Справа № 473/2925/24
Провадження № 33/812/580/24
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 грудня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову, яку ухвалив суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Зубар Н.Б. у приміщенні цього ж суду 14 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює в ДУ ВК 72 молодший інспектор відділу охорони молодший сержант, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік,

у с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №818110 від 25 травня 2024 р. водій ОСОБА_1 25 травня 2024 р. о 22 год. 10 хв. в м. Вознесенськ, вул. Михайлівська, в районі будинку 14, керував транспортним засобом TOYOTA STARLET, державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також огляду на місці зупинки у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вказаний протокол разом з іншими документами був скерований органами поліції на розгляд до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області.

В судовому засідання суду першої інстанції ОСОБА_1 вину за складеним стосовно нього протоколом не визнав, просив провадження закрити та пояснив, що вони їхали на авто та лопнуло колесо. Водій пішов додому, а він сидів і чекав водія на його водійському місці. А той чоловік (свідок) викликав поліцію та швидку. Водій пішов, а він сів на місце водія. Чому свідок вирішив, що саме він керував ТЗ - він не знає. Зазначив, що в протоколі вказано не той час прибуття поліції. Вказав, що йому не зрозуміло, на якій підставі склали протокол та підпису він ніде не ставив. Також ОСОБА_1 вказав, що надане до протоколу відео та вважає, що воно не підтверджує його вини. Зазначив, що на відео не зафіксовано процедури складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Свідок ОСОБА_2 в суді пояснив, що того дня він їхав за кермом свого авто, а авто ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 червоного чи бордового кольору) створило йому аварійну ситуацію та ледь не в`їхало в його авто, внаслідок чого злякався він та його дитина, яка була в авто. Зазначив, що він одразу поїхав за авто правопорушника та побачив, що під залізничним мостом авто в`їхало в перешкоду (бетонну стіну) і тому зупинилося. Це все відбувалося пару секунд. Він викликав швидку та поліцію. Швидка приїхала, а поліція за першим викликом ні. Тому він викликав поліцію ще раз та ті прибули і зафіксували подію на бодікамеру. Зазначив, що в авто було двоє чоловіків та саме присутній в судовому засіданні ОСОБА_1 був за кермом та виходив із місця водія. Інший чоловік, який був із ОСОБА_1 , з`ясовував у свідка, хто він, комусь телефонував та пробував із ним про щось домовитися. Вказав, що ОСОБА_1 мав ознаки сп`яніння (невнятна мова). Пояснив, що це також вбачається з оглянутого в його присутності відеозапису, що наданий до протоколу. Свідок зазначив, що він прибув до авто ОСОБА_1 відразу та не бачив аби ОСОБА_1 , який сидів на водійському місці, мінявся з ким-небудь місцями в авто.

Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 листопада 2024 р. ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Також стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 605 грн. 60 коп.

Не погоджуючись із постановою суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції визнати такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та скасувати її, й ухвалити нову, якою закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в оскаржуваній постанові зазначено, що він є рідним братом секретаря судових засідань Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Гордієнко К. Тому суддею Зубар Н.Б. було подано заяву про самовідвід, у задоволенні якої було відмовлено ухвалою суду від 19 вересня 2024 року. Проте, доказів його родинних відносин з секретарем судових засідань Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Гордієнко К. матеріали справи не містять, а саме обґрунтування в постанові суддею Зубар Н.Б. даного питання, на думку апелянта, є явним проявом упередженого та суб`єктивного ставлення до нього.Апелянт вважає, що пояснення свідка та відеозапис, а також направлення, на які суд прокладався при ухвалені постанови, є неналежними доказами. Так, в якості додатку до протоколу пояснення свідка та направлення не вказані, а їх зміст не відповідає дійсності. Крім того свідок підійшов до автомобілю, коли той вже був припаркований біля бордюру, через те, що в автомобілі лопнуло колесо і бачити, хто саме керував автомобілем під час руху, він міг та робити висновок про те, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, свідок повноважень не має. На долученому до матеріалів справи відеозаписі не видно особу, яка вказує на нього, як на водія. На відеозаписі видно лише руку невідомої особи і чи був то саме свідок ОСОБА_4 , не відомо, його особу працівники поліції при ньому не встановлювали.Покази свідка ОСОБА_5 не можуть бути доказом керування ним транспортного засобу. В судовому засіданні ідентифікувати автомобіль, який нібито створив аварійну ситуацію, свідок ОСОБА_4 не міг, а тому доказів того, що це був саме автомобіль, в якому перебував ОСОБА_1 , суду не надано. Цей свідок був викликаний в судове засідання для дачі показів під час розгляду справи 24 жовтня 2024 року особисто суддею з мобільного телефону, що, на думку апелянта, є вишукуванням доказів щодо його винуватості та грубим порушенням його прав. В судовому засіданні ОСОБА_1 було заявлене клопотання про допит в судовому засіданні в якості свідка, особи, яка 25 травня 2024 р. керувала транспортним засобом, але судом було відмовлено у задоволенні такого клопотання. Судом не взято до уваги клопотання про закриття провадження у справі, яке належним чином обґрунтоване і подане до суду та клопотання, заявлене в судовому засіданні, щодо допиту свідка.Про те, що відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. І ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 дізнався вже коли справа перебувала на розгляді у Вознесенському міськрайонному суді Миколаївської області в провадженні судді Зубар Н.Б., оскільки він був складений у його відсутність. Час, зазначений у протоколі та у направленні, суперечить відеозапису. Що стосується пояснень ОСОБА_6 , то вони отримані не 25 травня 2024 р. (коли була сама подія), а 26 травня 2024 р.Крім того в поясненнях зазначено, що автомобіль почав виїжджати на зустрічну полосу руху, а потім зупинився об бордюр, що дана ситуація сталася через те, що водій був в стані алкогольного сп`яніння. Свідок викликав поліцію і в його присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду (згідно протоколу про адміністративне правопорушення йому було запропоновано не медичний огляд, а проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Алкотестр Драгер та в КП «КНІІ ВБЛ» BMP) та від копії адміністративного протоколу. Такі факти не відповідають фактичним обставинам, оскільки автомобіль почало заносити на дорозі через те, що лопнуло колесо (на відео чітко чути, що в автомобілі лопнуло колесо) і водій, який був за кермом, для запобігання ДТП, почав скеровувати автомобіль до бордюру. Також ОСОБА_1 зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що саме він керував транспортним засобом Toyota Starlet державний номерний знак НОМЕР_2 . Він пояснив працівникам поліції, що водійського посвідчення немає і ніколи не мав, проте ними не було складено протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього щодо керування транспортним засобом без водійського посвідчення, а це свідчить про те, що працівники поліції не вбачали в його діях факту керування транспортним засобом, а доказів того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом працівником поліції до протоколу не долучено.

В суд апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 повторно (вдруге) не з`явився, про дати та час судового засідання повідомлявся відповідно до вимог частини 1 ст. 277-2, частини 5 ст. 294 КУпАП шляхом надсилання судових повісток засобами поштового зв`язку та додатково - телефонограмами, про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання не подавав. Судова повістка про розгляд справи 13 грудня 2024 року повернулася до апеляційного суду без вручення з відміткою поштового відділення «адресат відсутній».

Тому апеляційний суд, виходячи з положень ч. 1 ст. 268, ч. 6 статті 294 КУпАП, належне повідомлення ОСОБА_1 про день, час та місце розгляду справи, апеляційне провадження за якою ініційоване саме ним, і який ухиляється від отримання судових повісток, про поважні причини, які унеможливлюють явку до суду не повідомив, врахувавши, що правопорушення, передбачені ч. 1 статті 130 КУпАП, не відносяться згідно із частиною 2 ст. 268 КУпАП до тих, при розгляді яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою, а також достатність наявних у справі матеріалів для її розгляду, вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. При цьому апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_1 як особа, яка подала апеляційну скаргу зобов`язана діяти добросовісно, отримувати судові повідомлення та може цікавитися у разі їх неотримання станом призначення справи до розгляду, а також визначені частиною 4 ст. 294 КУпАП строки апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення.

Вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом, мав ознаки алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що він ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин адміністративної справи, а також вимогах закону.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі Правила)).

Згідно із частиною 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, відповідно до частини 1 статті 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є, зокрема, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Процедура направлення водіїв на огляд щодо встановлення стану сп`яніння і проведення такого огляду врегульовані окрім статті 266 КУпАП також Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 (далі Порядок), та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ та Міністерства охорони здоров`я від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735).

З оскаржуваної постанови суду вбачається, що обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, судом першої інстанції встановлені правильно, такі висновки ґрунтуються на доказах, які досліджені під час судового розгляду.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 статті 7 КУпАП).

Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджена:

- змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №818110 від 25 травня 2024 р., із якого вбачається, що водій ОСОБА_1 25 травня 2024 р. о 22 год. 10 хв. в м. Вознесенськ, вул. Михайлівська, в районі будинку 14, керував транспортним засобом TOYOTA STARLET, державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також огляду на місці зупинки у встановленому законом порядку відмовився. Згідно застереження поліцейського у протоколі ОСОБА_1 від підписання протоколу та надання пояснень відмовився;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння під впливом лікарських препаратів, що понижують увагу та швидкість реакції від 25 травня 2024 р., у якому зазначені ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, нестійка хода, а також те, що ОСОБА_1 від його проходження відмовився;

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 від 26 травня 2024 року, які він надав працівнику поліції про те, що 25 травня 2024 р. близько 22:10 год. він їхав по вул. Михайлівській в бік 3-го мікрорайону, на зустріч рухався автомобіль червоного кольору Тойота Старлет д.н.з. НОМЕР_2 та почав виїжджати на зустрічну смугу та робити аварійну ситуацію на дорозі, дане авто зачепило бордюр та в ньому пробилось колесо, після чого він підійшов до водія, який знаходився в стані алкогольного сп`яніння, а саме у водія був різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, нечітка вимова. Після чого викликав працівників поліції та в його присутності останній відмовився від проходження медичного огляду та від копії адміністративного протоколу. Його ж поясненнями в суді першої інстанції про те, що за кермом автомобілю, який 25 травня 2024 року ледь не врізався у його автомобіль, перебував саме ОСОБА_1 , у зв`язку із чим була викликана поліція. ОСОБА_1 відмовився як від огляду на стан алкогольного сп`яніння, так і від підписання та отримання протоколу про адміністративне правопорушення;

- змістом відеозапису з місця події з нагрудного реєстратора працівника поліції, який досліджувався у судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій, і яким зафіксовані усі викладені в протоколі серії ААД №818110 від 25 травня 2024 р. обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Так, записом зафіксовано, що на місце події, а саме на місці, де транспортний засіб TOYOTA STARLET, державний номерний знак НОМЕР_2 , врізався у бордюр, за викликом очевидця прибув екіпаж працівників поліції, яким свідок на відео вказує на ОСОБА_1 як на особу, яка керувала авто. На питання поліцейського про те, що сталося, ОСОБА_1 повідомляє, що лопнуло колесо, зазначає, що авто йому не належить. Поліцейський пропонує через наявні ознаки алкогольного сп`яніння останньому пройти огляд на визначення такого стану на місці за допомогою спеціального приладу та в лікарні, проте ОСОБА_1 відмовляється. Поліцейський відстороняє водія від керування. При цьому ні сам ОСОБА_1 ні інші особи, присутні на місці події, не вказують, що авто керував не ОСОБА_1 , а інша особа, даних про таких осіб чи свідків на відео не зафіксовано.

Підстав для сумнівів у достовірності зазначених доказів судом не встановлено.

Істотних порушень вимог закону в діях поліцейських, що можуть мати наслідком недопустимість зібраних доказів, судом першої та апеляційної інстанцій також не встановлено.

Оцінивши досліджені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, суддя першої інстанції дійшов висновку, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №818110 від 25 травня 2024 р., та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності.

За такого суддя суду першої інстанції обґрунтовано зробив висновок про доведеність факту відмови водія ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто про вчинення ним правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком та не приймає аргументи апеляційної скарги як безпідставні.

Щодо заперечення в апеляційній скарзі факту керування транспортним засобом.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з наступними змінами, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

До протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №818110 від 25 травня 2024 р. долучено диск з відеозаписом подій 25 травня 2024 р., який здійснений на нагрудну камеру поліцейського.

Так, з відеозапису вбачається, що поліцейські прибули на місце події, де на проїзній частині дороги стояв автомобіль TOYOTA STARLET, державний номерний знак НОМЕР_2 , та намагаються з`ясувати, що сталося, на що той відповів «в мене лопнуло колесо». На відеозапису поліцейські звертаються до ОСОБА_1 як до водія, намагаючись з`ясувати обставини його поведінки саме як водія на дорозі. На вимогу поліцейського він надає документи, що посвідчують особу, тобто вчиняє дії, які притаманні особі, яка керує транспортом та несе за це відповідальність. На те, що автомобілем до його зупинки керувала інша особа, він не посилається, цю особу не називає. Факт, що транспортним засобом TOYOTA STARLET, державний номерний знак НОМЕР_2 , керував саме ОСОБА_1 як на відеозапису, так в письмових поясненнях та в суді підтвердив свідок ОСОБА_2 .

Апеляційний суд відхиляє аргумент апелянта про неприйнятність пояснень свідка як доказу у цій справі, оскільки ці пояснення є послідовними, чіткими, підтверджуються усіма іншими зібраними у справі доказами, їм не суперечать, а також є належним та допустимим доказом. Не впливають на це і те, що письмові пояснення свідка були відібрані поліцейським не 25 травня 2024 року, а на наступний день 26 травня 2024 року, оскільки, фактично, аналогічні пояснення свідок надав безпосередньо на місці події та у судовому засіданні.

Апеляційний суд також зауважує, що відеозйомка факту керування транспортним засобом особою безпосередньо перед зупинкою та вимогою працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння не є обов`язковим, а доведеність цих обставин встановлюється на підставі аналізу всіх доказів у їх сукупності.

Отже, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність наявними у справі доказами факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом TOYOTA STARLET державний номерний знак НОМЕР_2 25 травня 2024 р. за обставин, зазначених у протоколі серії ААД №818110.

За такого, посилання у скарзі на те, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, спростовується вищеназваними доказами, а тому є непереконливим, і сприймається судом як намагання уникнути відповідальності.

Не свідчать про незаконність складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення невірно зазначення в ньому адреси проживання останнього та розбіжності часу, який зазначений у відеозапису та у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки не спростовують факт вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, саме 25 травня 2024 року.

Апеляційний суд не приймає посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що протокол про адміністративне правопорушення складався у його відсутність, оскільки таке спростовується письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 , про те, що ОСОБА_1 відмовився від отримання копії адміністративного протоколу. Крім того про відмову від підпису у протоколу про адміністративне правопорушення працівник поліції зробив відповідне застереження у протоколі.

Не є підставою для задоволення апеляційної скарги та закриття провадження у справі посилання апелянта на те, що незважаючи на його повідомлення працівникам поліції про відсутність у нього прав керування транспортними засобами, на нього не були складені відповідні адміністративні матеріали, оскільки такий факт не спростовує доведеність звинувачення у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. Так, у справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами доведено факти керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його відмова від огляду на стан алкогольного сп`яніння, а доказів протилежного, зокрема, на підтримку версії події, викладеної ОСОБА_7 про те, що за кремом перебувала інша особа, матеріали справи не містять.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді.

Щодо доводів про зазначення в постанові суду про те, що він є родичем секретаря суду, то хоча такі фактичні обставини перебувають поза предметом доказування у цій справі, то саме по собі викладення обставин щодо родинних зв`язків особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не свідчить про упередженість судді при розгляді справи.

Також не можна розцінити як перебирання судом функцій обвинувачення через збирання нових доказів виклик судом для допиту свідка ОСОБА_2 , оскільки саме ця особа викликала патруль поліцейських, була ними встановлена та була присутня при їх намаганні провести огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та від нього відбирались поліцейським пояснення, які разом із протоколом направлені до суду. Тобто пояснення ОСОБА_2 не є доказом, який відшуканий судом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд наголошує, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ухвалив законну, обґрунтовану постанову.

Порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов законного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підстав для скасування постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не знаходить, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При цьому, апеляційний суд також враховує, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського апеляційного суду Т.М. Базовкіна