Справа №585/3348/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Цвєлодуб Г. О.
Номер провадження 33/816/971/24 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у залі суду в місті Суми, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Домашенка Д.М. на постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 серпня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 серпня 2024 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік за те, що 26 липня 2024 року о 08 год. 00 хв. в м. Ромни по вул.Героїв Роменщини, він керував автомобілем Шевроле н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, результат 0,63 проміле, огляд проводився на місці зупинки за допомогою газоаналізатору «Драгер» 6820.

Таким чином в діях водія ОСОБА_1 вбачається порушення п. 2.9 А ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, захисник особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Домашенко Д.М. звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді суду першої інстанції, скасувати її, провадження у справі закрити та здійснити перерозподіл судових витрат.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку, захисник посилається на те, що 09 серпня 2024 року розгляд справи відбувався за відсутності ОСОБА_1 і останньому копія прийнятого рішення вручена не була. 10 серпня 2024 року між ОСОБА_1 та ним - адвокатом Домашенком Д. М. було укладено договір про надання правової допомоги і цього ж дня він, як захисник, звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про надання йому матеріалів справи для ознайомлення. Проте, ознайомитись з матеріалами він зміг лише 21 серпня 2024 року, після повернення судді, яка приймала рішення, з відпустки, і в цей же день отримав копію оскаржуваної постановити.

Просить визнати вказані причини поважними та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 серпня 2024 року.

Свої апеляційні вимоги апелянт обґрунтовує тим, що притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення інкримінованого правопорушення можливе лише за умови доведення винуватості належними та допустимими доказами, однак, для висновку про те, що тими доказами, які зібрані у даній справі, доведено наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підстави відсутні. Ні протокол про адміністративне правопорушення, ні інші документи, складені відносно ОСОБА_1 не містять відомостей ні про факт дорожньо-транспортної пригоди, ні про факт невиконання ОСОБА_1 обов`язку щодо зупинки транспортного засобу, а ч. 1 ст. 130 КУпАП жодним чином не пов`язана з виконанням чи невиконанням п. 2.9 ПДР та не відсилає до неї.

При цьому, як вказує апелянт, у п. 6 та 7 протоколу є розбіжності щодо номерному знаку автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , місце проживання останнього зазначено неправильно, особа, якій належить транспортний засіб, не зазначена. Крім того, результат огляду на стан алкогольного сп`яніння у протоколі, чеку газоаналізатора «ДРАГЕР» та акті огляду різний, а саме, у протоколі вказано 0,63% (процентів), а у чеку та акті огляду 0,63% (проміле), при цьому, чек від газоаналізатора «Драгер» взагалі містить посилання на протокол з іншим номером. За наведеного переліку невідповідностей та неточностей, притягнення до адміністративної відповідальності не може бути обґрунтованим та не сприяє досягненню завдань закону України про адміністративну відповідальність.

Також, апелянт звертає увагу і на те, що у протоколі зазначено, що до нього додається лише рапорт поліцейського, який є результатом його інтелектуальної діяльності, оформлений у довільній формі та наповнений змістом на розсуд останнього, а тому, не може бути належним та допустимим доказом інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення.

Крім того, згідно з описом документів, разом з протоколом , в матеріалах справи містяться - чек «Драгер», акт огляду, резолюція, супровідний лист, рапорт та електронні докази у вигляді відеозаписів, однак, враховуючи, що жоден з наведених доказів, окрім рапорту поліцейського, не вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення, то ці докази є неналежними та недопустимим і не можуть бути покладені в основу рішення за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення. При цьому, відеозапис є неналежним та недопустимим доказом у справі ще й у зв`язку з тим, що перед початком відеофіксації і протягом усього її часу, поліцейський не повідомив ОСОБА_1 про назву та номер технічного засобу, яким вона здійснювалась, додані відеофайли не мають їх ідентифікації та не підписані електронним підписом відповідальної посадової особи, на наявному в матеріалах справи диску містяться відеофайли, які створені на наступний день після події, не додано копій Журналу обліку видачі, повернення портативного відео реєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації та Журналу обліку копіювання та видачі відеозаписів зі стаціонарної системи технічних приладів і технічних засобів фото-і кінозйомки. При цьому, з акту огляду на стан сп`яніння вбачається, що огляд здійснювався без свідків, а тому, сам огляд та відмітка ОСОБА_1 про згоду з його результатами піддаються обґрунтованому сумніву.

Також, апелянт зауважує і на тому, що зупинка працівниками поліції водія має бути законною та обгрунтованою, в той же час, при прийнятті оскаржуваного рішення, суддею не було перевірено та не надано оцінки правомірності зупинки ОСОБА_1 . При цьому, будь-які законні підстави для зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 були відсутні, про конкретну причину зупинення транспортного засобу з детальним описом останнього не проінформував, що є підставою вважати всі наступні дії поліцейських та здобуті у справі дані незаконними. Крім того, з відеозапису не вбачається, що працівниками поліції у ОСОБА_1 були встановлені ознаки алкогольного сп`яніння, що свідчить про те, що законні підстави для підозри у керуванні останнім автомобілем у стані алкогольного сп`яніння та пропозиція пройти огляд для виявлення такого стану за допомогою «Драгера» чи у медичному закладі були відсутні.

Крім того, апелянт звертає увагу і на те, що права, передбачені ст.ст.55, 56 Конституції України, ОСОБА_1 роз`яснено не було, із наведеного переліку прав, які в обов`язковому порядку мають бути роз`яснені особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, інспектором лише в загальних рисах по пам`яті було частково процитовано права, передбачені ст.ст. 59,63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що також підтверджується наявних матеріалах справи відеозаписом, що вказує на те, що останньому не було забезпечено, зокрема, право на реальну допомогу адвоката, що також вважається істотні процесуальним порушенням особи права на правовий захист і ставить під сумнів висновок суду про доведеність винуватості останнього.

Таким чином, як зазначає апелянт, оскільки при розгляді справи вищезазначені обставини враховано не було, вважати оскаржувану постанову законною та обґрунтованою підстави відсутні, а тому, дане рішення підлягає до скасування.

В частині обґрунтовування вимоги про здійснення перерозподілу судових витрат, апелянт посилається на те, оскаржуваною постановою на ОСОБА_1 покладено зобов`язання по сплаті судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп., у зв`язку з чим, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та, враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у Постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17, за подання даної апеляційної скарги було сплачено судовий збір у розмірі 150% від суми стягнутого судового збору, а саме 908 грн. 40 коп.

Про призначення даної справи до апеляційного розгляду особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Домашенко Д.М. були повідомлені завчасно у передбачений законом спосіб, однак, для участі у судовому засіданні не з`явились, причини такої неявки не повідомили і клопотань про відкладення апеляційного розгляду на іншу дату не надсилали.

Про належне повідомлення ОСОБА_1 свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, що повернулось на адресу суду, а про належне повідомлення захисника ОСОБА_2 вказує довідка про доставку електронного листа на електронну адресу останнього.

З врахуванням вказаного, наявні підстави для здійснення розгляду справи у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Домашенко Д.М., що не суперечить вимогам ч. 1 ст. 268 КУпАП, а тому, перевіривши адміністративні матеріали, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Так, згідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Положеннями ч. 1 ст. 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

За наявності того, що розгляд справи в суді першої інстанції було здійснено без участі ОСОБА_1 , а на спростовування доводів захисника Домашенка Д.М. щодо неможливості ознайомлення з матеріалами справи через перебування судді у відпустці, докази відсутні, апеляційний суд вважає за необхідне поновити останньому строк на апеляційне оскарження постанови судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 серпня 2024 року, як такий, що був пропущений з поважних причин.

Що стосується доводів апелянта щодо незаконності прийнятого суддею суду першої інстанції рішення, то апеляційний суд враховує наступне.

Так, у відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення в межах поданої захисником апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що розглядаючи вказану справу, суддя суду першої інстанції дотримався вимог вищезазначеного закону та дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що факт вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення, суддею суду першої інстанції було встановлено з врахуванням наявних у матеріалах справи доказів, а саме, протоколу про адміністративне правопорушення від 26 липня 2024 року серії ЕПР1 №104246, результату проведеного останньому огляду з застосуванням приладу газоаналізатору «Драгер» 6820 № АRKL 2589, тест № 1161 від 26 липня 2024 року, згідно якого ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння 0,63 проміле та відеозапису, який було долучено працівниками поліції до складених адміністративних матеріалів.

Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку і обставин, за яких можливо було б дійти висновку про їх неналежність чи недопустимість, апеляційним судом не встановлено.

При цьому, відеозапис, який було враховано суддею суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови, було проглянуто і апеляційним судом в порядку підготовки даної справи до апеляційного розгляду, і саме його даними, підтверджується те, що водій автомобіля Шевроле н.з. НОМЕР_1 , як було встановлено ОСОБА_1 , на вимогу працівників поліції, через виявлені ознаки сп`яніння, пройшов огляд за допомогою газоаналізатора «Драгер», результат якого виявився позитивним 0,63 проміле, в той час як допустимим є результат 0,2 проміле. На запитання поліцейських ОСОБА_1 повідомив, що вживав алкогольні напої вночі і щодо такого результату не заперечував та просив вирішити питання «іншим шляхом» без складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому, поліцейський повідомив ОСОБА_1 про кримінальну відповідальність за таку пропозицію, склав протокол відносно останнього з роз`ясненням, в достатній мірі, його прав на обов`язків, передбачених як ст. 63 Конституції України, так і ст. 268 КПК України.

Також, на спростування доводів апелянта, вказаним відеозаписом підтверджується законність дій працівників поліції щодо зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , яка відбулась у зв`язку з тим, що останній, в порушення ПДР, не надав перевагу у русі службовому автомобілю працівників поліції.

Що стосується доводів захисника про те, що відеофайли не мають їх ідентифікації та не підписані електронним підписом відповідальної посадової особи, не додано копій Журналу обліку видачі, повернення портативного відео реєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації та Журналу обліку копіювання та видачі відеозаписів зі стаціонарної системи технічних приладів і технічних засобів фото-і кінозйомки, то апеляційний суд зауважує, що зазначені обставини не свідчать про неналежність чи недопустимість даного доказу, оскільки норми КУпАП, не містять вимог щодо процедури оформлення відеозаписів працівників поліції, які є додатком до протоколу.

Також, апеляційний суд звертає увагу і на те, що з врахуванням того, що поліцейські застосовали технічні засоби відеозапису, який було долучено до протоколу, присутність двох свідків була не обов`язковою, а тому, вважати, що у їх діях наявні порушення вимог ст. 266 КУпАП чи «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», підстави відсутні.

Що стосується доводів апелянта щодо неточностей у номері транспортного засобу, місця проживання ОСОБА_1 , у результаті огляду на стан алкогольного сп`яніння з зазначенням 0,63% та 0,63% (проміле) та інших, які були допущені працівниками поліції при оформленні відносно останнього адміністративного матеріалу, то апеляційний суд зауважує, що вони носять технічний характер і жодним чином не вказують на те, що такі матеріали були складені незаконно чи безпідставно, з огляду на відеофіксацію подій, які і стали для цього підставою.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що у даному випадку для визнання винуватості ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП ключовим є те, що за результатом проведеного огляду, він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, в той час як п. 2.9 А Правил дорожнього руху, для водія встановлена заборона керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що було вірно враховано суддею при прийнятті оскаржуваного рішення.

У даному випадку апелянтом не наведено будь-яких доводів, за яких можливо було б дійти висновку про незаконність притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, і під час апеляційного перегляду даної справи таких обставин апеляційним судом встановлено не було.

Таким чином, всупереч апеляційних доводів, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення судді суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстави для його скасування та закриття провадження у справі, про що просить захисник, відсутні, а тому, оскаржувану постанову слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Що стосується вимоги захисника про перерозподіл судових витрат, які сплачено при поданні вказаної апеляційної скарги, з посиланням на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у Постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17, то вона є безпідставною та такою, що вирішенню під час апеляційного розгляду даної справи не підлягає, з огляду на те, що розглянута вона була у порядку, визначеному КУпАП, яким не передбачено ні сплату судового збору при поданні апеляційної скарги, ні, відповідно, розподіл понесених, у зв`язку з цим, судових витрат.

Разом з тим апеляційний суд звертає увагу захисника, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості на повернення йому безпідставно сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги на суму 908 грн. 40 коп. у разі звернення до Сумського апеляційного суду з відповідною заявою.

Керуючись ст. 295 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику Домашенку Д.М. строк на апеляційне оскарження постанови судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 серпня 2024 року.

Постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 серпня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника Домашенка Д.М. на цю постанову - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.