ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1150/24 Справа № 196/1534/23 Суддя у 1-й інстанції - Костюков Д. Г. Суддя у 2-й інстанції - Мудрецький Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі судді: Мудрецького Р.В., за участю: захисника Бойка Ю.О., переглянувши апеляційну скаргу останнього, на постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2024 року, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених за ч.1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою суду від 26 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп..

Районним судом встановлено, що 08 грудня 2023 року о 15.33 год., в смт Царичанка по вул.Центральна, 90 Дніпровського району, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ЗАЗ 110307 н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою газоаналізатора Alcotest 6810 ARBL-0852, після проведення огляду цифровий показник приладу містив значення 1,45%, чим порушив вимоги п.2.9 а ПДР. Під час проведення огляду застосовані портативні відеореєстратори №10, №6 та відеореєстратор транспортного засобу поліцейських.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову та закрити провадження за відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушень, так як суд встановив час вчинення правопорушення, який відрізняється від часу зазначеного в протоколі. При цьому, суд не вирішив клопотання про допит працівників поліції в якості свідків, про призначення експертизи, залучення прокурора. Захисник вказує, що в матеріалах справи відсутні докази факту керування транспортним засобом. При цьому результати приладу Драгер є неналежними, оскільки його використання вичерпано 10 лютого 2015 року, а також температура зафіксована на приладі відрізнялася він наявної 08 грудня 2023 року. Відеозапис наявний в матеріалах справи не можу бути доказом, так як на час складання протоколу він не міг бути виготовлений. Разом з цим, суддя не постановив рішення про прийняття до свого провадження справи, не забезпечив фіксування судового процесу, не залучив секретаря.

В доповненні захисник вказує про провокацію з боку працівників поліції, що дії ОСОБА_1 кваліфіковано невірно, так як останній 17 вересня 2023 року притягувався за ч.1 ст. 130 КУпАП.

12 червня 2024 року провадження стосовно ОСОБА_1 було зупинено через перебування останнім на військовій службі під час мобілізації.

06 грудня 2024 року отримано інформацію від В/Ч НОМЕР_2 , що ОСОБА_1 є особою яка самовільно залишила військову частину.

За таких обставин апеляційний суд вважає за необхідне відновити апеляційний перегляд.

В апеляційному суді захисник підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити. Зазначив, що ОСОБА_1 повідомлений про перегляду справи, зв`язувався самостійно з адвокатом щодо дати, часу та місця її перегляду.

Оскільки ОСОБА_1 обізнаний про про час, дату та місце апеляційного перегляду, то такий можливо здійснити без участі останнього.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши пояснення захисника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає, відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Ухвалюючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції визнав доведеним те, що останній вчинив зазначене правопорушення, яке проявилось у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Втім, такий висновок суду зроблений на підставі неповно досліджених доказів та неналежної оцінки, тому апеляційний суд не погоджується з ним.

Відповідно до вимог ст. 254, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом у якому фіксується сутність вчиненого правопорушення і лише який є підставою для подальшого провадження справи у суді. Для протоколу про адміністративне правопорушення передбачена як спеціальна його форма, так і вимоги, які регламентують його зміст, а саме: викладення об`єктивної сторони вчиненого адміністративної правопорушення із зазначенням усіх складових, які утворюють об`єктивну сторону цього правопорушення, в тому числі часу, місця і способу вчинення адміністративного правопорушення; зазначення обставин, які дають можливість характеризувати суб`єктивну сторону правопорушення, із зазначенням усіх її складових, необхідних для розгляду справи даних, зокрема щодо особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків; фіксуються вчинені процесуальні дії, у тому числі і ті, які гарантують забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності. При розгляді справи службові особи, що здійснюють розгляд, повинні керуватися виключно даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення.

Наведене дає підстави стверджувати, що підстави для складення протоколу про адміністративне правопорушення у відповідної службової особи виникають після вчинення адміністративного правопорушення, а також існування даних, які вказують про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення в цілому та його об`єктивної сторони зокрема.

Так, під час апеляційного перегляду перевірений відеозапис наявний в матеріалах справи з якого видно, як працівник поліції підходить до припаркованого автомобіля в середині якого сидів ОСОБА_1 та повідомив останнього, що автомобіль був припаркований з порушенням. Розмова між ОСОБА_1 та працівником поліції відбувалася приблизно 2-х хвилин, на близькій відстані один від одного. В подальшому працівник поліції пішов до службового автомобіля в якому перебував інший поліцейський. Працівник поліції, який вів розмову з ОСОБА_1 повідомив іншому працівнику поліції, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, стосовно нього раніше складався матеріал за ст. 130 КУпАП, інший поліцейський запитав у напарника чи перебуває ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, на що отримав відповідь, що так. Далі працівник поліції, який перебував у службовому автомобілі повідомив поліцейському, який розмовляв із ОСОБА_1 щоб останній перегнав автомобіль в зону де дозволено паркування. Після чого працівник поліції віддав наказ ОСОБА_1 про переміщення транспортного засобу, що ОСОБА_1 й зробив. Після переміщення автомобіля працівники поліції зазначили ОСОБА_1 , що він керує транспортним засобом з ознаками сп`яніння та запропонували пройти огляд, який ОСОБА_1 пройшов з результатом 1, 45 % алкоголю. Далі ОСОБА_1 почав зазначати, що не керував автомобілем, а переміщення здійснив за наказом працівника поліції, на що отримав запитання від поліцейського, як він опинився в зоні паркування. ОСОБА_1 відповідь, що з іншим військовослужбовцем дістався до даного місця, який і керував автомобілем, але відійшов у справах по службі.

Отже, під час апеляційного перегляду не спростовані доводи апеляційної скарги, щодо відсутності доказів факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а переміщення останнім автомобіля відбулося за вимогою працівника поліції, який вів розмову з ОСОБА_1 , і який до переміщення автомобіля знав, що останній має ознаки сп`яніння, що підтверджується наявним у матеріалах справи відеозаписом.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви» зазначив, що підбурювання з боку міліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним переслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, для того, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.

Статтею 1 КУпАП визначено, що завданням цього Кодексу, серед інших, є запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.

Проте судом першої інстанції не надано належної оцінки тій обставині, що працівники поліції під час складення протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 вказаних вимог закону не дотримались.

Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити, постанову суду І інстанції скасувати, а провадження на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Бойка Ю.О. задовольнити.

Постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік та стягнуто судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп. - скасувати.

Закрити провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Р.В.Мудрецький