КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/5661/2024
Справа № 371/1424/24
Головуючий в суді І інстанції Поліщук А.С.,
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 грудня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю секретаря судового засідання Діденка А.С., захисника Божка Михайла Івановича, розглянувши справу за апеляційною скаргою захисника Божка Михайла Івановича на постанову Миронівського районного суду Київської області від 06 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ст. 2.9 «а» ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Миронівського районного суду Київської області від 06 листопада 2024 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 за порушення п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у сумі 605,60 грн. на користь держави.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 23 вересня 2024 року о 14:23 в м. Миронівка вул. Соборності біля будинку № 130 керував автомобілем Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився в медичному закладі у лікаря нарколога та підтверджується висновком медичного закладу № 11, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисник Божко М.І., не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, 15 листопада 2024 року подав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову Миронівського районного суду Київської області від 06 листопада 2024 року та закрити провадження в справі.

Вказував, що постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване та надто суворе застосування стягнення як вид покарання за адміністративне правопорушення, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.

Зазначив, що КУпАП було прийнято у 1984 році, коли ним не було передбачено таких великих штрафів, як сьогодні, особливо в контексті санкції ст. 130 КУпАП. Фактично, збільшення штрафів з позбавленням права керування за водіння в нетверезому стані жодним чином не знизило кількість таких водіїв, що може свідчити про штучність збільшення кількісних показників роботи співробітників патрульної поліції, чого не можна сказати про якість такої.

Виходячи з аналізу протоколів, складених співробітниками поліції за порушення вимог ПДР, за що ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність, можливо дійти висновку, що більшість з них складена формально, без дотримання встановленої законом процедури - нібито навмисно для подальшого скасування. Про недосконалість, а іноді й невизначеність судового процесу притягнення винних до відповідальності за ст. 130, передбаченого діючим КУпАП, свідчить й судова практика, за якою майже 50 % рішень суду першої інстанції про притягнення до відповідальності за порушення в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння скасовуються апеляційними судами, оскільки було порушено право на захист, право на справедливий суд, не дотримано порядку встановлення факту вживання чи невживання особою алкогольних напоїв чи наркотичних засобів тощо.

Поряд з цим, за рішеннями Вищої ради правосуддя до відповідальності притягнуто двох суддів за розгляд справи саме за ст. 130 КУпАП через недотримання права особи на захист, гарантованого Конституцією України.

Зміни в санкції, передбаченої ст. 130 КУпАП, тягнуть за собою не тільки збільшення відповідальності за порушення ПДР, а й нові вимоги щодо якості судового процесу в розрізі прямого застосування Конституції України, норми якої є нормами прямої дії (ст. 8 Конституції України) та практики ЄСПЛ. За словами судді Верховного суду США Стівена Брайера, викладених у його окремій думці по справі «Petrella v. Metrogoldwyn-Mayer, Inc., et al.», правові системи містять доктрини, які допомагають судам уникнути несправедливості, яка могла б виникнути, якщо б правові норми застосовувалися суворо в кожному випадку, незалежно від того, наскільки незвичними є обставини.

Такою доктриною у правовій системі України і є практика ЄСПЛ, яка є джерелом права, у зв`язку з чим є обов`язковою до врахування судами при розгляді справ відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Так, відповідно до ст. 1, 8 Конституції України, Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Наводив зміст ст. 7 КУпАП, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 3 п. (б) ст. 31 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів від 1969 року, поряд з контекстом договору враховується наступна практика його застосування, яка встановлює угоду учасників щодо тлумачення. Крім того, відповідно до ст. 32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції, «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту, захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ і на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанинова проти України», рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16346/02).

Крім того, у справі «Малофєєва проти росії» (рішення від 30 травня 0213 року) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має право самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

А згідно рішення у справі «Карелін проти росії», рішення від 20 вересня 2016 року, ЄСПЛ зазначив, що за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог загального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки, вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до ст. 6 Конвенції.

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності, оскільки санкція вказаної статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає штраф, розмір якого значно перевищує прожитковий мінімум для осіб працездатного віку в Україні, як і значно перевищує мінімальний розмір штрафу, зазначений ч. 2 ст. 52 КК України, а також передбачає обов`язкове позбавлення керування транспортним засобом.

Обов`язкова відповідність судового процесу у справах про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП таким засадам, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, безпосередність досліджених доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів безумовно має враховуватися як особами, яких звинувачують у скоєнні адміністративного правопорушення, та їх захисниками, так і судом, що здійснює розгляд адміністративних справ.

Вказував, що під час судового розгляду справи суд не допитав ОСОБА_1 і виніс оскаржуване рішення. Таким чином, не надавши ОСОБА_1 право виступити в судовому засіданні, суд порушив право на захист останнього, що являється неприпустимим, оскільки кожен має право на справедливий суд та доступ до правосуддя.

Дослідивши матеріали справи, які безпосередньо досліджувалися в судовому засіданні, вважав, що справа підлягає закриттю, посилаючись на ст. 251 КУпАП.

Вказував, що з протоколу про вчинення адміністративного правопорушення встановлено, що 23 вересня 2024 року о 14:23 в м. Миронівка по вул. Соборності біля будинку № 130 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачено ч. 1 ст. 130 КУпАП. До матеріалів справи поліцейськими долучено ряд письмових доказів, в тому числі і відеозапис з нагрудної бодікамери.

Вважав, що даний відеозапис є недопустимим доказом, оскільки відомості про застосування поліцейськими відеозапису в протоколі не зазначено, як і не зазначено дані про технічний запис, яким вказані відеофайли зроблені. В даному контексті відеозапис поліцейських є недопустимим доказом та не міг бути досліджений судом та покладений в основу визнання вини ОСОБА_1 .

Вказував, що такої ж думки дійшов Верховний Суд в постанові від 13 лютого 2020 року в справи № 524/9716/16-а, де викладено позицію, що «Водночас, приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами ст. 70 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення».

Зазначив, що згідно п. 1.10 ПДР водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія встановленого зразку. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 25 Постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом, чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, які знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись. Відповідно до наявних матеріалів справи підтверджень факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом немає.

Посилався на правові висновки, викладені Верховним Судом в постанові від 08 липня 2020 року в справі № 463/1352/16-ц, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише в тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Оскільки матеріали справи не містять доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, справа підлягає закриттю, згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення захисника Божка М.І., який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно п. 6, 7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам.

Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Згідно п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МОН України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 6, 7 розділу І Інструкції № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

Згідно п. 7 розділу ІІ Інструкції, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Згідно п. 3 - 4 розділу ІІІ Інструкції, огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи.

Згідно п. 15 - 22 розділу ІІІ Інструкції, за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) (додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку. Усі записи в акті медичного огляду та висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повинні бути розбірливими, не допускається формулювання «Норма». Акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я.

Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я.

Кожний випадок огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я реєструється в журналі реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (додаток 5).

Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Дотримання наведених вимог під час огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння судом першої інстанції перевірено.

Висновки судді місцевого суду про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 135267 від 23 вересня 2024 року в частині часу і місця вчинення адміністративного правопорушення, даних про особу, яка його вчинила, ідентифікаційних ознак транспортного засобу, яким особа керувала;

- актом огляду на стан наркотичного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд проведений в зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук; огляд проведено за допомогою Alcofort 307, результати огляду на стан сп`яніння - 2,540 проміле та 2,410 проміле, з результатами огляду ОСОБА_1 погодився під підпис;

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23 вересня 2024 року, складеним поліклінічним відділенням КПП «Миронівська опорна багатопрофільна лікарня», згідно якого ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, дата огляду 23 вересня 2024 року 14:45, дата направлення на огляд 23 вересня 2024 року, 14:30;

- письмовим поясненням водія ОСОБА_1 від 23 вересня 2024 року, відібраним працівником поліції, згідно якого ОСОБА_1 повідомив, що 23 вересня 2024 року вживав алкогольні напої, після чого сів за кермо автомобіля Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 , його зупинили працівники поліції та запропонували пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння на місці, чи в закладі охорони здоров`я, він погодився пройти огляд в закладі охорони здоров`я. Він дійсно вживав алкогольні напої, після чого сів за кермо автомобіля та здійснював керування;

- письмовим поясненням ОСОБА_2 , який проживає у с. Росава, вул. Шевченка, 25, та був свідком, коли працівники поліції зупинили автомобіль Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який в його присутності повідомив, що дійсно вживав алкогольні напої та погодився пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 в його присутності повідомив, що вживав алкогольні напої, після чого керував автомобілем;

- постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3115721, згідно якої ОСОБА_1 23 вересня 2024 року о 15:32 у м. Миронівка по вул. Соборності (Леніна) 130 керував транспортним засобом Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки, та був непристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3 в ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 ПДР;

- розпискою ОСОБА_3 , яка отримала від працівників поліції автомобіль Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 в зв`язку з тим, що її син ОСОБА_1 відсторонений від керування, оскільки знаходився в стані алкогольного сп`яніння;

- відеозаписом з бодікамери поліцейського, на якому о 14:23 відображено факт керування транспортним засобом Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , який спочатку рухається по проїзній частині, а потім зупиняється та виходить з транспортного засобу місця водія; о 14:22 поліцейський повідомляє ОСОБА_1 причини зупинки транспортного засобу, яким він керував, та запитує, чи знаходився в транспортному засобі хтось ще, на що ОСОБА_1 відповідає, що їде один; о 14:23 на запитання працівника поліції, чи ним вживались алкогольні напої, ОСОБА_1 відповідає ствердно та погоджується пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння; о 14:27 ОСОБА_1 повідомляє працівникам поліції, що випив сьогодні зранку бокал пива; з 14:26 по 14:27 ОСОБА_1 двічі намагався пройти огляд за допомогою технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, після чого відмовляється робити повторну спробу; 14.28 - пропозиція поліцейського пройти огляд у медичному закладі, з 14:46 по 14:48 ОСОБА_1 проходить огляд на стан алкогольного сп`яніння у лікарському закладі, за результатами проведення якого встановлено результат 2,540 проміле (14:48:10).

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення, належним чином мотивувавши своє рішення.

Апеляційній суд звертає увагу, що жодних заперечень під час зупинки, огляду на стан алкогольного сп`яніння та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не висловлював.

Апеляційний суд враховує, що перші дві сторінки апеляційної скарги містять загальні посилання на норми матеріального права, судову практику ЄСПЛ, особисті думки захисника щодо неякісної роботи патрульної поліції та неефективності штрафів, які накладаються на водіїв при притягненні їх за ч. 1 ст. 130 КУпАП, посилання на притягнення Вищою радою правосуддя до відповідальності двох суддів через недотримання права особи на захист, гарантованого Конституцією України, посилання на висловлювання судді Верховного суду США, не мають посилань на конкретні обставини даної справи, що переглядається.

Оцінюючи доводи захисника в апеляційній скарзі, що під час розгляду справи суд не допитав ОСОБА_1 і виніс оскаржуване рішення, не надавши йому право виступити в судовому засіданні і тим самим порушивши право на захист останнього, апеляційний суд погоджується з тим, що докази належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи на 06 листопада 2024 року в матеріалах справи відсутні, оскільки направлена на його адресу судова повістка повернута до суду із зазначенням причини «адресат відсутній за вказаною адресою».

Разом із тим, процесуальні права ОСОБА_1 були в повній мірі поновлені апеляційним судом, яким розглянуто апеляційну скаргу. при цьому ОСОБА_1 користувався професійною правничою допомогою адвоката і не був позбавлений можливості брати участь в судовому засіданні та надавати особисті пояснення, відтак, зазначені обставини не є самі по собі підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Відхиляються також посилання захисника щодо порушення судом першої інстанції вимог ст. 283 КУпАП через те, що постанова не містить відомостей, зазначених в ст. 283 КУпАП щодо технічного запису, яким здійснено фото або відеозапис, оскільки, такі вимоги відповідно до вказаної статті висуваються до постанови по справі про адміністративне правопорушення, які виносяться органами Національної поліції, так як відповідно до змін у ст. 258 КУпАП у таких випадках протокол не складається, та постанова повинна містити деякі додаткові відомості, які зазвичай зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення.

З урахуванням викладеного, у даній справі не підлягає застосуванню судом правовий висновок Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, викладений у постанові від 13 лютого 2020 у справі № 524/9716/16-а, на яку посилається захисник, оскільки зазначені у вказаних справах висновки стосуються дотримання вимог ст.283 КУпАП при складанні працівниками поліції постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а не при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому положеннями ст. 256 КУпАП, розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, якими встановлюються вимоги до оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, не передбачено зазначення даних про технічний запис, яким зроблено відеозапис, долучений до протоколу про адміністративне правопорушення.

Не спростовують висновків суду першої інстанції посилання захисника в апеляційній скарзі на правові висновки Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду в постанові від 08 липня 2020 року в справі № 463/1352/16-а про те, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише в тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги, що підтверджень факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом немає, а тому він не може бути притягнутий до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, а саме:

- відеозаписом з бодікамери поліцейського, на якому о 14:23 відображено факт керування транспортним засобом Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , який спочатку рухається по проїзній частині, а потім зупиняється та виходить з транспортного засобу місця водія; о 14:22 поліцейський повідомляє ОСОБА_1 причини зупинки транспортного засобу, яким він керував, та запитує, чи знаходився в транспортному засобі хтось ще, на що ОСОБА_1 відповідає, що їде один;

- письмовим поясненням водія ОСОБА_1 від 23 вересня 2024 року, відібраним працівником поліції, згідно якого ОСОБА_1 повідомив, що 23 вересня 2024 року вживав алкогольні напої, після чого сів за кермо автомобіля Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 , його зупинили працівники поліції та запропонували пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння на місці, чи в закладі охорони здоров`я, він погодився пройти огляд в закладі охорони здоров`я. Він дійсно вживав алкогольні напої, після чого сів за кермо автомобіля та здійснював керування;

- постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3115721, згідно якої ОСОБА_1 23 вересня 2024 року о 15:32 у м. Миронівка по вул. Соборності (Леніна) 130 керував транспортним засобом Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки, та був непристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3 в ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 ПДР, і яка ОСОБА_1 не оскаржувалась;

- розпискою ОСОБА_3 , яка отримала від працівників поліції автомобіль Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 в зв`язку з тим, що її син ОСОБА_1 відсторонений від керування, оскільки знаходився в стані алкогольного сп`яніння.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, будь-яких доказів щодо відсутності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з матеріалів справи не вбачається.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають.

При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону районним судом, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Апеляційний суд приймає до уваги, що апеляційна скарга не містить доводів щодо міри відповідальності, призначеної судом першої інстанції, та щодо обставин, які могли бути не враховані судом при накладенні стягнення.

Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Постанова Миронівського районного суду Київської області від 06 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Божка Михайла Івановича залишити без задоволення.

Постанову Миронівського районного суду Київської області від 06 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ст. 2.9 «а» ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.