Житомирський апеляційний суд
Справа №277/497/23 Головуючий у 1-й інст. Заполовський В. В.
Номер провадження №33/4805/796/24
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: захисника адвоката Баришнікова А.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Баришнікова Андрія Григоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Ємільчинського районного суду Житомирської області від 29 березня 2024 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Ємільчинського районного суду Житомирської області від 29 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 15.04.2023 о 21 год. 19 хв. по вул. Північній в с. Мала Глумча Звягельського району ОСОБА_1 керував автомобілем «Тойота Каріна» д/н НОМЕР_1 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, не стійка хода, порушення мови, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер» або в лікарняному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (протокол серії БД № 257536).

Крім того, 15.04.2023 о 23 год. 37 хв. по вул. Шевченка в с. Мала Глумча Звягельського району ОСОБА_1 керував автомобілем «Тойота Каріна» д/н НОМЕР_1 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (протокол серії БД № 257542).

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Баришніков А.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити, посилаючись на її незаконність, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема тим, що суд не має права самостійно змінювати кваліфікацію вчиненого правопорушення та всупереч вимогам прямої норми - ч. 1 ст. 61 Конституції України накладати стягнення (в межах однієї справи за двома протоколами, які є «обвинуваченням»): ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Крім того, у протоколі відсутні дані щодо засобів відео фіксації, зокрема, ідентифікуючі дані; водій не відсторонений від керування транспортним засобом під час складання протоколів, йому не вручено направлення на огляд. Крім того, з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 грн, всупереч того, що він має пільгу як учасник бойових дій (УБД).

Одночасно апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження захисник посилається на те, що апеляційну скаргу подано в межах строку на апеляційне оскарження, однак відповідно до постанови Житомирського апеляційного суду від 19.04.2024 апеляційна скарга повернута особі, яка її подала, у зв`язку з відсутністю електронного цифрового підпису, а тому строк пропущений з поважних причин, оскільки 20.04.2024 подана повторна апеляційна скарга.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника адвоката Баришнікова А.Г., перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису або у закладах охорони здоров`я.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові в проходженні огляду на стан сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Так, з протоколів по адміністративне правопорушення від 15 квітня 2023 року вбачається, що 15.04.2023 о 21 год. 19 хв. по вул. Північній в с. Мала Глумча Звягельського району ОСОБА_1 керував автомобілем «Тойота Каріна» д/н НОМЕР_1 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, не стійка хода, порушення мови, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер» або в лікарняному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 13).

Крім цього, в цей же день о 23 год. 37 хв. по вул. Шевченка в с. Мала Глумча Звягельського району ОСОБА_1 керував автомобілем «Тойота Каріна» д/н НОМЕР_1 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на відеозапис, а саме: на бодікамеру, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 2).

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За таких обставин, вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України підтверджується наявними у справі доказами, зокрема, даними, які містяться: в протоколах про адміністративне правопорушення серії БД №257536, БД №257542 від 15.04.2023, в яких зазначено, що останній від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився (а.с. 2, 13); направленнях на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с. 6, 17); актах огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 7, 18); постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №467906 від 15.04.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 9); розписках про роз`яснення прав та обов`язків ОСОБА_1 та про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу (а.с. 4, 5, 15, 16); наявними в матеріалах справи відеозаписами (а.с. 11, 21).

Слід зауважити, що ОСОБА_1 ознайомлено зі змістом протоколів про адміністративне правопорушення, від підпису документів відмовився.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд не має права самостійно змінювати кваліфікацію вчиненого правопорушення та всупереч вимогам прямої норми - ч. 1 ст. 61 Конституції України накладати стягнення (в межах однієї справи за двома протоколами, які є «обвинуваченням»): ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачене адміністративне стягнення у вигляді накладення штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Отже, відносно ОСОБА_1 15.04.2023 складено два протоколи серії БД №257536, БД №257542, в один і той же день, але за різними подіями (інший час та місце вчинення правопорушення). В такому випадку, у разі розгляду справ за кожним правопорушенням в різних провадженнях, суди призначили би покарання в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП за правопорушеннями, вчиненими 15.04.2023 о 21 год. 19 хв. та 15.04.2023 о 23 год. 37 хв. У випадку розгляду обох правопорушень в межах однієї справи, суд, враховуючи вимоги ст. 36 КУпАП, призначає покарання в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. Суд першої інстанції дотримався цих вимог.

Доводи апелянта про порушення ч. 1 ст. 61 Конституції України, яка передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, є недоречним до розглянутих обставин справи, оскільки правопорушення, яке вчинене 15.04.2023 о 21 год. 19 хв., та правопорушення, яке вчинене 15.04.2023 о 23 год. 37 хв., не є одним і тим самим правопорушенням.

При цьому відсутність в матеріалах справи технічних характеристик приладів, на які проводилася відеозйомка, не спростовує обставин об`єктивно зафіксованих на наявному в матеріалах відеозаписі та не виключає належність та і допустимість даного доказу та посилання на які міститься в протоколах про адміністративне правопорушення. Під час апеляційного розгляду справи апелянтом не були спростовані обґрунтовані висновки суду першої інстанції, якими було надано оцінку відеозаписам, як належним та допустимим доказам та які не мають ознак переривання чи монтування під час фіксації обставин, які мають значення для справи і який відповідає вимогам ст. 251 КУпАП. З урахуванням наведеного, судом першої інстанції надано належну оцінку факту не безперервності відеозапису на предмет його належності та достатності для встановлення обставин справи.

Таким чином, протоколи про адміністративне правопорушення складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. ст. 254, 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року №1376 та є належним та допустимим доказом.

Не відсторонення водія від керування транспортним засобом не є обставиною, що звільняє його від відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП. Закон також не передбачає обов`язкового вилучення транспортного засобу за умови находження водія у стані алкогольного сп`яніння.

Присутність свідків при проходженні огляду на стан сп`яніння (як і відмови від цього), не є обов`язковою за умови здійснення відеофіксації події (ст. 266 КУпАП).

Відсутність чи наявність направлень на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, актів про порядок проходження огляду за допомогою технічних засобів - не спростовує винності ОСОБА_1 , який відмовилася від огляду на стан сп`яніння і така відмова була беззаперечною.

Таким чином, доводи апеляційної скарги стосовно того, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі не підлягають задоволенню.

Щодо апеляційних доводів захисника про те, що суд першої інстанції незаконно стягнув з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір, оскільки він є учасником бойових дій, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, яка притягається до адміністративного відповідальності підлягає стягненню судовий збір. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Захисник в апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій та звільнений від сплати судового збору.

Згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Зазначена норма закону є бланкетною, тобто має відсильний характер і не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (надалі - Закон № 3551-XII). У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом таких питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.

Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII.

Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI викладено, з-поміж інших, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №9901/311/19, від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що хоча вказана норма не містить вичерпного переліку порушених прав, однак порушені права нерозривно пов`язані саме із статусом учасника бойових дій, який, як і права такої особи, визначається спеціальним законом, а не усіх прав людини і громадянина, які в свою чергу встановлені Конституцією України та іншими законами.

Законом України «Про судовий збір» звільнення від сплати судового збору осіб, які мають такий статус, обмежено справами, пов`язаними з порушенням їхніх прав. Тобто, встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення до суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюються на правовідносини, що виникають із завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Ураховуючи те, що у даній справі ОСОБА_1 є особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, судовий збір у відповідності до положень ст. 40-1 КУпАП належить сплаті на загальний підставах, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для звільнення його від сплати судового збору.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.

Враховуючи наведене, проходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, відсутні підстави для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити адвокату Баришнікову Андрію Григоровичу строк на апеляційне оскарження постанови Ємільчинського районного суду Житомирської області від 29 березня 2024 року.

Апеляційну скаргу адвоката Баришнікова Андрія Григоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ємільчинського районного суду Житомирської області від 29 березня 2024 року - без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й.Григорусь