КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 361/866/24

Суддя в суді першої інстанції: Червонописький В.С.

Провадження № 33/824/2842/2024

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Левенця Б.Б., за участі секретаря судового засідання Дячук І.М., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Усенко Миколи Миколайовича на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2024 року про притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та призначено йому стягнення у виді штрафу в розмірі десять неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 (сто сімдесят) гривень на користь держави.Стягнуто з ОСОБА_1 605,60 грн. судового збору на користь держави (а.с. 12-13).

Не погодившись з вказаною постановою, 25 березня 2024 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Усенко М.М. направив до суду апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2024 року, скасувати постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2024 року та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначав, що копію постанови було отримано 28 лютого 2024 року, жодної судової повістки про призначення судового розгляду у справі чи виклику на судове засідання скаржник не отримував, а лише з отриманої копії постанови дізнався про розгляд справи без його участі та притягнення його до адміністративної відповідальності. Вказував, що апелянт звернувся до суду з апеляційною скаргою, проте постановою Київського апеляційного суду від 18 березня 2024 року апеляційну скаргу було повернуто скаржнику, оскільки до скарги не було додано договору про надання правничої допомоги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що ОСОБА_1 разом зі своїм рідним братом по матері ОСОБА_2 є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_2 . В спірній квартирі проживає одноособово потерпілий з дружиною. З грудня 2022 року між сторонами виник конфлікт щодо порядку користування спірною квартирою, тому скаржник був змушений звертатися до суду задля захисту своїх прав та інтересів з позовом про визначення порядку користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні квартирою.

Після конфлікту між сторонами поліцією було раніше складено терміновий заборонний припис стосовно потерпілого від 25 грудня 2022 року, який постановою суду першої інстанції від 30 березня 2023 року провадження у справі відносно потерпілого було закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення його адміністративної відповідальності, по цій справі потерпілого декілька разів було викликано в судове засідання і він надав свої пояснення. Більш того, ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2024 року було затверджено мирову угоду між скаржником та потерпілим щодо порядку користування квартирою АДРЕСА_3 та зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_3 . Тобто, наразі між сторонами щодо порядку користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користування квартирою вирішено.

Натомість, суд першої інстанції при винесення оскаржуваної постанови вказав неіснуючі обставини події, яка склалась 16 січня 2024 року, зокрема місце події, яка відбулась за місцем реєстрації та проживання потерпілого в квартирі АДРЕСА_3 , власниками якої є сторони у справі. Також, суд невірно вказав надані сторонами пояснення, оскільки ОСОБА_2 проживає саме в квартирі АДРЕСА_3 , а скаржник поживає в АДРЕСА_1 .

Зазначав, що 16 січня 2024 року о 17 год. 30 хв. скаржник прийшов до квартири АДРЕСА_3 , власником 2/3 частин якої він є та намагався ввійти в квартиру, але внутрішні двері були зачинені потерпілим, хоча за попередньою домовленістю між сторонами вони не повинні бути зачинені потерпілим задля безперешкодного доступу скаржника до квартири. Через деякий час потерпілий відчинив двері, на що скаржник зробив йому зауваження та повернувся до дверей спиною до потерпілого, який зненацька схопив скаржника за спину та почав його душити, на що скаржник скинув його зі спини на підлогу, після чого потерпілий викликав поліцію, які склали протокол і зазначили, що нехай суд розбирається.

Скаржник чекав на отримання судової повістки про виклик до суду для надання особистих пояснень, але суд першої інстанції не викликав його та ухвалив судове рішення без його участі, що є грубими порушенням норм процесуального права (а.с. 43-46).

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Так, апелянт ОСОБА_1 був сповіщений врученням поштового повідомлення за зазначеною ним адресою, телефонограмою із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення та на електронну пошту його захисника - адвоката Усенко М.М. Особа, яка зазначена в протоколі потерпілою - ОСОБА_2 був сповіщений на зазначену ним поштову адресу, проте повідомлення повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили. Проте, ОСОБА_2 був особисто і завчасно сповіщений телефонограмою із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення про що у справі є докази (а.с. 59-78).

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Поряд з цим, національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП не визначено обов`язкову присутність особи, яка притягається до відповідальності.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи клопотання про поновлення строку, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

З метою реалізації права на апеляційне оскарження, в тому числі у випадку неотримання повного тексту судового рішення у строк, який би дозволяв своєчасно подати апеляційну скаргу, частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлена можливість поновлення строку на апеляційне оскарження. Так, у вказаній частині статті зазначено, що у разі пропущення особою десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення суд може поновити його за відповідним клопотанням апелянта.

Так, в матеріалах справи міститься довідка Броварського міськрайонного суду Київської області про недоставлення SMS, в якій зазначено, що SMS-повідомлення щодо документу «Судова повістка про виклик до суду в справі цивільній, адміністративній, про адміністративне правопорушення, іншій» від 25 січня 2024 року по справі № 361/866/24, № провадження 3/361/1283/24 сформовано 25.01.2024 9:14:26 одержувач ОСОБА_1 на номер телефону НОМЕР_1 не доставлено з причини абонент тимчасово недоступний (а.с. 11).

02 лютого 2024 року Броварським міськрайонним судом Київської області було винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. При цьому, ОСОБА_1 не брав участі в судовому засіданні (а.с. 12).

Вперше з апеляційною скаргою на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Усенко М.М. звернувся 07 березня 2023 року (а.с. 17-29).

Проте, постановою Київського апеляційного суду від 18 березня 2024 року апеляційну скаргу було повернуто, оскільки не надано належних доказів на підтвердження повноважень захисника (а.с. 32-33).

З даною апеляційною скаргою представник ОСОБА_1 - адвокат Усенко М.М. звернувся 25 березня 2024 року.

Враховуючи вказані обставини, та з метою забезпечення доступу до правосуддя, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 пропустив строк на апеляційне оскарження постанови з поважних причин, тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції вищевказаних вимог закону не дотримався та дійшов необґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд першої інстанції при винесенні постанови посилався на протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 584987 від 16 січня 2024 року, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16 січня 2024 року, пояснення ОСОБА_3 від 16 січня 2024 року, пояснення ОСОБА_1 від 16 січня 2024 року, копію форми оцінки ризиків вчинення домашнього насилля, копію термінового заборонного припису відносно кривдника.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 584987 від 16 січня 2024 року, 16 січня 2024 року близько о 17 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно громадянина ОСОБА_2 психологічного та фізичного характеру, а саме штовхав та погрожував фізичною розправою, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.У протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення зазначив, що не згоден (а.с. 1).

До протоколу долучено фотокопії пояснень ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 .

Так, потерпілий ОСОБА_2 в своїх поясненнях зазначив, що він проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та 16 січня 2024 року близько 17:30 год. його брат ОСОБА_1 прийшов до нього на квартиру та почав вчиняти конфлікт, штовхнув його, через що потерпілий впав на землю, але тілесних ушкоджень не отримав (а.с. 3).

ОСОБА_1 пояснив, що він прийшов о 18 год. до себе в квартиру по АДРЕСА_2 , відкрив двері вхідні перші, а другі двері вхідні були зачинені з внутрішньої сторони. Він постукав в двері і через хвилин 5 йому відкрили. Він зробив зауваження, що зніме засувку з дверей, проте йому почав погрожувати ОСОБА_2 , перешкоджати, а потім викликав поліцію. До того ж, не пускав в квартиру (а.с. 4).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під домашнім насильством визнається діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

За змістом ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (у редакції, чинній станом на день складення протоколу) вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису, - тягнуть за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Тобто, обов`язковими елементами складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є умисні дії/бездіяльність та наявність наслідків їх вчинення, зокрема у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, або ж за наявності реальної можливості завдання такої шкоди.

У протоколі про адміністративне правопорушення вказані умисні дії ОСОБА_1 , які полягають у тому, що він 16 січня 2024 року штовхав та погрожував фізичною розправою ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під психологічним насильством слід розуміти форму домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

При цьому, слід вказати, що конфлікт (лат. Conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Наявність сварок і непорозумінь між братами свідчить про виникнення конфліктної ситуації, проте, не підтверджує факту вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного та фізичного характеру.

До протоколу про адміністративне правопорушення було долучено копію заяви ОСОБА_2 до поліції, копії пояснень ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , копію форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, копію термінового заборонного припису стосовно кривдника (а.с. 2-8).

Вказані фотокопії документів не можуть бути визнані належними та допустимими доказами у цій справі. При цьому, судом не може обґрунтовуватись висновок про винність особи у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 173-2 КУпАП у цій справі з посиланням на наявність оригіналів вищевказаних документів в іншій справі щодо ОСОБА_1 , що перевіряється в іншому провадженні.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) ЄСПЛ, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом».

У відповідності до п. 43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з урахуванням первісного визначення принципу "поза розумним сумнівом" у справі "Авшар проти Туреччини") доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Натомість вина ОСОБА_1 поза розумним сумнівом недоведена, що свідчить про відсутність у її діях складу адміністративного правопорушення, а тому існують всі підстави для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Поновити строк захиснику ОСОБА_1 - адвокату Усенку Миколі Миколайовичу строк на апеляційне оскарження постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Усенко Миколи Миколайовича - задовольнити.

Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2024 року - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя _________________ Б.Б. Левенець