Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/700/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду Житомирської області Винар Любомир Вікторович, розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 09.06.2017 року, працюючого електромонтером у АТ «Житомиробленерго», жителя м. Олевськ, вул. Залізнична, буд. 23, Коростенського району, Житомирської області,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №270082 від 14.04.2024 року вбачається, що 13.04.2024 року, о 23 год. 10 хв., в м. Олевську, по вул. Київській, 16, Коростенського району, Житомирської області водій ОСОБА_1 , перед початком руху транспортним засобом автомобілем марки OPEL OMEGA, державний номерний знак НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не впевнився в безпечності руху та здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки AUDI Q7, державний номерний знак НОМЕР_3 , чим завдав механічні пошкодження транспортним засобам з матеріальними збитками.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у встановленому законом порядку, що стверджується матеріалами справи. Причини неявки суду невідомі.

Потерпілі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках, коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124 КУпАП не віднесені до категорії справ, при розгляді яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

З огляду на вищезазначене, суд керуючись ч.2 ст.268 КУпАП, яка не передбачає обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП вважає за можливе провести розгляд справи про адміністративне правопорушення без участі ОСОБА_1 .

Вивчивши матеріали справи та оцінивши всі докази по справі, як кожен окремо так і в їх сукупності, всебічно, повно і об`єктивно, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Стаття 8 Конституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з вимогами ст. ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст.62 Конституції України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Пункт 1.3. ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пункту 1.4. ПДР України кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Пункт 1.9. ПДР України передбачає, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Об`єктом даного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення дорожнього руху та у сфері власності.

Об`єктивна сторона порушення виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Суб`єкт правопорушення загальний.

Із системного аналізу наведеної правової норми слідує, що відповідальність за ст. 124 КУпАП наступає в разі наявності двох умов: порушення ПДР, а також, якщо таке порушення ПДР спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Таким чином, у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному за ст. 124 КУпАП, в обов`язковому порядку має бути зазначений відповідний пункт Правил дорожнього руху, який був порушений учасником дорожнього руху.

Працівниками поліції в протоколі серії ААД №270082 від 14.04.2024 року зазначено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 13.1 ПДР України.

Вказаним пунктом Правил дорожнього руху встановлено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Проте, у графі протоколу «суть адміністративного правопорушення, опис установлених обставин» уповноваженою службовою особою зазначено, що 13.04.2024 року, о 23 год. 10 хв., в м. Олевську, по вул. Київській, 16, Коростенського району, Житомирської області водій ОСОБА_1 , перед початком руху транспортним засобом автомобілем марки OPEL OMEGA, державний номерний знак НОМЕР_2 , нібито не врахував дорожньої обстановки, не впевнився в безпечності руху та здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки AUDI Q7, державний номерний знак НОМЕР_3 , чим завдав механічні пошкодження транспортним засобам з матеріальними збитками.

Слід зазначити, що дії водія перед початком руху та зміною його напрямку передбачені Розділом 10 Правил дорожнього руху.

Тобто, зазначений під час складення протоколу працівником поліції пункт Правил дорожнього руху не відповідає суті адміністративного правопорушення викладеній у протоколі серії ААД №270082 від 14.04.2024 року, а відтак вказаний протокол не відповідає приписам ст. 256 КУпАП, яка регламентує, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Суд звертає увагу на те, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в межах обставин та кваліфікації дій особи, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а норми Кодексу України про адміністративне правопорушення не передбачають для суду можливості самостійно перекваліфіковувати дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки суд, діючи таким чином, порушував би вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

У справах Малофєєва проти Росії (Malofeyeva v. Russia, рішення від 30.05.2013р.) та Карелін проти Росії (Karelin v. Russia, рішення від 20.09.2016 р.) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

При цьому необхідно враховувати, що у справах про адміністративні правопорушення протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ, акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), тобто обов`язковий процесуальний документ, який займає ключове положення серед інших джерел (доказів) та на підставі якого особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності.

При цьому, інші матеріали справи також містять значні розбіжності та неточності.

Зокрема, відповідно до п. 1 розділу IX «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» № 1395 від 07.11.2015 року у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються: схема місця ДТП, яку підписують учасники ДТП та поліцейський; пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності); показання технічних приладів (у разі їх наявності); показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності); інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі.

З аналізу норм ст. 124 КУпАП вбачається, що доказова база за вказаною статтею має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин:

1. керування транспортним засобом;

2. порушення ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні № 404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №270082 від 14.04.2024 року, зазначено, що ОСОБА_1 нібито керував автомобілем марки OPEL OMEGA, державний номерний знак НОМЕР_2 .

На підтвердження вказаних обставин до протоколу було долучено в якості доказів: письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також схему місця ДТП.

Проте, вказані докази жодним чином не свідчать про керування транспортним засобом автомобілем марки OPEL OMEGA, державний номерний знак НОМЕР_2 , за адресою, у день та час, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, саме ОСОБА_1 .

Зокрема, у своєму письмовому поясненні ОСОБА_3 не зазначає будь-яких відомостей про особу, яка перебувала за кермом транспортного засобу автомобіля марки OPEL OMEGA, державний номерний знак НОМЕР_2 .Також, ОСОБА_2 у своєму письмовому поясненні вказує про те, що за кермом автомобіля марки OPEL OMEGA, державний номерний знак НОМЕР_2 перебував «невідомий йому чоловік». Судом, з метою усунення будь-яких суперечностей, вказані особи викликалися для надання пояснень, але в судове засідання останні не з`явилися.

Слід також зазначити, що до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено пояснення всіх учасників пригоди та свідків, хоча згідно з протоколом серії ААД №270082 від 14.04.2024 року учасниками ДТП є два транспортні засоби і вона трапилася в межах населеного пункту у місці, яке є громадським (вулиця Київська, поблизу кафе-бару «Аль Марине»). Відеозапису події, яка мала місце 13.04.2024 року до матеріалів справи також не додано.

Таким чином, з досліджених судом доказів не можливо встановити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом автомобілем марки OPEL OMEGA, державний номерний знак НОМЕР_2 , тобто перебування останнього у статусі водія, у зв`язку з чим, він не є суб`єктом відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Суд зазначає, що судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 463/1352/16-а (провадження № К/9901/21241/18) у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин суд вважає, що суть правопорушення з кваліфікацією дій ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП є сумнівною, що є не прийнятним, оскільки суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце для сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 цього Кодексу провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 124, п. 1 ст. 247, ст.ст. 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення у його діях.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на користь держави за розгляд судом справи про адміністративне правопорушення.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Л.В.Винар