Справа № 509/7116/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2024 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

за участю прокурора Боднар Л.В.

особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її представника адвоката Лук?яна С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, адміністративні матеріали та протоколи про вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, які надійшли від Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Долинське, Ананьївського району Одеської області, українки, громадянки України, заміжньої, з вищою освітою, працюючої начальником відділу освіти, культури, спорту та молодіжної політики Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області, раніше до адміністративної відповідальності не притягуваася, не судимої, зареєстрованої і проживаючої за адресою : АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ :

11 грудня 2024 року, до Овідіопольського райсуду Одеської області, від УСР в Одеській області ДСР НПУ, надійшли адміністративні матеріали разом із протоколами про вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією № 1605/2024 від 05.12.2024 р. та № 1606/2024 від 05.12.2024 р. про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП начальника відділу освіти, культури, спорту та молодіжної політики Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області ОСОБА_1 , з яких вбачається, що остання, перебуваючи на вказаній посаді і будучи посадовою особою місцевого самоврядування 6 категорії та суб`єктом декларування відповідно до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом згідно Примітки ст. 172-6 КУпАП, несвоєчасно, 27.03.2024 р., без поважних причин, подала шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік та за 2022 рік, чим порушила вимоги ч. 1 ст. 45, п.п. 2-7 розділу XIII Закону України «Про запобігання корупції» та вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст.172-6 КУпАП, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

У відповідності до пункту 15 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в» - «ґ» пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в» - «ґ» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

12.10.2023 року набрав чинності Закон України № 3384-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», яким відновлено обов`язок подання декларацій суб`єктів, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Пунктом 2-7 розділу XIII Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до ст. 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України

«Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31.01.2024 р.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Лук?ян С.Г. підтвердили факт несвоєчасного подання ОСОБА_1 27.03.2024 р., шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік та за 2022 рік, однак вказане пояснюється поважними на те причинами, а саме, хворобою ОСОБА_1 , внаслідок якої, у неї було погане самопочуття, що призвело до втрати працездатності у період з 21.02.2024 р. по 15.03.2024 р., коли нею було оформлено чотири листка непрацездатності, що підтверджується протоколом із соціального страхування № 1 Відділу освіти, культури, спорту та молодіжної політики Великодолинської селищної ради від 25.03.2024 р. з вказівкою на номери страхових свідоцтв 4-х серійних номерів листків непрацездатності у вказані періоди, медичних довідок ПП «Медичної клініки Закарія» від 30.01.2024 р. та від 06.02.2024 р., та ОСОБА_1 був встановлений діагноз «застарілий розрив заднього рогу медіального меніска правого колінного суглобу» згідно виписки КНП «Великодолинський КДЦ» № 455 від 24.12.2024 р., а 22.02.2024 р. вона перенесла хірургічну операцію у КНП «МКЛ №11 ОМР», що підтверджується випискою № 3006, відповідно до якої ОСОБА_1 в період з 21.02.2024 р. по 26.02.2024 р. знаходилась на стаціонарному лікуванні у вказаній лікарні зі встановленням супутніх діагнозів гіпертонічна хвороба ІІ ступеню, атеросклеротичний кардіосклероз, подагра.

При чому, зазначеній хірургічній операції передували постійні звернення ОСОБА_1 до лікарів різних рівнів, та 30.01.2024 р. вона двічі зверталася до лікаря-хірурга у приватну клініку «Закарія», а саме, 06.02.2024 р. та 09.02.2024 р., а в подальшому, відвідала лікаря-травматолога у Великодолинській лікарні (виписка № 455 від 24.12.2024 додається), виходячи з чого, після перенесеної хірургічної операції, певний час ОСОБА_1 хоча і не перебувала на лікарняному (вийшла на роботу 18.03.2024 р.), але почувалась недобре. Але, враховуючи посаду, яку вона займає, вона вимушена була вийти на роботу задля подальшого безперебійного функціонування відділу освіти, оскільки від цього залежить і робота, у свою чергу, щонайменше чотирьох закладів освіти, розташованих на території Великодолинської територіальної громади. Також, представник ОСОБА_1 пояснив суду, що було підтверджено останньою, що постійні проблеми з артеріальним тиском, який пов?язаний і з нервовими зривами, спричиненими воєнним станом в країни та фактом перебування її чоловіка у лавах ЗСУ, які супроводжувалися ще й біллю у правому колінному суглобі, є фактично поважними причинами несвоєчасного подання нею декларацій, а тому просили суд закрити провадження по справі про адміністративні правопорушення на підставі ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Заслухавши думку учасників процесу, особисті пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Вирішуючи справи цієї категорії, суд керується Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції», Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини.

Стаття 19 Конституції України встановлює - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості Закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.

Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

При цьому, вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати об`єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації. Диспозиція цієї норми щодо об`єктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП за своїм змістом - є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на суб`єкт цього

правопорушення, відсилає правозастосувача до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону, в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч. 1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння і для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Беручи до уваги положення ст. 7 КУпАП, згідно з якою, застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом», тобто яка передбачає чітке виконання передбачених законом норм, а отже, забороняє притягнення особи до адміністративної відповідальності за аналогією, тобто унеможливлює застосування по аналогії норм, що закріплюють склад правопорушень.

Конструктивною ознакою правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх, відповідальність за аналізованою частиною статті виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.

Предметом правопорушення є декларація, подана шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції: а) за минулий рік; б) за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Отже, для кваліфікації несвоєчасного подання декларації як адміністративного правопорушення необхідна наявність двох обставин, а саме сам факт несвоєчасного подання та відсутність у суб?єкта декларування поважних причин порушення термінів подання декларації.

Тому, лише сукупність факту несвоєчасного подання декларації та відсутність при цьому поважних причин у суб?єкта декларування утворює склад адміністративного правопорушення без наявності якого, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю (ст. 247 КУпАП).

Відповідно до ст. 7 КУпАП - ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв?язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне порушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення, складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Частиною 1 статті 256 КУпАП передбачено у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються : дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення), місце, час вчинення і суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до відповідальності та інше.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції є органи прокуратури, Національної поліції, НАБУ, НАЗК.

Статтею 255 КУпАП передбачено особами, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, передбачені ст.ст. 172-4 172-9 КУпАП є уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).

Зі змісту ст. 283 КУпАП вбачається, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» повноважень на здійснення перевірки фактів своєчасності подання декларації у органів національної поліції не має.

Суд жодним чином не піддає сумніву повноваження органів Національної поліції проводити перевірку, збирати докази та складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Однак, Національна поліція вправі, виключно у випадку встановлення факту неподання декларації суб?єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціальний уповноважений суб?єкт у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Європейський суд з прав людини у вирішенні питання про справедливий судовий розгляд застосовує концепцію «плодів отруєного дерева», або, як вона ще називається, «ефект доміно». Тобто оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

Доктрина «плодів отруєного дерева» зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів, визнаних недопустимими.

ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому, прикладом чого є рішення у справах «Хан проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України».

Крім того, суд звертає увагу на те, що сам факт несвоєчасного подання декларації не може свідчити про наявність складу адміністративного правопорушення, адже, адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання декларацій настає лише у разі подання її з порушенням встановлених строків без поважних причин. Такий факт може бути встановлений лише після проведення відповідної перевірки, про що зазначено у листі НАЗК № 44-06/21566/19 від 21.03.2019 року.

З протоколів про вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією № 1605/2024 від 05.12.2024 р. та № 1606/2024 від 05.12.2024 р. про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП начальника відділу освіти, культури, спорту та молодіжної політики Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області ОСОБА_1 вбачається, що Відповідно до Розпорядження Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області №36/к від 26.02.2021 року ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника відділу освіти, культури, спорту та молодіжної політики Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області та присвоєно їй 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах 6-ої категорії посад.

Присягу посадової особи місцевого самоврядування ОСОБА_1 прийняла 01.03.2021 р. і в цей же день особисто ознайомлена з попередженням про обмеження, пов`язані з прийняттям на службу в органи місцевого самоврядування та проходженням служби.

Згідно частини першої, пункту 1, підпункту «в» ст. 3 Закону, суб`єктами, особами, на яких поширюються дія цього Закону - є посадові особи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», посадова особа місцевого самоврядування - особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадами в органах місцевого самоврядування є посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» на посадових осіб місцевого самоврядування поширюються вимоги та обмеження, встановлені Законом України «Про запобігання корупції».

Таким чином, начальник відділу освіти, культури, спорту та молодіжної політики Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області ОСОБА_1 є суб`єктом відповідно до підпункту «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону та Примітки до ст. 172-6 КУпАП, та на неї поширюється дія цього Закону, і вона зобов`язана виконувати вимоги Закону, в тому числі зазначені у ст. 45 вказаного Закону.

Відповідно до ст. 13 «Фінансовий контроль» Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», посадові особи місцевого самоврядування зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в порядку, встановленому Законом України "Про запобігання корупції".

У відповідності до пункту 15 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в» -«ґ» пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в» -«ґ» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Так, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника відділу освіти, культури, спорту та молодіжної політики Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області, будучи посадовою особою місцевого самоврядування 6 категорії та суб`єктом декларування відповідно до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом згідно Примітки ст. 172-6 КУпАП, несвоєчасно 27.03.2024, без поважних причин, подала шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік та за 2022 рік, чим порушила вимоги ч. 1 ст. 45, п.п. 2-7 розділу XIII Закону України «Про запобігання корупції» та вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з урахуванням того, що 12.10.2023 р. набрав чинності Закон України № 3384-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», яким відновлено обов`язок подання декларацій суб`єктів, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. При чому, п. 2-7 розділу XIII Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до ст. 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31.01.2024 р.

Відповідно до питання 1-1 «Які декларації слід подати після відновлення обов`язку подання декларацій?» Роз`яснення Національного агентства з питань запобігання корупції №4 від 13.11.2023 «Щодо фінансової доброчесності: застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю (подання декларації, повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, повідомлення про відкриття валютного рахунку)» визначено, що за загальним правилом до 31.01.2024 слід подати щорічні декларації (з будь-якою позначкою) за 20212022 звітні періоди.

Тобто, ОСОБА_1 , була зобов`язана подати щорічну декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021-2022 роки не пізніше 31.01.2024.

Проте, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом декларування, яка повинна бути обізнаною щодо обов`язку, способу, та терміну подачі такого типу декларації, за відсутності поважних причин, в порушення частини першої статті 45 Закону та п. 2-7 Прикінцевих положень Закону, подала щорічну декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік, лише 27.03.2024 р. о 12 годині 05 хвилин, а за 2022 рік, лише 27.03.2024 р. о 12 годині 55 хвилин, що встановлено відповідно до відкритих загальнодоступних даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим вчинила дії, які містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме несвоєчасно, без поважних причин подала декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.07.2019 року у справі за №216/5226/16-а (2-а/216/33/17), притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. А не підтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі за №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17 (ЄДРСРУ № 82707106).

Проте, в судовому засіданні ОСОБА_1 показала суду, що своїх поясненнях, які вона надавала безпосередньо у приміщенні Департаменту стратегічних розслідувань ОСОБА_2 , яка складала вищевказані протоколи, ОСОБА_1 зазначала, що у неї на період часу з січня по березень 2024 р. були певні проблеми із здоров`ям, які існують до сьогодні, про що вона готова надати певні підтверджуючі документальні докази про своє знаходження на лікарняному та про амбулаторне та стаціонарне лікування, однак вказана посадова особа УСР - не звернула на це увагу, що стало причиною необ`єктивного складання вищевказаних протоколів без неповно дослідження всіх обставини справи, а саме поважності своєчасного неподання ОСОБА_1 декларацій.

Відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10.02.1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 р.), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

За таких підстав слід резюмувати, що задля притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУпАП окрім встановленого факту несвоєчасного подання декларації, ще необхідно встановити факт, що особа це здійснила без поважних причин. Іншими словами, уповноважена особа на складання таких протоколів зобов`язана дослідити всі у сукупності докази по справі, у тому числі й ті факти, які можуть сприяти на користь особи. Це і є об`єктивність у дослідженні.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник показали суду, що причиною, яка стала підставою для несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларацій є її хвороба, внаслідок якої, у неї було погане самопочуття, що призвело до втрати працездатності у період з 21.02.2024 р. по 15.03.2024 р., коли нею було оформлено чотири листка непрацездатності, що підтверджується протоколом із соціального страхування № 1 Відділу освіти, культури, спорту та молодіжної політики Великодолинської селищної ради від 25.03.2024 р. з вказівкою на номери страхових свідоцтв 4-х серійних номерів листків непрацездатності у вказані періоди, медичних довідок ПП «Медичної клініки Закарія» від 30.01.2024 р. та від 06.02.2024 р., та ОСОБА_1 був встановлений діагноз «застарілий розрив заднього рогу медіального меніска правого колінного суглобу» згідно виписки КНП «Великодолинський КДЦ» № 455 від 24.12.2024 р., а 22.02.2024 р. вона перенесла хірургічну операцію у КНП «МКЛ №11 ОМР», що підтверджується випискою № 3006, відповідно до якої ОСОБА_1 в період з 21.02.2024 р. по 26.02.2024 р. знаходилась на стаціонарному лікуванні у вказаній лікарні зі встановленням супутніх діагнозів гіпертонічна хвороба ІІ ступеню, атеросклеротичний кардіосклероз, подагра, які були надані суду до письмових пояснень ОСОБА_1 по даній справі.

При чому, зазначеній хірургічній операції передували постійні звернення ОСОБА_1 до лікарів різних рівнів, та 30.01.2024 р. вона двічі зверталася до лікаря-хірурга у приватну клініку «Закарія», а саме, 06.02.2024 р. та 09.02.2024 р., а в подальшому, відвідала лікаря-травматолога у Великодолинській лікарні (виписка № 455 від 24.12.2024 додається), виходячи з чого, після перенесеної хірургічної операції, певний час ОСОБА_1 хоча і не перебувала на лікарняному (вийшла на роботу 18.03.2024 р.), але почувалась недобре. Але, враховуючи посаду, яку вона займає, вона вимушена була вийти на роботу задля подальшого безперебійного функціонування відділу освіти, оскільки від цього залежить і робота, у свою чергу, щонайменше чотирьох закладів освіти, розташованих на території Великодолинської територіальної громади. Також, представник ОСОБА_1 пояснив суду, що було підтверджено останньою, що постійні проблеми з артеріальним тиском, який пов?язаний і з нервовими зривами, спричиненими воєнним станом в країни та фактом перебування її чоловіка у лавах ЗСУ, які супроводжувалися ще й біллю у правому колінному суглобі, є фактично поважними причинами несвоєчасного подання нею декларацій, а тому просили суд закрити провадження по справі про адміністративні правопорушення на підставі ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин» і такі факти мають бути досить переконливими, щоб суд на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення правопорушення та враховуючи, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» і таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 53 рішення Суду від 20.09.2012 у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Згідно положень ст.ст. 3,8,55 Конституції України людина, її життя і здоров?я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 ЄКПЛ має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції.

Слід зазначити, що Конвенція покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.

Згідно з вимогами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності. Про це ЄСПЛ зокрема зазначає у рішеннях «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року, «Фельдман проти України» від 08 квітня 2010 року, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, тощо.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто, вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Така правова позиція узгоджується зі ст.8 Конституції України, відповідно до якої, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

На думку суду, вищевказані документальні докази підтверджуючі хворобу ОСОБА_1 у зазначені вище періоди необхідної подачі декларацій, її тривале лікування як амбулаторне, так і стаціонарне з проведенням хірургічної операції та її знаходження у лікарні, післяопераційний період з вказанням періодів у виписках з лікарень та довідках лікарів, свідчить про поважні причини несвоєчасного неподання нею декларацій, а тому є слушними і заслуговують на увагу, які суд приймає як належні документальні докази поважності своєчасного неподання декларацій та зауважує, що в даному випадку судом враховується відсутність негативних наслідків від вчиненого правопорушення, відсутність шкоди для інших, а також той факт, що ОСОБА_1 раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності.

На підставі ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно положень ч. 1 ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суть корупційного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1ст.172-6 КУпАП, полягає в порушенні вимог фінансового контролю, яке полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Конструктивною ознакою цього правопорушення - є несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто, за наявності останніх, відповідальність за аналізованою частиною статті виключається.

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення виражається в активній формі прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Таким чином, судом встановлено, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення з підстав, описаних вище.

Враховуючи те, що декілька матеріалів про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП перебувають в провадженні одного судді, призначені на один час та стосуються однієї особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому зазначені матеріали стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6, необхідно об`єднати в одне провадження на підставі ст. 36 КУпАП.

Зважаючи на вищевикладені обставини, встановлені судом, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП через поважні причини, пов?язані зі знаходженням останньої на лікуванні, підтвердженого документально.

Згідно з положеннями ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 7,9,36,40-1,172-6,245,247,251,252,255,256,276,283-285 КУпАП, Законом України «Про запобігання корупції», Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), ЄКПЛ, рішеннями ЄСПЛ, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, передбачені ч. 1 ст. 172-6 КУпАП стосовно ОСОБА_1 № 509/7116/24 та № 509/7117/24 об?єднати в одне провадження під № 509/7116/24.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом 10 днів з дня її винесення, а у випадку проголошення лише вступної та резолютивної частин постанови, в той же строк з дня отримання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений та підписаний 26.12.2024 р.

Суддя Гандзій Д.М.