КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№33/824/5969/2024
П О С Т А Н О В А

26 грудня 2024 року місто Київ

справа № 754/12770/24

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Борисової О.В., перевіривши матеріали справи за апеляційною скаргою захисника-адвоката Різника Ігоря Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Деснянського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, захисник-адвокат Різник І.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 02 грудня 2024 року подав апеляційну скаргу та клопотання, в якому просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Деснянського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року.

В обґрунтування посилався на те, що в судовому засіданні ОСОБА_1 присутній не був. Копія постанови на його адресу проживання не надходила, а отримана в приміщенні суду 02 грудня 2024 року.

Враховуючи викладене, вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягає, а апеляційну скаргу слід повернути особі, яка її подала, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в процесі судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або оспорюються, створено перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Проте, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання про поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

У своїх рішеннях ЄСПЛ вказує, що національний суд має право поновити строк на оскарження рішення суду нижчої інстанції, якщо апелянт у відповідному клопотанні наведе причину пропуску цього строку, і суд визнає цю причину поважною.

Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п.27 від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова була винесена 24 вересня 2024 року у відсутність ОСОБА_1 .

Відповідно до приписів ч.2 ст.294 КУпАП строк на апеляційне оскарження вказаної постанови закінчився 04 жовтня 2024 року.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, забезпечено надання загального доступу до постанови 27 вересня 2024 року.

Однак з апеляційною скаргою на постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року захисник-адвокат Різник І.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся 02 грудня 2024 року, тобто з пропуском встановленого ст.294 КУпАП десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Вказані адвокатом Різником І.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 обґрунтування поважності пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року, суд апеляційної інстанції відхиляє, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 271 КУпАП визначено, що у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.

З матеріалів справи вбачається, що 08 жовтня 2024 року захисник-адвокат Різник І.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи, на а.с. 9 якої міститься постанова Деснянського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року та отримав копію відеозапису, що підтверджується заявою (а.с.11).

Оскільки представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки, а відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ОСОБА_1 , починаючи з 08 жовтня 2024 року знав про наявність оскаржуваної постанови та за умови його зацікавленості міг оскаржити постанову суду першої інстанції протягом розумного строку.

Крім того, як вбачається з супровідного листа Деснянського районного суду міста Києва від 25 вересня 2024 року на адресу ОСОБА_1 було направлено копію оскаржуваної постанови, яку було отримано20 жовтня 2024 року членом родини, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.16).

А відтак, посилання адвоката Різника І.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 на те, що копія постанови на адресу проживання ОСОБА_1 не надходила, а отримана в приміщенні суду 02 грудня 2024 року, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та зазначає, що вручення поштового відправлення повнолітньому члену сім`ї вважається врученням його і адресату.

Будь-яких інших доказів поважності пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 рокуапелянтом надано не було, а тому наведені апелянтом причини для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження постанови не дають достатніх підстав для визнання їх поважними.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Враховуючи вищезазначене, визначені адвокатом Різником І.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є непереконливими та неповажними, оскільки апелянтом не надано доказів наявності істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне вчинення процесуальних дій з подачі ним апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, а тому в поновленні строку на оскарження постанови судді Деснянського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 рокуадвокату Різнику І.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 слід відмовити, а апеляційну скаргу відповідно до вимог ст.294 КУпАП повернути апелянту.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити адвокату Різнику Ігорю Анатолійовичу, який діє в інтересах ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Деснянського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційну скаргу з додатками повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: Борисова О.В.