ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/4894/24Головуючий у 1-й інстанції Гуменний П.П.
Провадження № 33/817/288/24 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.1 ст.173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2024 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в місті Тернополі справу за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_1 - адвоката Нюні О.І. та потерпілої ОСОБА_2 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 березня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 3 (три) доби. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок в дохід держави.

В оскарженій постанові вказано, що 23.02.2024 близько 00:20 ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем спільного проживання в АДРЕСА_1 із ознаками алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру стосовно своєї дружини ОСОБА_2 , в присутності дитини ОСОБА_3 5.08.2012 р.н., а саме: ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, принижував честь та гідність, штовхав, наніс удари за допомогою руки в область обличчя, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному та психічному здоров`ю.

В апеляційних скаргах захисник ОСОБА_1 - адвокат Нюня О.І. та потерпіла ОСОБА_2 просять постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 березня 2024 року скасувати і провадження закрити. Свої вимоги мотивують тим, що докази наявні у матеріалах справи не підтверджують вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства фізичного та психологічного характеру стосовно своєї дружини ОСОБА_2 , в присутності дитини ОСОБА_3 . Зазначають, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є доказом вини особи, що притягується до адміністративної відповідальності. Вказують на те, що ОСОБА_4 не повідомлялась про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про скоєння адміністративного/кримінального правопорушення та не була допитана в ході судового розгляду справи в якості свідка. Зазначають, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Заслухавши доводи захисника ОСОБА_1 - адвоката Нюні О.І. та потерпілої ОСОБА_2 , які просили задовольнити їхні апеляційні скарги з викладених у них підстав та скасувати постанову, а провадження закрити, проаналізувавши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що провадження по справі слід закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.173-2 КУпАП з наступних підстав.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом даної норми закону протокол про адміністративне правопорушення є доказом, який оцінюється на рівні з іншими належними та допустимими доказами.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, обґрунтований даними, що містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №567478 від 23 лютого 2024 року; матеріалах відеозапису із нагрудних камер працівників поліції; даних, які містяться у протоколі АЗ №135435 про адміністративне затримання ОСОБА_1 від 23 лютого 2024 року; заяві ОСОБА_4 ; письмових поясненнях ОСОБА_4 від 23 лютого 2024 року; формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 23 лютого 2024 року; даних, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №567479 від 23 лютого 2024 року; копії витягу із підсистеми «Адмінпрактика» від 23 лютого 2024 року; рапорті інспектора взводу 2 роти 4 батальйону УПП в Тернопільській області М.Гинди від 23 лютого 2024 року.

Надаючи оцінку доказам, суд апеляційної інстанції вважає, що по суті вчиненого правопорушення вони не є достатніми для висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення доведена поза розумним сумнівом .

Диспозиція ч.1 ст.173-2 КУпАП визначає, що вчинення насильства в сім`ї, - умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Об`єктивна сторона даного правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Відповідно до п.14 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно п.17 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Ухвалюючи судове рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, суд першої інстанції дійшов висновку, що останній вчинив щодо своєї дружини ОСОБА_2 , в присутності дитини ОСОБА_3 5.08.2012 р.н. домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, а саме ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, принижував честь та гідність, штовхав, наніс удари за допомогою руки в область обличчя, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному та психічному здоров`ю.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються жодними наявними у цій справі доказами.

Так, із наявних у матеріалах справи даних відеофіксації із нагрудних камер працівників поліції (файл export-68acd.mp4) не вбачається, що ОСОБА_1 вчиняв будь-які дії фізичного та психологічного характеру стосовно своєї дружини ОСОБА_2 , в присутності дитини ОСОБА_3 5.08.2012 р.н. Більше того, цим відеозаписом зафіксовано як потерпіла ОСОБА_2 в розмові з поліцейським заперечувала той факт, що її чоловік ОСОБА_1 вчиняв домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно неї (файл export-68acd.mp4 з 00:40:00 год).

При оформленні матеріалів цієї справи працівники поліції на місці події не відібрали у потерпілої письмових пояснень.

Інші наявні у матеріалах справи докази, які суд першої інстанції взяв до уваги (заява ОСОБА_4 ; письмові пояснення ОСОБА_4 від 23 лютого 2024 року; форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 23 лютого 2024 року; протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №567479 від 23 лютого 2024 року; копія витягу із підсистеми «Адмінпрактика» від 23 лютого 2024 року; рапорт інспектора взводу 2 роти 4 батальйону УПП в Тернопільській області М.Гинди від 23 лютого 2024 року) містять відомості про звернення ОСОБА_4 в поліцію з приводу вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно його дружини ОСОБА_2 , що вона в своїй апеляційній скарзі та в судовому засіданні апеляційного суду категорично заперечила.

Так, зі змісту апеляційної скарги та пояснень потерпілої, наданих в суді апеляційної інстанції, вбачається, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 періодично виникають побутові сварки із їхньою сусідкою ОСОБА_4 через те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 й останніми місяцями часто залучається до заходів оповіщення громадян, що в свою чергу не подобається ОСОБА_4 , що і стало, на думку потерпілої, причиною викликати 23 лютого 2024 року працівників поліції.

Аналізуючи вищенаведене, та беручи до уваги досліджені судом докази, суд не вбачає підстав визнати доведеними наявність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, оскільки належних, допустимих та достатніх доказів такого діяння суду не надано.

Таким чином, в даному випадку склад адміністративного правопорушення не доведений сукупністю належних і допустимих доказів, які би поза розумним сумнівом давали достатні підстави для беззаперечного висновку про винуватість ОСОБА_1 у його вчиненні.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є не обґрунтованою і не відповідає вимогам ст. ст. 245, 280 КУпАП, а тому підлягає скасуванню із закриттям провадження в цій справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_1 - адвоката Нюні О.І. та потерпілої ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 березня 2024 року скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя