Справа № 442/1665/24 Головуючий у 1 інстанції: Павлів З.С.
Провадження № 33/811/433/24 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 березня 2024 року,

встановив:

постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 10 (десять) діб. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605,60 гривень судового збору.

Згідно постанови, ОСОБА_1 , 27.02.2024 о 20.30 год. в АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив повторно домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_2 , внаслідок якого ображав її нецензурними словами та вдарив її в обличчя, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. Правопорушення вчинено повторно протягом року.

На таку постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 березня 2024 року щодо нього, а провадження у справі закрити за відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження покликається на те, що про судове засідання і про наявність оскаржуваної постанови йому стало відомо 12 березня 2024 року. У матеріалах справи відсутні судовий виклик на засідання 01 березня 2024 року. З 06 по 11 березня він перебував на стаціонарному лікуванні.

В обґрунтування апеляційних вимог стверджує, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, формально підійшов до її розгляду.

Зазначає, що справа всупереч ст. 268 КУпАП розглянута у його відсутність, чим було порушено його право на участь у суді та на дачу пояснень.

Стверджує, що дружину він не вдарив, йшов у туалетну кімнату, відкрив двері, а в цей момент дружина підійшла до дверей і випадково вдарилася у двері; телефон сина не розбивав; нецензурними словами дружину не ображав.

Наголошує, що в оскаржуваній постанові вказано, що він визнав свою вину, що не відповідає дійсності, фабула події, викладено у протоколі на думку апелянта, як і пояснення його дружини також не відповідає дійсності. Насильства щодо дружини ніколи не вчиняв.

Звертає увагу, що у нього виявили розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, з 06 березня 2024 року почав лікування, хоче стати на шлях виправлення, відтак найсуворіша міра покарання у виді адміністративного арешту є на його думку безпідставною.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку потерпілої ОСОБА_2 , яка просила застосувати до її чоловіка адміністративне стягнення у виді штрафу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Поважність причин пропуску апелянтом строку на подачу апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому цей строк необхідно поновити.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення, окрім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст.252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст.251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.

Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суддя дав належну оцінку та відповідає фактичним обставинам справи. І таке не заперечує апелянт.

Що стосується висновку судді в частині накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 то апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що суддя районного суду за вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення застосувала до нього передбачене санкцією ч.2 ст. 173-2 КУпАП стягнення у виді адміністративного арешту строком на 10 діб, що є найсуворішим видом стягнення.

Суд не погоджується із зазначеним рішенням судді та вважає, що постанова підлягає зміні в частині накладення на ОСОБА_1 стягнення, якому слід призначити менш суворе адміністративне стягнення у виді штрафу, яке передбачено санкцією ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

При обранні виду стягнення, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, визнав, щиро розкаявся у вчиненому, примирився з потерпілою, має на утриманні двох малолітніх дітей, яких виховує разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 , думку потерпілої ОСОБА_2 , яка у судовому засіданні апеляційного суду просила змінити покарання на більш м`яке. Суд вважає за необхідне накласти адміністративне стягнення у виді штрафу, яке відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, та є необхідним і достатнім для запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

поновити строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 березня 2024 року щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП в частині накладення адміністративного стягнення змінити.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Оксана МАЛІНОВСЬКА-МИКИЧ