Справа №581/308/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Кузьмінський О. В.
Номер провадження 33/816/778/24 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 14 травня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого,

притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 рік.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 14 травня 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 рік, за те, що 27 березня 2024 року близько 19 год. 56 хв. в с. Синівка по вул. Лебединській керував автомобілем «ВАЗ 2121», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови). Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою «Alcotest 6820» та проведення такого огляду в КНП «Липоводолинська лікарня» в установленому законом порядку, відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 14 травня 2024 року та закрити провадження по справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що інспектор поліції безпідставно, незаконно та з надуманих причин зупинив автомобіль під керуванням апелянта. Доводи працівника поліції про те, що водій при зміні руху не увімкнув покажчика повороту, не відповідає дійсності.

Таким чином, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху України, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції апелянт не був зобов`язаний виконувати, а складені процесуальні документи не можуть бути належними та допустимими доказами підтвердження вчинення водієм адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім цього, посилання в постанові судді про те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду складеного відносного останнього матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення, не підтверджуються жодним доказом. Жодних повідомлень про розгляд справи в суді першої інстанції, апелянт не отримував, у протоколі зазначена дата розгляду 08 квітня 2024 року, проте з незрозумілих причин, матеріали були розглянуті лише 14 травня 2024 року.

У порушення вимог чинного законодавства, водію було запропоновано проїхати у медичний заклад, який знаходиться за 30 км. від с. Синівка, а тому останній відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, так як себе погано почував за станом здоров`я.

У судове засідання призначене на 08 год. 30 хв. 19 грудня 2024 року в режимі відеоконференції, за заявою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце апеляційного розгляду, що підтверджується наявною розпискою, до суду першої інстанції, з приміщення якого призначено проведення дистанційне судове провадження, останній разом із адвокатом Пось С.Г. не з`явився. Клопотань про відкладення судового розгляду, від апелянта не надходило.

При вирішенні питання щодо можливості здійснення апеляційного розгляду за відсутності апелянта, апеляційний суд враховує наступне.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі Пономарьов проти України", та "Трух проти України").

У рішенні в справі "Каракуця проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28 жовтня 2004 року визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практикою Європейського суду з прав людини, яка є преюдиційною, також встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи, їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.

Враховуючи вищезазначене, а також ті обставини, що ОСОБА_1 знаючи, що в апеляційному суді на розгляді перебуває подана ним апеляційна скарга, в судове засіданні не з`явився, апеляційний суд дійшов висновку, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності не бажає приймати участь в апеляційному перегляді даної справи.

Так, про час та дату судового засідання ОСОБА_1 був повідомлений належним чином. Проте на апеляційний розгляд призначений на 08 год. 30 хв. 19 грудня 2024 року останній не з`явився, клопотань про відкладення не подавав.

Враховуючи вище зазначене та принцип судочинства, зазначений у практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, з метою її розгляду у розумні строки, апеляційний суд не вбачає підстав для відкладення апеляційного розгляду та вважає за можливе здійснити розгляд поданої особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 апеляційної скарги на постанову судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 14 травня 2024 року, у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і в даному випадку права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, не є порушеним.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи дану справу, суддя суду першої інстанції вищезазначені вимоги дотримав у повному обсязі та дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, з врахуванням:

- протоколу про адміністративне правопорушення від 27 березня 2024 року серії ААД № 655521;

- відеозаписів із нагрудної камери працівників поліції, якими зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку, є належними та допустимими і ставити їх під сумнів у апеляційного суду підстави відсутні.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції було досліджено відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

Із відеозаписів записаних на нагрудну камеру працівника поліції та відеореєстратора службового автомобіля, вбачається, як 27 березня 2024 року близько 19 год. 56 хв. на автомобільній дорозі рухався автомобіль «ВАЗ 2121», номерний знак НОМЕР_1 , який перед поворотом на ліво, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку.

Працівники поліції з використанням проблискового маячка синього та червоного кольору, спеціального звукового сигналу, зупинили вказаний автомобіль, під керуванням ОСОБА_1 .

Водія ОСОБА_1 повідомили про причини зупинки, а саме при зміні напрямку руху не увімкнено відповідний покажчик повороту, чим порушив п. 9.2 (б) ПДР України.

Під час спілкування працівників поліції із ОСОБА_1 в останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови).

Відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу зі застосуванням спеціального технічного засобу або ж проїхати до найближчого закладу охорони здоров`я, на що останній відмовився.

На підставі вище викладеного, працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про те, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та повідомлено про дату розгляду складеного протоколу в Липоводолинському районному суді Сумської області.

За таких обставин, апеляційний суд визнає долучені відеозаписи достатніми для того, щоб разом із протоколом про адміністративне правопорушення, зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, відмова особи, яка керує транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Доводи захисника про те, що в матеріалах справи відсутні докази причини зупинки ОСОБА_1 , апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки вказана обставина ніяким чином не впливає на факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, тобто порушення ним вимог п.2.5 ПДР.

Так, пункт 2.5 Правил дорожнього руху зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Невиконання названого пункту Правил, у даному випадку, утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Виконання названого пункту Правил дорожнього руху є обов`язком водія, а не його правом, за відмову від виконання якого передбачена адміністративна відповідальність.

Доводи апелянта про незаконність зупинки транспортного засобу працівниками патрульної поліції не знайшли свого підтвердження, оскільки з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, незгода водія із причинами зупинки або ненадання працівниками поліції доказів вчинення правопорушення, не позбавляє водія обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, та не впливає на причину зупинки.

Окрім цього, до матеріалів справи долучено копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 443512 від 27 березня 2024 року, скаредного за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Вказаний протокол не був оскаржений ОСОБА_1 , у передбачений чинним законодавством порядку, а тому апеляційний суд не вбачає підстав вважати даний доказ неналежним чи недопустимим.

Щодо тверджень ОСОБА_1 стосовно неналежного його сповіщення про час, дату та місце судового розгляду матеріалів справи про вчинене адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 268 КУпАП за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, що було дотримано суддею суду першої інстанції.

Зокрема, як вбачається з дослідженого відеозапису, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, працівники поліції повідомили ОСОБА_1 дату та час розгляду вказаних матеріалів в Липоводолинському районному суді Сумської області.

Відповідно, останній був належним чином повідомлений про судовий розгляд матеріалів, проте на вказану в протоколі дату, ОСОБА_1 до суду не з`явився.

Відповідно, апеляційний суд погоджується із суддею суду першої інстанції про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_1 , що допускається положеннями ст. 268 КУпАП, ураховуючи при цьому усталену судову практику ЄСПЛ щодо оцінки поведінки особи та її вплив на тривалість розгляду справи, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у § 1 ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати § 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Необхідно також наголосити, що необґрунтоване зволікання з боку суду в розгляді справи могло призвести до негативних наслідків у виді закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП через закінчення строку накладення стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, що є неприпустимим, оскільки зводиться нанівець легітимна мета провадження у справі (охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо ст. 1 КУпАП) та унеможливлення існування розумної пропорційності між використаними судом засобами та поставленою метою.

Таким чином, ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлений про час та дату судового розгляду складених відносно нього матеріалів, за фактом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, до суду не з`явився, не цікавився результатом розгляду матеріалів та дату відкладення наступного судового засідання.

Твердження апелянта про порушення поліцейськими порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки останній виявив бажання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі с. Синівка, а не у КНП «Липоводолинська ЦРЛ», відхиляються виходячи з наступного.

Процедура та порядок огляду на стан сп`яніння регламентуються ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року за № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за №1413/27858.

Вимогами ч. 3 ст. 266 КУпАП визначено, що перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій.

У відповідності п. 7 розділу 1 Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Наказом Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації від 10 червня 2016 року № 495-ОД затверджено перелік закладів охорони здоров`я, яким надано право на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного та іншого сп`яніння.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції у с. Синівка. Отже, найближчим медичним закладом для проведення огляду на стан сп`яніння було КНП «Липоводолинська ЦРЛ».

Вказаний медичний заклад входить до переліку медичних закладів, яким надано право на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

А тому, підстав для доставки для проведення огляду ОСОБА_1 в лікарню с. Синівка, у працівників поліції не було, оскільки такий медичний заклад не є найближчим, якому надано право на проведення огляду на стан сп`яніння.

З врахуванням встановлених судом обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, його винуватість у вчиненні даного правопорушення підтверджується сукупністю наявних у справі, належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою і сумнівів у їх достовірності не викликають, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених суддею обставин справи.

Отже, висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння є правильними.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Істотних порушень вимог КУпАП, які б могли стати безумовними підставами для скасування оскаржуваної постанови суду, під час розгляду даних матеріалів судом першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, з врахуванням наявних в матеріалах справи доказів, яким була надана належна правова оцінка, суддя вірно встановив в діях ОСОБА_1 ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а доказів на спростування таких висновків під час апеляційного розгляду здобуто не було.

Вказана справа про адміністративне правопорушення була розглянута суддею суду першої повно, всебічно, об`єктивно і будь-яких порушень, при цьому, апеляційним судом не встановлено.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, не вбачає підстав для його скасування, а тому, оскаржувану постанову судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 14 травня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на цю постанову - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.