ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/8250/23 Головуючий суддя І інстанції Бородіна Н. М.
Провадження № 33/818/816/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю захисника особи, яка притягається до відповідальності адвоката Гур`єва А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Гур`єва А.А. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 12 березня 2024 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Постановою встановлено, що 22.08.2023 року об 20:55 год. за адресою: м. Харків, вул. Тюрінська, буд. 107, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом ЗАЗ 110308, р.н. НОМЕР_1 , став учасником дорожньо-транспортної пригоди та мав ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, хитка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу Драгер та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

В своїй апеляційній скарзі захисник Гур`єв А.А. просив скасувати судову постанову та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилався на те, що ОСОБА_1 автомобілем не керував, а матеріали справи не містять доказів його керування, а тому він не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 УпАП. Вказує, що відеофіксаія події працівниками поліції здійснювалась епізодично, що суперечить вимогам чинного законодавства. Вважав, що працівники поліції не мали процесуального права складати протокол стосовно ОСОБА_1 , оскільки він є військовослужбовцем, що також свідчить про порушення процедури проведення огляду на стан сп`яніння. Вважав також, що суд першої інстанції незаконно взяв на себе функцію збирання доказів. Вказував на порушення працівниками поліції під час складення матеріалів, які долучені до протоколу. Вказував, що ОСОБА_1 не була вручена пам`ятка про його права та обов`язки.

Крім того, захисник просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 12 березня 2024 року, посилаючись на те, що копію овкаржуваної постанови він отримав у підсистемі (модулі) «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи лише 15.03.2024 року. Враховуючи, що до цього часу копію постанови ані він, ані ОСОБА_1 не отримували, у них не було фактичної можливості ознайомитись з її змістом та підготувати доводи апеляційної скарги. Отримавши копію постанови, апеляційна скарга була направлена до суду впродовж 10 днів з дня отримання копії постанови, а строк апеляційного оскарження було пропущено лише на 3 дні.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвокату Гур`єву А.А.

В судове засідання в су апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Гур`єв А.А. повідомив, що ОСОБА_1 дійсно повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги стосовно ОСОБА_1 , позиція захисту між ними повністю узгоджена.

Однак ОСОБА_1 є військовослужбовцем та виконує обов`язки військовослужбовця щодо відсічі збройній агресії російської федерації, а захисник в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не зміг надати відомості щодо місцезнаходження ОСОБА_1 та військової частини, в якій він проходить службу.

Враховуючи наведене, а також вимоги ст. 268 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги захисника Гур`єва І.В. без участі ОСОБА_1 , з обов`язковою участю захисника.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи захисника ОСОБА_3 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_4 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості, як на докази, які містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення; відеозаписі бодікамери працівників поліції; акті огляду; направленні на огляд водія, а також рапорті працівника поліції.

Поряд з цим, в матеріалах справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 (арк. 4).

З відомостей цього відеозапису, поза розумним сумнівом вбачається, що працівники поліції пояснювали ОСОБА_1 , що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, тобто останній об`єктивно знав про це.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не зверталися із позовом до суду в порядку КАС України на дії працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції під час складення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

Тобто ОСОБА_1 скориставшись правом на залучення захисника, не скористався правом оскарження дій працівників поліції під час складення ними протоколу про адміністративне правопорушення стосовно нього та матеріалів, які були долучені до нього.

Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу та рішень відповідних компетентних органів щодо дій працівників поліції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в цьому протоколі відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Крім того, відповідно до відомостей відеозапису вбачається, що під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 повідомляв останнім, що це дійсно його автомобіль, що «так получилось, трошки не доїхав».

Поряд з цим, 17 листопада 2023 року постановою Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме за те, що 22.08.2023 о 20 год. 55 хв. в м. Харків, вул. Тюрінська, 107, водій транспортного засобу ЗАЗ 110308 д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не дотримався безпечного інтервалу та безпечної дистанції і здійснив наїзд на перешкоду, а саме бетонні блоки, у результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди, травмованих немає.

Тобто цією постановою встановлено, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем та здійснив ДТП.

Постановою Харківського апеляційного суду від 17.01.2024 року, постанова судді Київського районного суду м. Харкова від 17.11.2023 року залишена без змін, тобто вступила в законну силу.

Належить врахувати, що захисник в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не заперечував факту визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке мало місце саме в той саме день і час, які зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи відомості відеозапису, а також відомості ухвал судів першої та апеляційної інстанції про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАп, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що, поза розумним сумнівом, саме ОСОБА_1 22.08.2023 року об 20:55 год. керував автомобілем, тобто був водієм, а тому такі твердження апелянта є необґрунтованими.

Крім того, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції (арк. 8) вбачається, що 22.08.2023 року близько 20:56 год. отрмали виклик на лінію 102 про ДТП без травмованих, за адресою: м. Харків, вул. Тюринська, заявник повідомив, що водій транспортного засобу ЗАЗ здійснив наїзд на перешкоду (бетоні блоки) та намагається поїхати з місця ДТП. Під час прямування на місце виклику помітили авто, яке підпадало під орієнтування. Вказане авто було зупинено за адресою: м. Харків, вул. Тюринська, 91. Водій ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом поряду. За даним фактом була складено протоколи за ст. 124 КУпАП та за ч.1 ст. 130 КУпАП Водій від ознайомлення в протоколах та підпису в них відмовився. Також відмовився від ознайомлення та підпису у схемі місця ДТП, водій був ознайомлений з його правами згідно ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, авто без порушень залишено за адресою: м. Харків, вул. Тюринська, 91.

Враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції щодо складення протоколу стосовно ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані у рапорті відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Крім того, з відеозапису вбачається, що під час спілкування з ОСОБА_1 працівники поліції виявили ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці його зупинки з використанням алкотестеру Драгер або в закладі охорони здоров`я. Також працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння або про право відмовитись від огляду. ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду. Після цього працівники поліції роз`яснили, що у разі відмови складається протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху. ОСОБА_1 , заперечуючи керування, висловлюючись брутальною лайкою на адресу працівників поліції, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституції України, а також ст. 268 КУпАП.

Крім того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 намагався залишити місце події, однак працівники поліції його зупинили, що свідчить проте, що ОСОБА_1 усвідомлював наслідки своїх дій та намагався уникнути відповідальності.

Поряд з цим, відповідно до довідки т.в.о. інспектора ВАП УПП в Харківській області ДПП (арк. 5), ОСОБА_1 отримав водійське посвідчення.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що останній знає ПДР України.

Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 свідомо ігнорував ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 ставиться у провину відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому твердження апелянта на невідповідність акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 не проходив огляд на стан сп`яніння, у зв`язку з його відмовою від проведення такого огляду.

Крім того, відповідно до розпорядження Харківської обласної військової адміністрації від 21.03.2022 року за номером 14В, заборонено з 21 березня на період дії правового режиму воєнного стану на території Харківської області використання відеореєстраторів та інших пристроїв для фото- і відеофіксації під час використання автомобільного та мототранспорту для фото- і відеозйомки доріг загального користування, об`єктів загального призначення, об`єктів інфраструктури, блокпостів, укріплень, розташування, зосередження чи переміщення військових частин (підрозділів) сил оборони.

Враховуючи існування цього розпорядження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо законності дій працівників поліції стосовно здійснення ними відеозапису на бодікамеру, оскільки безпосереднє спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 зафіксоване на відеозапису, в тому числі, факт відмови останнього від проведення огляду на стан його алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Задовольнити клопотання захисника Гур`єва А.А., поновивши йому процесуальний строк апеляційного оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від12 березня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника Гур`єва А.А. залишити без задоволення.

Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 12 березня 2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков