Справа№938/316/24
Провадження № 3/938/211/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року селище Верховина

Суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області Джус Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал, який надійшов з Верховинського районного відділення поліції Головного управління національної поліції України в Івано-Франківській області

про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою середньою освітою, офіційно непрацевлаштованого, одруженого,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

без участі: особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї дочки ОСОБА_2 .

Правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, ОСОБА_1 , 17.03.2024 приблизно о 09год 40хв., будучи на підпитку, за місцем свого проживання в с.Рівня Верховинського району, вчинив домашнє насильство відносно своєї дочки ОСОБА_2 психологічного характеру, а саме: ображав нецензурною лайкою, шарпав, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Таким чином ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КпАП України.

Будучи допитаним в судовому засіданні 09.04.2024 ОСОБА_1 , вину у вчиненому правопорушенні не визнав. Пояснив, що проживає в с. Рівня Верховинського району, спільно з дружиною та дочкою. Того дня, 17.03.2024, він знаходився за місцем свого проживання, та лежав на ліжку. Також, вдома була його дочка ОСОБА_3 , до якої прийшли гості та вони розпивали алкоголь. Він зробив їм зауваження, з приводу того, що вони вже зранку вживають алкоголь, а дочка у відповідь вдарила його в око. Розгнівавшись, на те, що вона його вдарила, він відштовхнув її від себе та ображав нецензурною лайкою. Після чого дочка викликала поліцію. Зазначив, що він також перебував у стані алкогольного сп`яніння.

У зв`язку з невизнанням особою, яка притягається до адміністративної відповідальності своєї вини у вчиненні правопорушення, за його клопотанням в судове засідання викликано потерпілу особу - ОСОБА_2 , для дачі особистих пояснень. У зв`язку з цим, судове засідання було відкладено на 01.05.2024.

В судове засідання 01.05.2024 особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та потерпіла особа в судове засідання, не з`явилися, хоча про дату та час судового засідання були повідомлені у встановленому законом порядку. Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , був повідомлений під розписку у судовому засіданні 09.04.2024. Потерпіла особа ОСОБА_2 , була повідомлена шляхом отримання судової повістки, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, з якої вбачається, що судову повістку про виклик в судове засідання на 01.05.2024, вона отримала -19.04.2024.

Відтак, у зв`язку із неявкою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та потерпілої, розгляд справи було відкладено на 24.05.2024.

Однак, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та потерпіла особа, в судове засідання 24.05.2024, в черговий раз, не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату та час проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень на ім`я ОСОБА_1 (№06 902 367 666 71 -вручено 14.05.2024) та ОСОБА_2 (№06 902 367 630 52 -вручено 14.05.2024.

З підстав неявки в судове засідання вказаних вище осіб, наступне судове засідання було відкладено на 25.06.2024, проте особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та потерпіла особа, в судове засідання не з`явилися, причини неявки, не повідомили.

З наведеного вбачається, що судом з достатньою мірою вжито заходів щодо належного повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про дату та час проведення судового засідання та у нього було достатньо часу для надання доказів, що підтверджують причини його неявки в судове засідання або подання клопотання про відкладення розгляду справи.

При цьому, суддя звертає увагу на те, що оскільки доказів поважності неможливості прибути в судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не надав, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, а строк розгляду даного адмінправопорушення закінчується, тому суд розцінює неявку ОСОБА_1 в судові засідання, як ухилення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності від явки до суду з метою уникнення відповідальності.

Також, суд враховує те, що відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У своєму рішенні у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 року, суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту.

В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Смірнов проти України" від 08.11.2005 слідує, що в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Окрім цього, відповідно до ч.2 ст.268 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.173-2 цього Кодексу, не належать до переліку справ, при розгляді яких є обов`язковою присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому завершення розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 жодним чином не призведе до порушення його процесуальних прав.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (в судовому засіданні 09.04.2024), дослідивши матеріали справи приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст.245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності;

фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Статтею 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, полягає у вчиненні домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Згідно з вимогами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 вчинив відносно своєї дочки ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії фізичного характеру, які полягали у тому, що він ображав її нецензурною лайкою та шарпав, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Таким чином, характер вчиненого порушення з боку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідчить про наявність в його діях складу даного правопорушення - вчинення домашнього насильства у розумінні п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Винуватість ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, вчиненого при вищевикладених обставинах, незважаючи на невизнання ним своєї вини, повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами у справі, що ретельно перевірені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та у взаємозв`язку для ухвалення даного рішення, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №205327 від 05.04.2024, відповідно до якого ОСОБА_1 , 17.03.2024 приблизно о 09год 40хв., будучи на підпитку, за місцем свого проживання в с. Рівня Верховинського району, вчинив домашнє насильство відносно своєї дочки ОСОБА_2 психологічного характеру, а саме: ображав нецензурною лайкою, шарпав, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої;

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 17.03.2024 згідно з якою ОСОБА_2 заявила про те, що 17.03.2024 приблизно о 09.40год в с. Рівня Верховинського району в житловому будинку гр. ОСОБА_1 з раптово виниклих неприязних відносин наніс їй декілька ударів руками в область голови та обличчя, чим завдав тілесних ушкоджень у вигляд і садна;

-письмовими поясненнями ОСОБА_2 , в яких вона зазначила, що проживає в с. Рівня Верховинського району Івано-Франківської області, спільно з батьком ОСОБА_1 та 17.03.2024 близько 09год 40хв. її батько ОСОБА_1 вчинив з нею словесний конфлікт, через те, що вона не наливала йому горілку. Під час конфлікту ОСОБА_1 ображав її, взяв за волосся та наніс декілька ударів руками в область голови та обличчя, чим завдав фізичного болю;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 , в яких він зазначив, що 17.03.2024 близько 11.00год він будучи вдома, разом із дочкою ОСОБА_3 , де між ними виникла словесна сварка, під час якої він ображав дочку нецензурною лайкою та наніс декілька ударів кулаками рук в область голови, внаслідок чого спричинив останній тілесні ушкодження. У вказаних письмових поясненнях, ОСОБА_1 вину у вчиненому правопорушенні визнав, та у вчиненому розкаявся.

Окрім цього, будучи допитаним в судовому засіданні 09.04.2024, ОСОБА_1 , не заперечив, що штовхав дочку та ображав її нецензурною лайкою, у відповідь на те, що вона його вдарила.

-постановою дізнавача сектору Верховинського районного відділення поліції Іванюк У.В., про закриття кримінального провадження від 28.03.2023, якою кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000041 від 17.03.2024, закрито, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

При цьому, суддя критично оцінює твердження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про те, що він штовхнув дочку у відповідь на те, що вона його вдарила, оскільки жодних доказів про те, що мало місце нанесення удару потерпілою, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, матеріали справи не містять, та з матеріалів справи, не вбачається, що останній звертався із заявою до правоохоронних органів, про факт нанесення йому ОСОБА_2 тілесних ушкоджень.

Зазначені вище докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП є такими, що доповнюють одне одного, повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки у відповідності до ст.ст.251,252 КУпАП, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, а також такими, що зібрані в порядку, встановленому законом.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ч.2 ст.38 КУпАП законодавцем визначено, що якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у ч.3-5 ст.38 КУпАП.

Обставини події за участю ОСОБА_1 відповідно до протоколу серії ВАД № 205327 від 05.04.2024 мали місце 17.03.2024, та ОСОБА_1 ставиться в вину вчинення правопорушення 17.03.2024.

Разом з тим, відповідно до положень ч.7 ст. 38 КУпАП законодавець визначив, що у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Як встановлено судом, постановою дізнавача 28.03.2024 закрито кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000041 від 17.03.2024 у зв`язку із відсутністю в діях водія ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Таким чином, визначений статтею 38 КУпАП 3-х місячний строк слід відраховувати із 28.03.2024, та такий станом на дату розгляду справи не закінчився.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи ступінь та характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у межах санкції даної статті.

Окрім цього, у відповідності до положень ст.40-1 КпАП України, слід також стягнути з нього судовий збір.

Керуючись статтями 24, 27, 40-1, ч.1 ст.173-2, 283, 284 КпАП України, суддя,

п о с т а н о в и в:

визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень 00 копійок (сто сімдесят гривень нуль копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , в користь держави судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Роз`яснити, що штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу у встановлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Згідно ч.2 ст.308 КУпАП у порядку примусового виконання постанови, про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з порушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу, витрати на облік зазначеного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Верховинський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя Роман ДЖУС