Справа № 513/490/24
Провадження № 3/513/629/24
Саратський районний суд Одеської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2024 року Саратський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Миргород В.С.,

при секретарі судового засідання Аркуші І.О.

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали, які надійшли з НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маяки Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , інспектора прикордонної служби 1-ї категорії - майстра відділу групи інженерного забезпечення ПКШР НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, до адміністративної відповідальності не притягувався, якому роз`яснено вимоги ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, клопотань не надходило,-

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Посадовою особою відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №272135 від 09 квітня 2024 року щодо військовослужбовця ОСОБА_1 , який в умовах особливого періоду, 09 квітня 2024 року близько 10 години 40 хвилин, під час несення служби у прикордонному наряді «Прикордонний патруль» на сполученні доріг Сарата - Світлодолинське не належним чином організував службу, внаслідок чого не було здійснено огляд транспортного засобу та не перевірено документи у осіб, які здійснили в`їзд у контрольований прикордонний район, чим порушив вимоги п. 6 та абзаців 1,13 п. 7 глави 2 розділу ІІ та абзаців 9,10 п. 9 глави 5 розділу ІІ Інструкції про службу прикордонних нарядів ДПСУ, затвердженої Наказом МВС України від 19 жовтня 2015 року № 1261, зареєстрованої у Мінюсті України 06 листопада 2015 року № 1391/27836 та вимог ст.16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, та допустив правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-18 КУпАП.

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вину визнав частково, суд пояснив, що 09 квітня 2024 року він виконував наказ про охорону ДКУ в ПІН «ПП» із додатковим завданням щодо перевірки та огляду транспортних засобів на сполученні доріг Сарата - Світлодолинське. На виконання наказу здійснював огляд транспортних засобів та документів у осіб, які рухаються у КПР. Близько 10 години 40 хвилин візуально спостерігали два транспортні засоби, які їхали у напрямку КПР. Перевірку першого транспортного засобу та документів осіб був здійснений на 10 хвилин раніше. Другий автомобіль зупинився на узбіччі, це був транспортний засіб ДПСУ, з неї вийшов начальник НОМЕР_1 прикордонного загону та спитав щодо нездійснення перевірки транспортного засобу, що рухався попереду. Дійсно, дії були не до кінця виконані. Дана особа на вказаному автомобілі здійснює рух на даному сполученні доріг неодноразово, тому транспортний засіб з цією особою був оглянутий візуально. Начальником НОМЕР_1 прикордонного загону зроблено зауваження.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі, суд приходить до таких висновків.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно положень ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, законною підставою для накладення на конкретну особу адміністративного стягнення є достатні дані про вчинення цією особою правопорушення, за яке і накладається дане стягнення.

Частиною 2 статті 172-18 КУпАП передбачено відповідальність за діяння, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду, тобто за порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України, вчинені в умовах особливого періоду.

З об`єктивної сторони порушення несення служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону, настає при умові що ця особа порушила дією або бездіяльністю конкретні нормативні накази (розпорядження), що регламентують діяльність наряду з охорони державного кордону.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року в Україні оголошено часткову мобілізацію, з огляду на що з 17.03.2014 року по теперішній час в Україні діють умови особливого періоду.

Зі змісту листа Верховного Суду від 13.07.2018 року за №60-1543/0/2-18 «Щодо тлумачення поняття «особливий період» вбачається, що Верховний суд, забезпечуючи єдність правозастосовної практики, дотримується правової позиції, згідно з якою в Україні діє особливий період.

В порядку вимог Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 19 жовтня 2015 року № 1261, кожен прикордонник під час несення служби у прикордонному наряді відповідає за точне та своєчасне виконання покладених на нього завдань і обов`язків, зобов`язаний нести службу відповідно до вимог отриманого наказу на охорону державного кордону, стежити за сигналами, що подаються на ділянку та з ділянки у підрозділ та діяти за ними, постійно перебувати на території (біля) об`єкта, що охороняється, поки не буде змінений або знятий, і охороняти об`єкт від раптового нападу тощо. Прикордонним нарядам забороняється: залишати без нагляду, учиняти інші дії, заборонені законодавством України та наказом на охорону державного кордону, відволікатися від несення служби.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган /посадова особа/ при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа)встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Кодекс України про адміністративні правопорушення, а саме ст.256 детально регламентує питання, що пов`язані зі складанням протоколу про адміністративне правопорушення. Також ці питання врегульовані і галузевими нормативно-правовими актами, органи які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-18 ч.2 КУпАП начальником відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ОСОБА_2 надано: протокол про адміністративне правопорушення серія ПдРУ №272135 09.04.2024 року, копію службового посвідчення НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_1 , який займає посаду військовослужбовця НОМЕР_1 прикордонного загону, копію письмових пояснень ОСОБА_1 від 09.04.2024 року, копію письмових пояснень від 10.04.2024 року свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Надаючи оцінку наявним у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-18 КУпАП, письмовим доказам судом встановлено, що: в порушення ч.1 ст.256 КУпАП викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серія ПдРУ №272135 09.04.2024 року доводи про те, що в умовах особливого періоду, 09 квітня 2024 року близько 10 години 40 хвилин, ОСОБА_1 під час несення служби у прикордонному наряді «Прикордонний патруль» на сполученні доріг Сарата - Світлодолинське не належним чином організував службу, внаслідок чого не було здійснено огляд транспортного засобу та не перевірено документи у осіб, які здійснили в`їзд у контрольований прикордонний район, чим порушив вимоги п. 6 та абзаців 1,13 п. 7 глави 2 розділу ІІ та абзаців 9,10 п. 9 глави 5 розділу ІІ Інструкції про службу прикордонних нарядів ДПСУ, затвердженої Наказом МВС України від 19 жовтня 2015 року № 1261, зареєстрованої у Мінюсті України 06 листопада 2015 року № 1391/27836 та вимог ст.16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, та допустив правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-18 КУпАП, не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, а тому судом до уваги не приймаються з наступних підстав:

Сам по собі факт визнання особою вини у вчиненні адміністративного правопорушення не може бути достатнім доказом та не звільняє від обов`язку надання особами, уповноваженими на складання протоколів про адміністративні правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини.

Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і до нього висуваються певні вимоги. Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд.

Згідно зі ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення), місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

За положеннями КУпАП формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, його мотивів і форми вини, правова кваліфікація правопорушення з посиланням на положення КУпАП, які передбачають відповідальність за дане правопорушення.

Сам протокол про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №272135 від 09 квітня 2024 року не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, є лише засобом фіксації обставин, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви.

В матеріалах справи відсутні матеріали службової перевірки, відсутні відомості щодо несення останнім 09.04.2024 року служби у прикордонному наряді «Прикордонний патруль» на сполученні доріг Сарата - Світлодолинське, відсутні повноваження ОСОБА_1 на організацію службу, огляд транспортного засобу та на перевірку документів у осіб, які здійснили в`їзд у контрольований прикордонний район.

До протоколу про адмінінстративне правпорушення суду надано письмові пояснення свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-18 КУпАП.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Жуковський проти України» від 03 березня 2011 року наголошується, що за загальним правилом пункти 1 і 3 «d» статті 6 Конвенції вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати показання свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше.

Враховуючи строки розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-18 КУпАП передбачені ч.2 ст.277 КУпАП ( справа розглядається протягом доби) стороною обвинувачення не забезпечено явку свідків для допиту судом, а суд у такі строки позбавлений можливості викликати для допиту свідків.

З огляду на вказане використання відповідних письмових документів як «пояснень свідків» суперечить закону, а саме положенням статті 251 КУпАП, а також положенням пункту d параграфа третього статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Письмові пояснення свідків адміністративного правопорушення без їх допиту в судовому засіданні є неналежними та недопустимими доказами.

Оцінюючи надані суду для дослідження докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Положеннями ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4, 7 та 11 до Конвенції» ратифіковано вказану Конвенцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 даного Закону, суди при розгляді справ застосовують Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права.

Порядок реалізації Конвенції та рішень ЄСПЛ визначено Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Відповідно до ч. 1 ст. 17 даного Закону, суди при розгляді справ застосовують Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права. Як встановлено рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 р., провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальними у розумінні Конвенції. У справі «Надточій проти України» ЄСПЛ зазначив, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП.

Аналогічні положення фактично висловлені Європейським судом з прав людини в остаточному рішенні від 06.06.2018 у справі «Михайлова проти України», який зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011) наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист.

В рішенні у справі "Абрамян проти Росії" Європейський Суд зробив висновок про те, що "деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення". В цьому ж рішенні Суд нагадав, що надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Суд не може самостійно припускати факти, які підлягають доведенню оскільки в такому випадку вийде за межі обвинувачення та вдасться до припущень, що неприпустимо враховувати при доведеності вини особи з огляду на гарантування кожному обвинуваченому можливості засудження виключно при доведеності вини поза розумним сумнівом.

У справі відсутні достовірні дані, на підставі яких суд має можливість встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для даного провадження та підлягають доказуванню, а тому відсутні дані про наявність в діях особи, відносно якої складений адміністративний протокол, ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-18 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За вище викладених обставин, суддя дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП, належними та допустимими доказами.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 172-18, 247, 283, 284, 285, 287, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити, в зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2024 року.

Суддя В. С. Миргород