ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/448/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2024 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Савенко М.Є., за участю ОСОБА_1 , прокурора Кубаха М.А., розглянувши в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.01.2024, -

ВСТАНОВИВ :

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1

- визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 4 250 грн.

Стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.

Як зазначено в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного бухгалтера відділу обліку та звітності Обласного комунального закладу «Харківський науково-методичний центр охорони культурної спадщини», будучи згідно з п.п. а п.2 ч.1 ст.3 Закону №1700-VII суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, не повідомила у встановленому цим Законом порядку безпосереднього керівництва, а саме директора Центру ОСОБА_2 про наявність у неї реального конфлікту інтересів перед поданням Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації пропозиції у вигляді листа від 09.02.2022 №01-53/175, яким визначила на власний розсуд ОСОБА_2 , у якого знаходиться в прямому підпорядкуванні, розмір премії (100% посадового окладу), маючи в даному питанні приватний інтерес. Таким чином, ОСОБА_1 не виконала вимоги п.2 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», у зв`язку з чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.1 ст.172-7 КУпАП..

Крім того, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного бухгалтера відділу обліку та звітності Обласного комунального закладу «Харківський науково-методичний центр охорони культурної спадщини», будучи згідно з п.п. а п.2 ч.1 ст.3 Закону №1700-VII суб`єктом на якого поширюється дія цього Закону, в умовах реального конфлікту інтересів вчинила дії, а саме: визначила на власний розсуд директору Центру ОСОБА_2 , у якого знаходиться в прямому підпорядкуванні, розмір премії (100% посадового окладу), підписала пропозицію у вигляді листа від 09.02.2022 №01-53/175 та подала цю пропозицію Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації для прийняття рішення, маючи в даному питанні приватний інтерес. Таким чином, ОСОБА_1 не виконала вимоги п.3 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», у зв`язку з чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного бухгалтера відділу обліку та звітності Обласного комунального закладу «Харківський науково-методичний центр охорони культурної спадщини», будучи згідно з п.п. а п.2 ч.1 ст.3 Закону №1700-VII суб`єктом на якого поширюється дія цього Закону, не повідомила у встановленому цим Законом порядку безпосереднього керівництва, а саме директора Центру ОСОБА_2 про наявність у неї реального конфлікту інтересів перед поданням Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації пропозиції у вигляді листа від 11.08.2022 №01-53/290, яким визначила на власний розсуд ОСОБА_2 , у якого знаходиться в прямому підпорядкуванні, розмір премії (100% посадового окладу), маючи в даному питанні приватний інтерес. Таким чином, ОСОБА_1 не виконала вимоги п.2 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», у зв`язку з чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.1 ст.172-7 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного бухгалтера відділу обліку та звітності Обласного комунального закладу «Харківський науково-методичний центр охорони культурної спадщини», будучи згідно з п.п. а п.2 ч.1 ст.3 Закону №1700-VII суб`єктом на якого поширюється дія цього Закону, в умовах реального конфлікту інтересів вчинила дії, а саме: визначила на власний розсуд директору Центру ОСОБА_2 , у якого знаходиться в прямому підпорядкуванні, розмір премії (100% посадового окладу), підписала пропозицію у вигляді листа від 11.08.2022 №01-53/290 та подала цю пропозицію Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації для прийняття рішення, маючи в даному питанні приватний інтерес. Таким чином, ОСОБА_1 не виконала вимоги п.3 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», у зв`язку з чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.2 ст.172-7 КУпАП..

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.12.2023 об`єднано в одне провадження справу про адміністративні правопорушення № 638/18920/23, провадження № 3/638/7605/23, справу про адміністративні правопорушення № 638/18922/23, провадження № 3/638/7606/23, справу про адміністративні правопорушення № 638/18923/23, провадження № 3/638/7607/23 та справу про адміністративні правопорушення № 638/18924/23, провадження № 3/638/7608/23. Об`єднаній справі присвоїно єдиний унікальний № 638/18920/23.

Не погодившись з постановою районного суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову районного суду та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що постанова підлягає скасуванню з підстав судом не з`ясовано всіх обставин по справі та не надано їм належної оцінки.

Заслухавши доводи ОСОБА_1 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали справи вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі, оскільки не з`ясував повно і всебічно всіх обставин справи та не проаналізував належним чином наявні в справі докази.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, передбачена відповідальність за неповідомлення про наявність реального конфлікту інтересів; вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Диспозиції вищевказаних норм є бланкетними і лише описують безпосередньо самі правопорушення, але для повного визначення ознак цих правопорушень відсилають до інших галузей права, тобто до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які визначають правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Згідно з приміткою до ст.172-7 КУпАП під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Визначення потенційного, реального конфлікту інтересів та приватного інтересу наведенні у ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», згідно з якою, потенційний конфлікт інтересів це наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень. Реальний конфлікт інтересів це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень. Приватний інтерес це будь-який майновий чи не майновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими поза службовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Так визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП суд першої інстанції вказав, що приватний інтерес ОСОБА_1 полягав у тому, що у разі визначення розміру премії, підписання та подачі пропозиції до органу вищого рівня щодо преміювання директора Центру ОСОБА_2 , вона зможе розраховувати на додаткове матеріальне заохочення з боку директора Центру, який визначає розмір премії їй як головному бухгалтеру Центру. Так, під час визначення безпосередньому керівнику розміру премії ОСОБА_1 мала дискреційні повноваження, оскільки на власний розсуд визначила розмір премії.

Проте апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, Наказом директора ОКЗ «Харківський науково-методичний центр охорони культурної спадщини» від 06.06.2014 №36-к ОСОБА_1 прийнята на посаду головного бухгалтера відділу обліку та звітності Центру з 10.06.2014.

Відповідно до п. 3 Наказу Міністерства культури України від 18.10.2005 №745 «Про впорядкування умов оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки» преміювання керівників установ, закладів та організацій культури, до який також належить і Центр, установлення їм надбавок та доплат до посадових окладів, надання матеріальної допомоги здійснюється за рішенням органу вищого рівня у межах наявних коштів на оплату праці.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зверталась з пропозицією за погодженням премії в межах економії фонду заробітної плати до Директора Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації.

Районний суд прийшов до висновку, що в даній ситуації мав місце приватний інтерес, оскільки вона, як підпорядкований працівник, схильний діяти в інтересах керівника, і у разі прийняття рішення щодо преміювання на користь директора Центру, може, у свою чергу, розраховувати на лояльне ставлення до себе чи додаткове матеріальне заохочення з боку директора.

Проте, як встановлено судом, нормативно правові акти, які б регулювали порядок та процедуру звернення для отримання стимулюючих виплат керівникам закладів вищої освіти, а саме процедуру отримання погодження з організацією вищого рівня, відсутні.

Відсутність правового регулювання порядку отримання щорічної стимулюючих виплат не може погіршувати становище особи порівняно з іншими галузями діяльності юридичних осіб публічного права, зокрема державних органів, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну службу», де передбачено направлення подання керівнику вищого рівня щодо погодження про виплату керівнику стимулюючих виплат відповідним працівником державного органу.

Тому Центром було обрано процедуру звернення з листами зверненнями для реалізації права на отримання цих виплат.

Фактично така процедура, такий механізм є запобіжником недопущення порушення права на грошову винагороду, враховуючи наявність правового регулювання для державних органів, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну службу»

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що сам факт підписання ОСОБА_1 листів на погодження преміювання не може свідчити про вчинення нею дій, спрямованих на прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів, оскільки прийняття рішення про нарахування і виплату премії не відноситься до її компетенції.

Тобто, до повноважень ОСОБА_1 не входить призначення грошової винагороди та визначення її розміру керівництву ОКЗ «Харківський науково-методичний центр охорони культурної спадщини», а тому і виключається наявність реального конфлікту інтересів, оскільки вона самостійно не приймала рішення, не вчиняла дій в умовах реального конфлікту інтересів, та не мала на це відповідних повноважень, що виключає її відповідальність.

Отже при розгляді справи судом першої інстанції допущена неповнота та однобічність.

Між тим, згідно чинного законодавства усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи, яка притягується до відповідальності.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 року ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Постанова судді згідно ст.283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

При винесенні рішення по даній справі, суд першої інстанції не дотримався вимог Закону в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, місцевий суд передчасно зробив висновок про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП, внаслідок чого прийняв неправильне рішення по справі.

Відповідно до ч.8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами, здійснюючи перегляд постанови районного суду прийняте рішення у справі не можна визнати законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим воно підлягає безумовному скасуванню, а справа закриттю за відсутності події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.01.2024 щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду М.Є. Савенко