Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., за участю ОСОБА_1 , його захисника адвоката Грушицького О.І., іншого учасника ДТП ОСОБА_2 , його представника адвоката Сандакова О.В. (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Сандакова Олександра Володимировича на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР №150558 від 14.10.2024 зазначено, що ОСОБА_1 14 жовтня 2024 року об 13:45 год. в м.Луцьку на вул.Володимирській, керуючи автомобілем марки «Пежо», державний номерний знак НОМЕР_1 , під час випередження автомобіля марки «Део Матіз», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.п.13.3 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ст.124 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді, адвокат Сандаков О.В. як представник іншого учасника ДТП ОСОБА_2 - водій автомобіля марки «Део Матіз», номерний знак НОМЕР_2 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність через порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати та визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накласти стягнення за цією нормою закону.

Зазначає про те, що ОСОБА_2 не був залучений до участі у розгляді справи як інший учасник ДТП, який вважає себе у цій пригоді потерпілим та відповідно не погоджується із судовим рішенням щодо ОСОБА_1 . Вважає, що не залучення ОСОБА_1 судом до участі в розгляді справи є порушенням його прав.

На переконання апелянта висновки місцевого суду про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, є неправильними. Так, твердження суду про те, що його довіритель ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Део Матіз» здійснював обгін автомобіля марки «Пежо» під керуванням ОСОБА_1 з правої сторони, є невірними, оскільки він не виїжджав на зустрічну смугу руху, а обгоном відповідно до положень п.1.10 ПДР України вважається випередження одного або кількох транспортних засобів, пов`язане з виїздом на зустрічну смугу. Тому водій ОСОБА_2 не здійснював обгін іншого автомобіля в розумінні п.1.10 ПДР України. Також неправильним є твердження місцевого суду про здійснення водієм автомобіля марки «Део Матіз» ОСОБА_2 перестроювання, яке спричинило зіткнення транспортних засобів, оскільки згідно п.1.10 ПДР України перестроюванням вважається вид маневру, пов`язаний з перестроюванням транспортного засобу в русі з однієї смуги руху в іншу, а ОСОБА_2 такого маневру не здійснював. Окрім того, вважає неправильними висновки суду про те, що водій автомобіля марки «Део Матіз» ОСОБА_2 зобов`язаний був надати дорогу автомобілю марки «Пежо», оскільки на думку апелянта, останній не дотримався безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення. Також звертає увагу на те, що навіть, незважаючи на вищевказані аргументи, водночас слід звернути увагу, що з метою правильного визначення місця ДТП в даному випадку у будь-якому разі обов`язковому застосуванню підлягають положення п.10.11 ПДР України, яким визначено, що у разі коли траєкторії руху транспортних засобів перетинаються, а черговість проїзду не обумовлена цими Правилами, дати дорогу повинен водій, до якого транспортний засіб наближається з правого боку.

Посилаючись на вищевикладене, апелянт вважає, що саме дії водія автомобіля марки «Пежо» ОСОБА_1 щодо порушення ПДР лежать у прямому причинному зв`язку із виникненням ДТП, тому він повинен нести відповідальність за ст.124 КУпАП.

Крім того, апелянт просить поновити строк апеляційного оскарження судового рішення. Як на підставу для поновлення такого строку посилається на те, що суд першої інстанції не повідомляв і не викликав ОСОБА_2 до суду для участі в розгляді справи. Про наявність судового рішення ОСОБА_2 дізнався вже пізніше з Єдиного реєстру судових рішень.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши ОСОБА_2 та його представника Сандакова О.В., які апеляцію підтримали та просили задовольнити, ОСОБА_1 та його захисника Грушицького О.І., які вважали скаргу безпідставною та просили залишити без задоволення, а судове рішення щодо нього, - без змін, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Апеляційний суд вважає, що слід врахувати доводи апелянта та поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки, як встановлено, він фактично пропущений із поважних на те причин.

Як на підставу для скасування оскаржуваної постанови апелянт посилається на те, що вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до безпідставного закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.147 КУпАП.

Проте, такі доводи на увагу не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

За змістом ст.245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Дані вимоги Закону та роз`яснення пленуму ВСУ суддею першої інстанції при розгляді справи були дотримані.

Висновок суду про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, за обставин викладених у постанові, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю доказів, перевірених у судовому засіданні та належно оцінених судом.

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР №150558 від 14.10.2024 вбачається, що ОСОБА_1 ставиться у провину порушення п.13.3 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ст.124 КУпАП.

За змістом ст.124 КУпАП об`єктивна сторона правопорушення, характеризується діями спрямованими на порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

У п.13.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМ України від 10.10.2001 року №1306, передбачено, що під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

З аналізу вищенаведених норм КУпАП та ПДР України вбачається, що відповідальність за ст.124 КУпАП може настати лише для учасника дорожнього руху, який порушив Правила дорожнього руху унаслідок чого виникло пошкодження, зокрема транспортного (их) засобу (ів).

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, за положеннями ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В ході розгляду справи судом першої інстанції та в апеляційному суді ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, яке йому інкримінується не визнавав і, при цьому пояснював, що він не порушував ПДР України. Так, пояснив, що він рухався з кільця вул.Володимирської на вул.Червоного Хреста, і в цей час водій автомобіля марки «Део Матіз» здійснював його обгін з правої сторони та вже при перестроюванні в ліву сторону допустив зіткнення з автомобілем, яким він керував. Вважає, що винним в ДТП є саме водій автомобіля марки «Део Матіз».

Фактично пояснення ОСОБА_1 відповідають тим його письмовим поясненням, які він надав працівникам поліції на місці події при складенні адміністративних матеріалів 14.10.2024.

Таку позицію ОСОБА_1 підтримав і його захисник Грушицький О.І. При цьому він додав, що матеріали справи не містять доказів про порушення його довірителем ПДР України та відповідно вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Вказані твердження ОСОБА_1 та його захисника Грушицького О.І. знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Так, всебічно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виникнення дорожньо-транспортної пригоди не є в прямому безпосередньому причинному зв`язку з порушенням ПДР України водієм ОСОБА_1 .

У матеріалах справи докази, які прямо вказували б на винність водія ОСОБА_1 у порушенні п.13.3 ПДР України, що є у прямому причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та відповідно пошкодження транспортних засобів, окрім як зазначення про це в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР №150558 від 14.10.2024, відсутні, як і не було здобуто таких під час розгляду справи судом.

Проаналізувавши матеріали, що містяться в справі, дослідивши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок місцевого суду про те, що дії водія ОСОБА_1 не знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням ДТП за участі транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_2 .

Водночас, твердження іншого учасника ДТП ОСОБА_2 (водій автомобіля «Део Матіз») про те, що винним у виникненні ДТП є водій автомобіля марки «Пежо» ОСОБА_1 , який в`їхав йому у задню частину його автомобіля, не знайшло свого підтвердження будь-якими іншими доказами у справі. При цьому, воно повністю спростовується як поясненнями ОСОБА_1 , яке повністю відповідає тому, що було надано працівникам поліції на місці події та безпосередньо в суді, так і іншими матеріалами справи, зокрема відеозаписом з реєстратора автомобіля марки «Пежо».

При цьому, слід зазначити, що тих тверджень апелянта, які викладені в апеляційній скарзі щодо не порушення ОСОБА_2 ПДР України і зокрема, посилання на п.1.10, суд не перевіряє, оскільки в даній справі перевіряється правильність судового рішення щодо ОСОБА_1 , якому у протоколі ставилось у провину порушення п.13.3 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.

Окрім того, доводи, які викладені в апеляційній скарзі щодо необхідності застосування в даній ситуації положень п.10.11 ПДР України є неспроможними, оскільки суд не праві самостійно збирати докази, змінювати формулювання суті правопорушення, викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення.

Беручи до уваги вищенаведене, усі доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Оскільки в ході розгляду справи не було здобуто доказів винуватості ОСОБА_1 в порушенні ПДР України, що спричинило пошкодження транспортних засобів в даному випадку, то апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив усі обставини справи в їх сукупності та постановив законне судове рішення про закриття провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Постанова судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.11.2024 щодо ОСОБА_1 є законною та такою, що винесена відповідно до вимог КУпАП, так як підстави для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, відсутні. Не було здобуто таких, і в ході апеляційного розгляду справи.

А тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову судді щодо ОСОБА_1 , - без змін.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити представнику ОСОБА_2 адвокату Сандакову Олександру Володимировичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Сандакова Олександра Володимировича залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 листопада 2024 року про закриття провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк