Справа № 299/8108/23
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.06.2024 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП за апеляційною скаргою захисника-адвоката Кичко Романа Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 січня 2024 року, визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 204-1 ч. 2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 (вісім тисяч п`ятсот) грн..

Стягнуто з ОСОБА_1 , судовий збір в розмірі 605,60 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до постанови суду та протоколу про адміністративне правопорушення, - 05.11.2023 о 07.15 годині, прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) на напрямку 92 прикордонного знаку (територія Пийтерфолівська територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані близько 40 метрів від державного кордону України в межах встановленої прикордонної смуги Берегівського контрольованого прикордонного району було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який спільно з громадянином України ОСОБА_2 , здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Угорщини поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, у складі групи осіб. Своїми діями ОСОБА_1 порушив ст. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», а відтак його дії були кваліфіковані як адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, захисник Кичко Р.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що жодних доказів про вчинення або навіть намір вчинити адміністративне правопорушення його підзахисним, до протоколу не додано. Звертає увагу на те, що ані схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування відділу прикордонної служби, маршрут руху порушника та лінію державного кордону, а також фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на причетність та умисел ОСОБА_1 на перетин кордону в такий спосіб, яке ставиться йому у провину, до протоколу не надано. Вважає, що судом першої інстанції фактично визнано винним у вчиненні правопорушення ОСОБА_1 на підставі факту перебування останнього з особистими речами у прикордонному населеному пункті Вилок, який знаходиться на межі державного кордону України. Вказує на те, що під час затримання ОСОБА_1 не було виявлено жодних речей і документів, які б могли свідчити про намір перетину державного кордону. Вважає, що суд першої інстанції, як на докази винуватості особи, зіслався лише на протокол про адміністративне правопорушення, який не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, та на письмові пояснення працівника прикордонної, який є заінтересованою особою, а відтак прийняв рішення, яке не відповідає фактичним обставинам справи.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Кичко Р.А., неявка яких із урахуванням положень ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що останні належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, а розгляд справи вже відкладався за клопотаннями захисника.

Приймаючи рішення про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Кичко Р.А. враховуються і вимоги чинного законодавства щодо розгляду справи в розумні строки.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення апеляційний суд відхиляє, враховуючи такі обставини.

Висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя дав належну оцінку і навів у постанові, а саме:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 149960 від 06 листопада 2023 року, який складений особою, яка має право складати протоколи про адміністративні правопорушення, їх зміст відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і сумнівів у достовірності занесених у нього даних не викликає, на час розгляду справи ніким не спростований;

- даними, які містяться в протоколах про адміністративне затримання від 05.11.2023 та особистого огляду від 05.11.2023,

- а також даними Рапорту молодшого інспектора прикордонної служби 3 категорії відділення інспекторів ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 солдата ОСОБА_3 від 05.11.2023 про факт затримання на напрямку 92 прикордонного знаку (територія Пийтерфолівська територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані близько 40 метрів від державного кордону України в межах встановленої прикордонної смуги Берегівського контрольованого прикордонного району громадянина України ОСОБА_1 , який спільно з громадянином України ОСОБА_2 , здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Угорщини поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, у складі групи осіб - які в сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не дивлячись на наведені в апеляційній скарзі доводи адвоката Кичко Р.А. в інтересах ОСОБА_1 , зазначені вище докази є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення спроба незаконного перетину державного кордону України, вчиненого групою осіб.

Заперечення захисником вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, не спростовує правильних висновків суду першої інстанції про доведеність останнього вини у скоєному, і апеляційним судом оцінюються як форма захисту.

Апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженою Наказом МВС України № 898 від 18.09.2013, він складений уповноваженою особою Державної прикордонної служби, в присутності правопорушника.

Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснені його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, в тому числі право мати захисника, що засвідчено його підписом, однак від надання пояснень ОСОБА_1 відмовився.

Крім того, апеляційним судом враховано, що ОСОБА_1 виявив бажання мати особистого захисника та вказав, що йому не дозволили скинути фото протоколу про адміністративне затримання, чим порушеного його право на отримання юридичної допомоги. Вказані обставини підтверджуються протоколом про адміністративне затримання ОСОБА_1 від 05.11.2023. Однак, апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 або його захисник оскаржили в установленому законом порядку вказаний протокол або дії працівників прикордонної служби.

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, протокол про адміністративне правопорушення є належним та допустимим доказом у справі та обґрунтовано покладений судом в обґрунтування доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що жодних доказів про вчинення або навіть намір вчинити адміністративне правопорушення його підзахисним, до протоколу не додано, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості викласти у протоколі або окремо свої заперечення щодо викладених у протоколі фактів, надати власні пояснення з приводу причин його знаходження 05.11.2023 о 07.15 годині в напрямку 92 прикордонного знаку (територія Пийтерфолівська територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані близько 40 метрів від державного кордону України в межах встановленої прикордонної смуги Берегівського контрольованого прикордонного району, однак таких заперечень чи пояснень не виклав, що на переконання апеляційного суду свідчить про непослідовність позиції захисника та підтверджує той факт, що відповідна версія виникла у ОСОБА_1 вже на стадії судового розгляду після отримання правової допомоги з метою уникнення відповідальності.

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 разом з іншою особою, 05.11.2023 о 07.15 год. був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) на напрямку 92 прикордонного знаку (територія Пийтерфолівська територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані близько 40 метрів від державного кордону України в межах встановленої прикордонної смуги Берегівського контрольованого прикордонного району, за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Угорщину поза пунктами пропуску через державний кордон України, в порушення вимог ст.ст. 9,12 ЗаконуУкраїни «Про державний кордон України».

Вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення - як спроба перетину державного кордону України у складі групи осіб будь-яким способом, повністю охоплюється диспозицією ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та підтверджується доказами, що містяться у матеріалах справи.

Крім того, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що молодший інспектор прикордонної служби 3 категорії відділення інспекторів ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 солдата ОСОБА_3 був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, що в нього були підстави для обмови останнього та фальсифікації протоколу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано. Тому, апеляційний суд доходить висновку, що солдат ОСОБА_3 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом із тим, апеляційним судом не встановлено і будь-яких фактів про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, які б призвели до визнання ним вини та підписання протоколу про адміністративне правопорушення, заяви та інших документів, які містяться у матеріалах справи.

Окрім того, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ні ним, ні його захисником-адвокатом Кичко Р.А. у суді першої та апеляційної інстанції на надано.

Твердження сторони захисту про те, що під час затримання ОСОБА_1 не було виявлено жодних речей і документів, які б могли свідчити про намір перетину державного кордону, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та змістом оскаржуваної постанови, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.

Що стосується інших посилань в апеляційній скарзі, то вони мають формальний характер, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції доходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому, суд керується висновком Європейського суду з прав людини, зробленим ним у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, де в п.58 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції, ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, а адміністративне стягнення, яке накладено на нього у межах санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_1 у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі адвоката Кичко Р.А. не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана захисником-адвокатом Кичко Р.А. в інтересах ОСОБА_1 апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 283, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Кичко Романа Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 січня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага