідно яких вказала, що дійсно за вказаних у протоколі обставин керувала транспортним засобом та перевозила одного пасажира, якого підібрала дорогою додому, а саме на АЗС «ОККО» та відвозила в м. Берегове. При цьому заперечила факт перевезення пасажира в якості надання послуг таксі.

Вислухавши пояснення особи, дослідивши матеріали, що знаходяться у справі (протокол про адміністративне правопорушення; письмові пояснення ОСОБА_2 ; відеозаписи з нагрудного відеореєстратора поліцейського), суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з вимогами статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 1 ст. 164 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Згідно з п. 24 ст. 7 ЗУ «Про ліцензування видів», ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності:перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів внутрішнім водним, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до п. 4 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затверджених постановою КМУ від 02.12.2015 № 1001, господарська діяльність може провадитись частково за такими видами: 1) внутрішні перевезення пасажирів на таксі; 2) внутрішні перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення; 3) внутрішні перевезення пасажирів автобусами; 4) внутрішні перевезення небезпечних вантажів та небезпечних відходів вантажними автомобілями; 5) міжнародні перевезення пасажирів на таксі; 6) міжнародні перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення; 7) міжнародні перевезення пасажирів автобусами; 8) міжнародні перевезення небезпечних вантажів та небезпечних відходів вантажними автомобілями; 9) міжнародні перевезення вантажів вантажними автомобілями (крім перевезення небезпечних вантажів та небезпечних відходів).

Згідно зі ст. 9 Закону України "Про автомобільний транспорт", ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів на такі види робіт:надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів автобусами; надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі; надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення; надання послуг з внутрішніх перевезень небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів автобусами; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів на таксі; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення; надання послуг з міжнародних перевезень небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами.

При цьому, до матеріалів справи не додано достатніх належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт вчинення особою інкримінованого правопорушення та її винуватість у вчиненому діянні, незважаючи на те, що особа категорично заперечує інкримінований їй протоколом факт перевезення пасажирів на таксі.

Крім того, з дослідженого судом відеозапису вбачається, що за вказаних у протоколі обставин поліцейські дійсно зупинили ОСОБА_1 , яка керувала автомобілем, в салоні якого знаходився один пасажир. При цьому, під час спілкування з поліцейськими на місці ОСОБА_1 заперечила факт перевезення пасажирів на таксі, зазначивши про те, що дорогою додому підібрала одного пасажира.

Також, під час відібрання пояснень у пасажира автомобіля ОСОБА_2 остання повідомила поліцейським, що здійснила замовлення автомобіля, однак, вказані пояснення свідка не можуть слугувати підтвердженням того, що ОСОБА_1 систематично надавала послуги таксі та отримувала за це прибуток.

Натомість, сам лише факт перевезення ОСОБА_1 на автомобілі пасажира не може свідчити про те, що вона провадила господарську діяльність з перевезення пасажирів, для факту існування якої мають бути доведені інші необхідні умови провадження господарської діяльності, визначені ст. 42 ГК України, а саме: систематична діяльність з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

При цьому, до матеріалів справи не було додано будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження того, що автомобіль, яким керувала ОСОБА_1 обладнаний як таксі; що остання систематично здійснює перевезення пасажирів на таксі та отримує грошові кошти за перевезення пасажирів на таксі тощо.

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції.

Натомість санкція ч. 1 ст. 164 КУпАП, за якою складений протокол відносно особи, передбачає накладення стягнення у виді штрафу з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, що, у свою чергу, вказує на те, що інкриміноване останній правопорушення підпадає під визначення поняття «кримінальне обвинувачення».

Відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведення винуватості особи тлумачаться на її користь.

Із пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» вбачається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, дослідивши усі обставини справи в їх сукупності та оцінюючи зібрані у справі докази, суддя вважає, що матеріалами справи не доведено поза розумним сумнівом наявність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, події та складу інкримінованого адміністративного правопорушення, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчиненого діяння не підтверджені достатніми належними та допустимими доказами.

Зазначене є підставою для закриття провадження у справі, у зв`язку з недоведеністю складу інкримінованого особі адміністративного правопорушення, оскільки до протоколу про адміністративне правопорушення не додано належних та допустимих доказів вчинення адміністративного правопорушення, що не дає змоги встановити винуватість особи в інкримінованому їй діянні, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протокол, є необґрунтованим належним чином та суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності.

Керуючись статтями 247,252, 280,283,291,294 КУпАП, суддя,

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 164 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Берегівський районний суд Закарпатської області.

Суддя Іван ІЛЬТЬО