КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/5792/2024
Головуючий в суді І інстанції Антонюк М.С.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 грудня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Деледивки Сергія Григоровича, прокурора Шкурпело Руслана Владиславовича, розглянувши апеляційну скаргу захисника Деледивки Сергія Григоровича на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Умань Черкаської області, громадянку України, яка здобула вищу освіту, працює заступником фінансового директора ТОВ «Ю.ЕЙ.ВІ.ДИСТРИБУЦІЯ», заміжня, має сина 2013 року народження, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (850 грн.), стягнуто судовий збір у сумі 605,60 грн. на користь держави.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що вона, обіймаючи посаду головного спеціаліста відділу планування та фінансування управління фінансів, бухгалтерського обліку та звітності Комісії з регулювання азартних ігор та лотерей, будучи державним службовцем категорії «в», відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог частини 1 статті 45 даного Закону, 06 лютого 2024 року о 18:33 несвоєчасно, без поважних причин подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, або місцевого самоврядування, за минулий 2021 рік, шляхом заповнення електронної форми через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування у власному персональному електронному кабінеті, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду головного спеціаліста відділу планування та фінансування управління фінансів, бухгалтерського обліку та звітності Комісії з регулювання азартних ігор та лотерей, будучи державним службовцем категорії «в», відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог частини 1 статті 45 даного Закону, 06 лютого 2024 року о 18:52 несвоєчасно, без поважних причин подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, або місцевого самоврядування, за минулий 2022 рік, шляхом заповнення електронної форми через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування у власному персональному електронному кабінеті, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду головного спеціаліста відділу планування та фінансування управління фінансів, бухгалтерського обліку та звітності Комісії з регулювання азартних ігор та лотерей, будучи державним службовцем категорії «в», відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог абзацу 1 частини 2 статті 45 даного Закону, 26 квітня 2023 року припинивши діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, 06 лютого 2024 року о 19:08 несвоєчасно, без поважних причин подала декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (при звільненні), шляхом заповнення електронної форми через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр) у власному персональному електронному кабінеті, чим вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду головного спеціаліста відділу планування та фінансування управління фінансів, бухгалтерського обліку та звітності Комісії з регулювання азартних ігор та лотерей, будучи державним службовцем категорії «в», відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог абзацу 1 частини 2 статті 45 даного Закону, 26 квітня 2023 року припинивши діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, 02 квітня 2024 року о 12:34 несвоєчасно, без поважних причин подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий 2023 рік (після звільнення), шляхом заповнення електронної форми через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр) у власному персональному електронному кабінеті, чим вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою, захисник Деледивка С.Г. 20 листопада 2024 року подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року, звільнивши ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності та обмежившись усним зауваженням.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що з 21 жовтня 2021 року по 26 квітня 2023 року ОСОБА_1 працювала у Комісії з регулювання азартних ігор і лотерей (далі - КРАІЛ) на посаді головного спеціаліста відділу планування та фінансування управління фінансів, бухгалтерського обліку та звітності, з якої звільнилася 26 квітня 2023 року. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» від 20 вересня 2023 року був відновлений обов`язок відповідних суб`єктів на подачу декларацій в умовах воєнного стану. За вищевказаним законом декларації за 2021, 2022 роки повинні бути подані до 31 січня 2023 року, за 2023 рік - до 31 березня 2023 року.

ОСОБА_1 декларації за 2021, 2022 роки та після звільнення за частину 2023 року подала 06 лютого 2024 року, тобто с пропуском строку на 6 календарних днів, а щорічну декларацію за 2023 рік - 02 квітня 2023 року, тобто з пропуском строку на 2 календарних дні. За позицією суду першої інстанції у ОСОБА_1 були відсутні об`єктивні перешкоди вчасного подання декларацій, отже в її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Щодо об`єктивних причин в простроченні подання декларацій, посилався на те, закон про відновлення обов`язку подачі декларацій публічними особами набув чинності 12 жовтня 2023 року. ОСОБА_1 було звільнено з посади державної служби 26 квітня 2023 року, тобто за півроку до відновлення відповідних обов`язків з подачі декларацій, тобто і в час перебування на посаді, і на момент звільнення з посади обов`язок подання декларацій був законодавчо відсутнім.

Вже після 31 січня 2024 року, тобто після закінчення строку подання декларацій за 2021-2022 роки ОСОБА_1 надійшов телефонний дзвінок від Уповноваженого з питань запобігання корупції КРАІЛ, від якого вона дізналась про законодавче поновлення обов`язку з подання декларацій, і що нею цей обов`язок не виконаний, зокрема не подані декларації за 2021, 2022 роки та 2023 рік (перед звільненням). В телефонній розмові з Уповноваженим вона запитала, чому її не повідомили про відповідний обов`язок раніше, оскільки вирішення цього питання відноситься саме до компетенції Уповноваженого, однак не отримала обґрунтованої відповіді. В найкоротший строк після повідомлення, а саме 06 лютого 2024 року після зібрання всіх документів і належної підготовки проектів, ОСОБА_1 були подані декларації за 2021, 2022 роки та 2023 рік (перед звільненням). Таким чином, об`єктивність причин пропущення строків подання декларації має декілька вагомих причин - зупинення обов`язку подачі декларацій при перебуванні ОСОБА_1 на державній службі, відновлення такого обов`язку через півроку після звільнення з державної служби, невчасність повідомлення уповноважених органів про відновлення процесу подачі декларацій, нестандартний період подання декларацій за 2021, 2022, частину - не до 31 березня наступного за поточним року, а до 31 січня.

Декларація за 2023 рік (щорічна) була подана ОСОБА_1 02 квітня 2024 року, тобто з пропуском строку на два календарні дні. Причиною цієї прострочки став її важкий психологічний стан та важкий психологічний стан її дитини після ряду ракетних та інших обстрілів м. Києва наприкінці березня 2024 року, що є загальновідомим. Наприкінці березня 2024 року ОСОБА_1 з дитиною двічі відвідували дитячого психолога, який рекомендував ряд заспокійливих засобів.

Щодо юридичної складової справи, вказував, що склад адміністративного правопорушення, встановлений ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, передбачає відповідальність за несвоєчасне подання декларації без поважних причин. Однак причини досить незначного прострочення подання ОСОБА_1 декларацій мають об`єктивний характер. Оцінка поважності чи неповажності таких причин є суб`єктивною і сторона захисту в своїх поясненнях до суду першої інстанції категорично не наполягала на відсутності самого складу адміністративного правопорушення, а основна суть їх позиції полягала в застосуванні ст. 22 КУпАП в зв`язку з малозначністю діяння. Головним обґрунтуванням цієї позиції були посилання на об`єктивний характер причин прострочення подання декларацій, незначний строк прострочення, негайне їх подання після нагадування уповноваженого органу, відсутність ознак будь-якої суспільної небезпечності чи суспільної шкідливості діянь, оскільки вся інформація про майновий і фінансовий стан колишнього державного службовця була відображена в реєстрі декларацій.

Крім того, серед іншого вони посилалися на те, що крім присудження штрафу, наслідком визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є внесення особи до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення. Це в свою чергу об`єктивно створить перешкоди ОСОБА_1 для службової кар`єри, проблеми з працевлаштуванням та потягне ряд інших негативних наслідків. Облік ОСОБА_1 в корупційному реєстрі буде мати наслідком не тільки неможливість подальшої державної служби, не тільки репутаційні ризики, а і неможливість подальшого перебування на займаній посаді заступника фінансового директора у комерційній структурі в зв`язку з відповідним корпоративним комплаєнсом та статусом такої посади, що пов`язана з фінансами.

Вважав, що невеликі строки прострочки в поданні декларацій, які мали об`єктивні причини, не можуть тягнути за собою таких вкрай негативних наслідків. Викладені обставини інкримінованих правопорушень, незначні терміни прострочок за наявності об`єктивних обставин можуть стати підставою для суду визнати вчинення правопорушення малозначним і обмежитись усним зауваженням. Будь-яких прав і свобод громадян, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій дії ОСОБА_1 не порушували, а що стосується конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, то таким цінностям також шкоди завдано не було, враховуючи, що інформація про майнові статки колишнього державного службовця опублікована в реєстрі декларацій, а причини прострочки є незначними та мали об`єктивний характер.

Вказував, що посилання суду першої інстанції на неможливість застосування ст. 22 КУпАП в зв`язку з простроченням подачі декількох, а не однієї декларації, тобто твердження про фактичну повторність правопорушень, також не заслуговує на увагу. Якби ОСОБА_1 дійсно здійснила прострочку подачі декларацій кількох періодів в різні часи звітування, таке твердження відповідало би дійсності, однак насправді декларації подавались в одному періоді після законодавчого відновлення процесу декларування державних службовців, прострочення їх подачі мають одну причину, яка до того ж є незначною та об`єктивною.

Наводив судову практику ЄСПЛ, вказував про необхідність врахування принципів пропорційності та співмірності при притягненні до юридичної відповідальності, про що неодноразово наголошувалось Конституційним Судом України, звертав увагу на правові висновки судів апеляційних інстанцій при перегляді ними постанов у справах про адміністративні правопорушення в аналогічних та схожих справах.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Деледивки С.Г., які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити, прокурора Шкурпело Р.В., який заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив залишити подану апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 172-6 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Постанова судді суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За диспозицією ч. 1 ст. 172-6 КУпАП несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, - тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, підтверджено зібраними матеріалами справи в їх сукупності, а саме: даними протоколів про адміністративні правопорушення № 910, 909, 907 та № 908 від 23 жовтня 2024 року; письмовими поясненнями ОСОБА_1 ; копіями декларацій ОСОБА_1 від 06 лютого 2024 року та 02 квітня 2024 року; листами НАЗК та повідомленнями до НАЗК про факт неподання чи несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; копіями наказів в.о. керівника апарату та керівника апарату КРАІЛ про призначення та про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу планування та фінансування управління фінансів, бухгалтерського обліку та звітності Комісії з регулювання азартних ігор та лотерей; даними НАЗК щодо послідовності дій ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; копією посадової інструкції головного спеціаліста відділу планування та фінансування управління фінансів, бухгалтерського обліку та звітності Комісії з регулювання азартних ігор та лотерей та копією особової картки державного службовця ОСОБА_1 , зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_1 обізнана зі вимогами Закону України «Про запобігання корупції».

Судом першої інстанції з`ясовано, що 21 грудня 2021 року ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомлена з вимогами і обмеженнями, передбаченими Законом України «Про запобігання корупції» та зобов`язується їх дотримуватись.

Згідно посадових інструкцій, посада головного спеціаліста відділу планування та фінансування управління фінансів, бухгалтерського обліку та звітності належить до державної служби категорії «в».

Згідно з підпунктом «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» державні службовці є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.

Частиною 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Абзацом 4 ч. 2-7 розділу ХІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції» установлено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану" здійснення заходів фінансового контролю, передбачених розділом VII цього Закону (зокрема подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), відновлюється у повному обсязі та здійснюється у порядку та строки, визначені цим Законом (у тому числі з урахуванням особливостей, встановлених частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону).

Абзацом 1 ч. 2-7 розділу ХІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції» установлено, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану", подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року. Суб`єкти декларування, зазначені у частинах сьомій - чотирнадцятій статті 45 цього Закону, подають відповідні декларації у строки, встановлені частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону, якщо відповідні декларації не було подано раніше.

В той же час, судом встановлено, що відповідно до публічної частини Реєстру ОСОБА_1 подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, або місцевого самоврядування, за минулий 2021 рік, лише 06 лютого 2024 року, подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, або місцевого самоврядування, за минулий 2022 рік, лише 06 лютого 2024 року, подала декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (при звільненні), лише 06 лютого 2024 року, подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий 2023 рік (після звільненні), лише 02 квітня 2024 року, а отже, подала кожну з таких декларацій не своєчасно.

Обставин, які б свідчили про наявність поважних причин для пропуску встановленого законом строку на подачу вказаних вище декларацій ОСОБА_1 не наведено, а судом в ході судового розгляду - не встановлено, документи на підтвердження таких обставин у матеріалах провадження відсутні та не були надані в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з правильними висновками суду першої інстанції, не спростованими доводами апеляційної скарги, що ОСОБА_1 подала до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічні декларації за 2021, 2022 рік, декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (при звільненні), щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий 2023 рік (після звільнення), із пропуском визначеного законом строку, тим самим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення, судом було враховано характер вчиненого правопорушення та його наслідки, особу правопорушниці, її відношення до скоєного, яке полягає у визнанні вини, вік та майновий стан останньої, перевірено та не встановлено обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 . Врахувавши те, що ОСОБА_1 вперше притягується до адміністративної відповідальності, має на утриманні малолітню дитину, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у межах, визначених санкцією ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Апеляційний суд враховує, що такий розмір штрафу є мінімальним відповідно до санкції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та погоджується з висновками суду першої інстанції, що призначення саме такого адміністративного стягнення на переконання суду є необхідним і достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, такий вид та розмір стягнення не є завідомо непомірним та сприятиме виконанню завдань КУпАП.

Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з`ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст. 251, 280 КУпАП.

Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події, при винесення постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.

Крім того, судом першої інстанції вмотивовано відхилено клопотання захисника та ОСОБА_1 про закриття провадження у справі на підставі ст. 22 КУпАП із звільненням останньої від відповідальності, оскільки таке звільнення суперечить завданням КУпАП, до яких відносяться охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. Також судом звернуто увагу, що за встановленими обставинами справи ОСОБА_1 несвоєчасно подала декілька декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави, або місцевого самоврядування, а тому відсутні підстави вважати про малозначність вчиненого правопорушення.

Доводи апеляційної скарги не заперечують як факту несвоєчасного подання декларацій ОСОБА_1 , так і висновків суду першої інстанції в частині винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а зводяться до необхідності застосування ст. 22 КУпАП, звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності і обмеження усним зауваженням.

Відповідно до вимог ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Посилання апелянта про звільнення його від адміністративної відповідальності за малозначністю є непереконливими, з огляду на те, що адміністративне правопорушення вчинене ним, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, не може бути визнано малозначним, оскільки є корупційним правопорушенням, тяжкість якого обумовлена ступенем недовіри суспільства до осіб, уповноважених на виконання функцій держави.

Даних про те, що вчинене ОСОБА_1 правопорушення, пов`язане з корупцією, є малозначним, матеріали справи не містять.

Апеляційний суд зауважує, що склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП є формальним, тобто таким, який не передбачає обов`язкових елементів об`єктивної сторони - мети, мотивів та наслідків, для констатації наявності якого встановлення суспільно небезпечних наслідків не вимагається.

Для визнання зазначеного правопорушення закінченим не потрібне настання наслідків - воно вважається умисним за умови усвідомлення особою протиправного характеру своїх дій чи бездіяльності.

Таке, усвідомлення презюмується, адже особа, зазначена в п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», була допущена у встановленому законом порядку до виконання функцій держави, пройшов спеціальну перевірку, була попереджена і виконувала вимоги законодавства щодо фінансового контролю.

Крім того, згідно з попередження від 21 жовтня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлена з вимогами та обмеженнями, встановленими Законом України «Про запобігання корупції».

Зазначене свідчить, що ОСОБА_1 була ознайомлена з положеннями Закону України «Про запобігання корупції» щодо вимог про фінансовий контроль і, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, не могла не розуміти, що стосовно неї застосовуються вимоги щодо фінансового контролю.

Посилання у апеляційній скарзі на відсутність у чинному законодавстві обов`язку подавати декларації на час її перебування на посаді і на час звільнення, а також на несвоєчасність повідомлення її Уповноваженим з питань запобігання корупції КРАІЛ про законодавче поновлення обов`язку з подання декларацій є безпідставними. Такий обов`язок виник у ОСОБА_1 з набранням чинності 12 жовтня 2023 року Закону України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» №3384, яким визначений порядок та строки подачі декларацій.

Крім того, згідно п. 15 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції на виконання п.3 розділу ІІ Закону України від 20 вересня 2023 року №3384-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в умовах воєнного стану» підготувало Роз`яснення від 13 листопада 2023 року №4 щодо типів існування декларацій, коли їх слід подавати та який звітний період вони охоплюють.

При цьому, відповідно до статті 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги, що причиною прострочення подання декларації став її важкий психологічний стан та важкий психологічний стан її дитини після ряду ракетних та інших обстрілів м. Києва наприкінці березня 2024 року, що є загальновідомим, в зв`язку з чим вони з дитиною були змушені відвідувати психолога, не підтверджені довідкою відповідного медичного закладу та є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 не зазначено, яким чином необхідність відвідування психолога завадила поданню апеляційної скарги в строки, встановлені законом.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладене з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП. Процесуальних порушень, які б могли слугувати безумовною підставою для зміни чи скасування судового рішення, не виявлено.

Посилання захисника в апеляційній практиці на правові висновки, викладені в постановах апеляційних судів при розгляді подібних справ не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки врахування правових висновків інших судів положеннями чинного КУпАП не передбачено.

За таких обставин постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим суд залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Деледивки Сергія Григоровича залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.