КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи 372/4136/23
Справа № 33/824/649/2024 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий в суді першої інстанції: Тиханський О.Б.
Головуючий в апеляційній інстанції: Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Матвієнко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Обухівського районного суду Київської області від 14 вересня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Обухівського районного суду Київської області від 14 вересня 2023 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

Як встановив суд, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 102196 від 28.08.2023 року, гр. ОСОБА_1 28.08.2023 року, близько 21 год. 50 хв., на пл. Шевченка 1, м.Українка, Обухівського району, Київської області, будучи причетною до ДТП, керуючи автомобілем «Land Rover Discovery», державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та проходження освідування в медичному закладі в установленому законом порядку відмовилась.

Своїми діями ОСОБА_1 порушила пункт 2.5 Правил дорожнього руху, скоївши тим самим правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подала на неї апеляційну скаргу, у якій послалася на те, що справа про адміністративне правопорушення розглядалася без її участі, оскільки з 04 вересня 2023 року вона перебувала за кордоном, про що є відповідна відмітка, а саме штампу паспорті про перетин кордону.

10 вересня 2023 року, розуміючи неможливість свого прибуття до суду, апелянткою на електронну адресу Обухівського районного суду Київської області подано клопотання про відкладення розгляду справи. Через відсутність змоги бути присутньою, ОСОБА_1 просила суд перенести розгляд справи. У той же самий час в клопотанні повідомила суд, що має бажання прийняти участь у розгляді справи.

Скаржниця зазначає, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення перебуває електронний носій інформації, що на її думку, є очевидно недопустимим доказом.

Так, 19 вересня 2023 року до Обухівського районного суду Київської області захисником ОСОБА_1 - адвокатом Карповим В.С. було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи про адміністративне правопорушення №: 372/4136/23.

Того ж дня, ОСОБА_2 було надано для ознайомлення матеріали вищевказаної справи.

Однак, з незрозумілих причин, у наданні відеозапису, який перебуває в матеріалах справи, адвокату було відмовлено з посиланням на відсутність сплати додаткового судового збору та окремої заяви про отримання копії з електронного носія.

З врахуванням наведеного, на думку скаржниці, постанова суду про визнання її винною підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю, у зв`язку із порушенням норм матеріального та процесуально права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Нечваль Я.В. апеляційну скаргу підтримали та просили про її задоволення з викладених у ній підстав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника - адвоката Нечваля Я.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши доводи скарги, повно та всебічно дослідивши матеріли справи надавши оцінку наявним доказам, як окремо так і в сукупності, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 294 КУпАП Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Дослідивши під час апеляційного розгляду докази у справі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суддя місцевого суду у порушення положень ст.ст. 245, 280 КУпАП не з`ясував повно, всебічно і об`єктивно обставини справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обґрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції виходив з того, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки остання керувала транспортним засобом та від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, відмовилася, чим порушила вимоги пункту 2.5 ПДР України.

При цьому, суд першої інстанції вважав, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 102196 від 28.08.2023 року, рапортом, диском з відеофіксацією та іншими матеріалами справи.

Однак з такими висновками суду апеляційний суд не погоджується, оскільки суд дійшов їх за неповного з`ясування обставин справи та із наданням неправильної оцінки наявним у справі доказам.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено, що керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Зі змісту постанови суду першої інстанції та матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Дослідивши наявні в матеріалах справи відеозаписи з нагрудної камери поліцейського, приходжу до висновку, що місцевим судом надано неправильну оцінку наявним у справі доказам (відеозапису з нагрудної камери поліцейського та протоколу), які не підтверджують поза розумним сумнівом ту обставину, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Land RoverDiscovery», д.н.з. НОМЕР_2 , 28.08.2023 року близько 21 год. 50 хв. на пл. Шевченка 1, м.Українка, Обухівського району, Київської області.

При перегляді відеозапису з нагрудної камери працівника поліції апеляційним судом встановлено, що відеозапис, як доказ, не підтверджує факт керування ОСОБА_1 автомобілем «Land RoverDiscovery», д.н.з. НОМЕР_2 .

Так, зокрема, з самого початку відеозапису видно, що поліція, приїхавши на виклик, веде розмову з ОСОБА_1 , яка перебуває на вулиці. Поліцейський з`ясовує обставини, що стали підставою для виклику поліції. Пояснює ОСОБА_1 , що вони отримали виклик на лінію 102 про те, що громадянка рухалась на транспортному засобі і допустила зіткнення. При цьому зазначає, що зараз є підстави вважати, що вона перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Поліцейський зазначає про те, що громадянка документи не надає, а тому буде їхати до відділку для встановлення особи.

На вказане ОСОБА_1 відповідає питанням - Яке зіткнення? Зауважує, що вона не їхала.

На диску, який наявний в матеріалах справи, міститься 7 відеозаписів.

При цьому, як на першому записі, так і на подальших записах ОСОБА_1 стверджує, що вона не керувала автомобілем, а гуляла по набережній. В ході розмови, яка зафіксована на вказаних відеозаписах, ОСОБА_1 неодноразово зазначає, що припаркувала автомобіль та після цього ним вже не керувала, не переставляла його. Однозначно заперечує факт керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

На відеозаписі «…00:32» поліцейський пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що остання запитує чого вона має його проходити. На запитання поліцейського чи вона відмовляється від огляду, знову зазначає, що не має його проходити, оскільки на машині не їхала. На інших відеозаписах суть розмови зводиться до роз`яснень поліцейським обставин справи, пропозицій пройти огляд та заперечень ОСОБА_1 обставин керування автомобілем. Зрештою, ОСОБА_3 пояснює, що приїхала, припаркувала автомобіль, потім випила та вже нікуди не їхала. На останніх за хронологією відеозаписах, працівник поліції повідомляє, що матеріали відносно вчинення ОСОБА_1 адміністративного правовопрушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП будуть направлені в суд.

Згідно п. 1.10 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

У п. 2.5 ПДР України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам слід ураховувати, що відповідальність за ст.130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Тобто, необхідною умовою притягнення до відповідальності особи є належне оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, що у свою чергу включає певну та відповідну наявність доказів, що особа керувала транспортним засобом, а не просто у ньому чи біля нього перебувала.

Як зазначено вище, відеозапис, наявний у справі, не підтверджує факт керування ОСОБА_1 автомобілем, як не підтверджує це і пояснення громадянина ОСОБА_4 , які містяться в матеріалах справи, у яких ним зазначено про те, що він бачив, як за кермом вказаного автомобіля знаходилась жінка. Вона почала свій рух з парковки, збивши бетонний гриб, проїхавшись по площі, припаркувалася на зеленій зоні, до неї підійшли інші люди і вимагали щоб вона заглушила машину. Тобто, дані свідчення не містять вказівки на те, хто саме перебував за кермом автомобіля в момент його руху.

Крім цього, до вказаних пояснень апеляційний суд відноситься критично та вважає їх неналежним доказами у справі, з огляду на те, що вказаний свідок у судовому засіданні не допитувався та не попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень.

Крім цього, наявний у справі рапорт Інспектора поліції, також, не підтверджує факт керування ОСОБА_1 автомобілем у стані сп`яніння та факт відмови від проходження нею огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, рапорти поліції не можуть слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень, на чому акцентував увагу Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 20.05.2020 року у справі № 524/5741/16-а.

Рапорт відображає однобічну позицію працівника поліції, який склав даний рапорт за наслідками складення Протоколу, тобто вже мав наперед встановлену думку щодо вчинення адміністративного правопорушення, і не може бути покладеним єдиним в основу будь-якого судового рішення, адже по суті не відображає думки особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Протокол серії ААД № 102196 сам по собі, без підтвердження його іншими наявними у справі належними та допустимими доказами, не являється доказом керування ОСОБА_1 транспортним засобом, при цьому зазначені у ньому відомості спростовуються відеозаписами з нагрудної камери поліцейського.

Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 не є водієм у розумінні п. 1.10 ПДР України, відповідно вона не несе обов`язку проходити на вимогу поліцейського в установленому законом порядку медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 з самого початку категорично заперечувала факт керування автомобілем, зазначаючи, що вона транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння не керувала, та навіть не знаходилася в автомобілі, що підтверджується наявними у справі відеозаписами, які долучені поліцейськими до матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Щодо постанови серії БАБ № 189739, якою на ОСОБА_1 накладено штраф за ненадання працівникам поліції посвідчення водія, то апеляційний суд зазначає, що ця постанова, як доказ керування ОСОБА_1 транспортним засобом, спростовується іншими доказами, дослідженими та всебічно проаналізованими апеляційним судом у їх сукупності та взаємозв`язку, які переконливо свідчать про недоведеність тієї обставини, що громадянка ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Land RoverDiscovery», державний номерний знак НОМЕР_2 , 28.08.2023 року, близько 21 год. 50 хв., на пл. Шевченка 1, м.Українка, Обухівського району, Київської області.

Необхідно зазначити, що наявна в справі копія протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД№ 486521 відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, не може бути однозначно врахований судом, як належний та допустимий доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Більш того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України.

Згідно зі ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Тобто суд, розглядаючи справу, діє виключно в межах повноважень, визначених законом.

Згідно зі ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Рішення ССПЛ у справі «Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013 ССПЛ зазначив, що у випадку коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Тобто норми чинного законодавства не дозволяють суду самостійно збирати докази, оскільки у такому разі особа буде захищатись від обвинувачення, яке висувається судом, що порушуватиме ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, суд не має права відшуковувати та долучати до матеріалів справи будь-які постанови у справах про адміністративні правопорушення або інші докази.

При цьому, слід зауважити, що в нормах КУпАП взагалі норми, які б дозволяли

суду вважати встановленими факти, що встановлені в постановах в інших справах про адміністративні правопорушення.

У свою чергу, відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Тобто факти, встановлені в постановах в інших справах про адміністративні

правопорушення, незалежно від того ким вони винесені (судом, правоохоронним органом тощо) не мають жодного преюдиційного значення для суду, що розглядає справу про адміністративне правопорушення. Натомість суд може оцінювати вказані докази на рівні зіншими доказами на основі повного об`єктивного дослідження всіх обставин конкретної справи.

Враховуючи викладені обставини у їх сукупності, висновок суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції), є необґрунтованим, оскільки наявними у справі доказами не підтверджується поза розумним сумнівом, що ОСОБА_1 є суб`єктом вчинення даного правопорушення і може бути притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

З матеріалів справи вбачається, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, якіб дали можливість констатувати, що її винуватість доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні допустимі і достатні докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, постанова судді суду першої інстанції про притягнення її до адміністративної відповідальності є незаконною та підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Обухівського районного суду Київської області від 14 вересня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - скасувати, провадження у справі закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Ю.О. Матвієнко