ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/6956/24

Провадження № 33/4820/310/24

Суддя Хмельницького апеляційного суду Федорова Н.О., з участю секретаря судового засідання Купельської Н.П., особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 березня 2024 року,-

в с т а н о в и л а :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, який має на утриманні одну неповнолітню дитину, мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 7 (сім) діб.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн. 60 коп. судового збору.

За постановою суду, 27.01.2024 біля 15 год. 30 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи у громадському місці, на вулиці Вінницькій в м. Хмельницькому, безпричинно, під надуманим приводом підбіг до автомобіля, який під керуванням ОСОБА_2 зупинився на червоний сигнал світлофора, розташованого по вул. Вінницькій в м. Хмельницькому, неподалік буд. № 1/9, відкрив водійські двері цього автомобіля та, виражаючись нецензурною лайкою, розпилив в його обличчя сльозогінний газ, чим порушив громадський порядок та спокій громадян.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеності своєї вини, просив постанову в частині накладення адміністративного стягнення змінити та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Вважає, що суд першої інстанції призначив йому надто суворе адміністративне стягнення. При призначенні такого не врахував, що він свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав повністю, надавав першу медичну допомогу потерпілому, на його утриманні знаходиться дитина, він є студентом денної форми навчання.

Крім того, суд не перевірив його матеріальне становище та можливість сплати ним штрафу, чим допустив неповноту розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, потерпілого ОСОБА_2 , який заперечив проти задоволення такої, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Оскільки ОСОБА_1 не оспорює вину та фактичні обставини вчиненого ним адміністративного правопорушення, тому апеляційний суд в цій частині постанову не перевіряє.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про необхідність призначення йому більш м`якого стягнення не знайшли свого підтвердження в апеляційному суді.

Санкція ст. 173 КУпАП передбачає такі міри стягнення як: штраф у розмірі від 3 до 7 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; громадські (40-60 годин) або виправні роботи (1-2 місяці); адміністративний арешт до 15 діб.

Згідно з ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Так, призначаючи ОСОБА_1 стягнення, місцевий суд правильно врахував, що він безпричинно, під надуманим приводом, самоуправно відкрив водійські двері автомобіля потерпілого, коли той стояв на заборонений сигнал світлофора, виражаючись нецензурною лайкою, розпилив йому в обличчя сльозогінний газ. Внаслідок таких дій ОСОБА_2 отримав хімічні опіки очей, що підтверджується даними копії супровідного листка № 435 від 27.01.2024 р.

Правильно взято до уваги і те, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненому визнав лише частково, вибачення у потерпілого не попросив, не осудив свою поведінку, не висловив щирого жалю та бажання виправити наслідки вчиненого, отже у скоєному не розкаявся.

Врахувавши характер, ступінь тяжкості, наслідки вчиненого правопорушення, а також зухвалу поведінку особи, яка притягується до адміністративної відповідальності після вчинення правопорушення, незважаючи на те, що він вперше притягується до адміністративної відповідальності, має на утриманні неповнолітню дитину, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту в розмірі, визначному санкцією ст. 173 КУпАП.

Жоден із більш м`яких видів стягнення не зможе здійснити виховного впливу на особу, яка притягується до адміністративної відповідальності та запобігти вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

З таким висновком місцевого суду погоджується апеляційний суд.

Твердження про те, що суд не врахував таку пом`якшуючу стягнення обставину, як надання першої медичної допомоги потерпілому, його бажання виправити ситуацію, на увагу суду не заслуговує, враховуючи наступне.

Так, відповідно до ст. 37 Основ законодавства України про охорону здоров`я, організація та забезпечення надання екстреної медичної допомоги громадянам та іншим особам здійснюються відповідно до Закону України «Про екстрену медичну допомогу». Виходячи із розуміння змісту медичної допомоги та кола осіб, які наділені відповідними повноваженнями щодо надання такої допомоги, врахування надання медичної допомоги як обставини, яка пом`якшує покарання, можливо лише щодо спеціальних суб`єктів - медичних працівників.

Враховувати надання медичної допомоги в якості обставини, яка пом`якшує покарання, щодо загального суб`єкта є некоректним, оскільки така особа безпосередньо після вчинення злочину може лише вжити всіх необхідних заходів для надання медичної допомоги потерпілому (наприклад, викликати невідкладну швидку допомогу, доправити транспортним засобом потерпілого до найближчого лікувально-профілактичного закладу тощо), що необхідно вважати іншою допомогою.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_1 є студентом Хмельницького кооперативного торговельно-економічного інституту, отже не є медичним працівником.

У судовому засіданні місцевого та апеляційного апеляційного суду потерпілий ОСОБА_2 повідомив, що після того як ОСОБА_1 розпилив йому в обличчя сльозогінний газ, останній повернувся до свого автомобіля та мав намір покинути місце події. Однак, він ( ОСОБА_2 ) ліг на копот його автомобіля, чим перешкодив залишити місце пригоди. Отже, саме завдяки активним діям потерпілого ОСОБА_1 залишився на місці події. В подальшому він попросив ОСОБА_1 купити у магазині пакет молока, щоб змити обличчя від сльозогінного газу, що той і зробив. На прохання відвезти його до травмпункту ОСОБА_1 відмовився, у зв`язку з чим змушений був самостійно викликати швидку медичну допомогу та поліцію.

Отже, в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не вбачається такої пом`якшуючої стягнення обставини як надання першої медичної допомоги потерпілому та бажання виправити ситуацію.

Доводи про те, що суд неправильно вказав про часткове визнання ним своєї вини, оскільки у судовому зсіданні він повідомляв про визнання ним своєї вини повністю, на увагу суду не заслуговують з огляду на наступне.

Так, у судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив час, місце та обставини вчинення ним правопорушення. Однак, вказав, що такі його дії були спровоковані потерпілим, оскільки останній під час руху допустив порушення правил дорожнього руху.

Обставини щодо порушення потерпілим правил дорожнього руху не знайшли свого підтвердження в місцевому суді.

Отже, така позиція особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, обрана з метою свого захисту.

Тому, суд правильно вказав про часткове визнання ОСОБА_1 своєї провини у вчиненому.

Посилання апелянта на те, що він є студентом денної форми навчання та на його утриманні знаходиться дитина, а тому до нього не може бути застосовано стягнення у виді адміністративного арешту, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки вказані обставини не є визначальними для призначення йому більш м`якого виду стягнення, а саме штрафу, як того просив останній.

При призначенні виду та розміру стягнення обставин справи враховуються в сукупності, що правильно було зроблено місцевим судом.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про накладененя на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді 7 днів адміністративного арешту. Таке стягнення відповідає санкції ст. 173 КУпАП та положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і відповідає особі правопорушника.

Отже, постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її зміни, як того просить апелянт, - відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Федорова Н.О.