КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/824/3291/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21червня 2024 року суддя Київського апеляційного суду Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу захисника Малюги В.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинськогорайонного суду Київської області від 09травня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Києво-Святошинськогорайонного суду Київської області від 09 травня 2024 рокуОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. За вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП, провадження закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, захисник Малюга В.М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати,вважаючи її незаконною.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що працівниками поліції безпідставно було складено протокол відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП, оскільки постановою Києво-Святошинського районного суду Київської областійого вже було позбавлено права керування. Тобто статусу водія у розумінні Правил дорожнього руху ОСОБА_1 вже не мав, оскільки водій - це особа, яка має посвідчення водія або тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами.

Також захисник стверджує, що наявним в матеріалах справи відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції не доводиться факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Окрім цього,звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутній акт огляду на стан сп`яніння, передбачений ч. 2 п. 10 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

За результатами апеляційного перегляду просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діяхОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення,заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Малюги В.М. на підтримку поданоїапеляційної скарги, проаналізувавши доводи апеляційної скарги,суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно оскаржуваної постановиОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він26 листопада 2023 року о 13 год. керував транспортним засобом «HONDACIVIV» д.н.з. НОМЕР_1по вул.Київській в с.Тарасівка Фастівського району Київської областіз ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Оскільки ОСОБА_1 повторно протягом року притягується до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, суд кваліфікував його дії за ч.2 ст.130 КУпАП.

Цією ж постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП, та провадження закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

В цій частині рішення суду не оскаржується та судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи та дійшоввисновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху.

Суд апеляційної інстанції вважає висновок суду про порушення ОСОБА_1 п.2.5 ПДР України, законним і обґрунтованим.

Згідно приписів п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не міг бути водієм, бо його вже було позбавлено такого права, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 26.11.2023 року, відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції.

Всупереч доводам захисника, викладені в протоколі обставини відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджуються відеозаписом з місця події, який міститься в матеріалах справи і з якого вбачається, що працівниками поліції було роз`яснено підстави для проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння та наслідки відмови від його проходження. На пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядкуОСОБА_1 відмовився, та повідомив, що змушений був сісти за кермо та поїхати за запчастиною до автомобіля. Однак пізніше ОСОБА_1 змінив свою позицію, та сказав, що за кермом був не він, а інша особа.

Щодо доводів захисника про те, що в матеріалах справи відсутній Акт медичного огляду, то дані доводи є необґрунтованими, оскільки відповідно до п. 19 розділу ІІІ інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, даний Акт складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я. Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, то такий Акт складений не був.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки ОСОБА_1 раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП (справа №369/9028/22, №369/6890/23), його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.130 КУпАП.

Такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

За приписами частини 2 статті 130 КУпАП, повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, -тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Як вбачається із матеріалів провадження,згідно постанов Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.03.2023 та 22.05.2023 ОСОБА_1 раніше притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Нове правопорушення, за яке він притягується до відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП, ОСОБА_1 вчинив 26 листопада 2023 року.

Як слушно посилається захисник та це підтверджується матеріалами справи, постанова Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 22.05.2023, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не набрала законної сили, оскільки була скасована постановою Київського апеляційного суду від 14.08.2023, а тому не може братись до уваги при кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП.

Згідно постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.03.2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, яке він вчинив 29.08.2022 року. Тобто з моменту вчинення даного правопорушення до 26 листопада 2020 року минуло більше одного року.

З огляду на викладене, кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП є не правильною, оскільки в його діях відсутня кваліфікуюча ознака «повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті».

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає правильним змінити рішення суду першої інстанції в частинікваліфікації дійОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП, та визнати ОСОБА_1 винуватиму вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові особою, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

З цих підстав апеляційна скарга захисника Малюги В.М. в інтересах ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Малюги В.М. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Києво-Святошинськогорайонного суду Київської області від 09травня 2024 року, якою ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки - змінити.

Визнати ОСОБА_1 вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Мосьондз