Справа № 605/147/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

"03" липня 2024 р. Суддя Підгаєцького районного суду Тернопільської області Горуц Р.О. розглянувши матеріали, які надійшли від сектору поліцейської діяльності №2 (м. Підгайці) відділу поліції №1 (м.Бережани) Тернопільського РУП Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого в АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається із матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №162397 від 30 березня 2024 року громадянин ОСОБА_1 , у вищевказаний день о 19 годині 00 хвилин в с.Новосілка по вул. Центральна, Підгаєцької ТГ керував транспортним засобом ВАЗ 21093 номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння обличчя, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою прилада «Драгер» та в медичному закладі, відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.2 ст.130 КУпАП.

У відповідності до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Змістом ч.1 ст.7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив, що 30 березня 2024 року його дружина автомобілем поїхала в магазин, при цьому по дорозі він їй поламався. Коли він прибув на місце, то не зміг знайти причини поломки, а тому зателефонував до знайомого на СТО, який порекомендував відбуксирувати машину до нього. Коли працівники поліції прибули на місце, де його дружині поламався автомобіль, то у ньому нікого не було, вони знаходились на вулиці. В той день він не був водієм, а тому у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння він відмовився, оскільки не був водієм та не керував транспортним засобом.

В судовому засіданні захисник Прийдун І.Б. просить закрити провадження у справі з підстав викладених у клопотанні про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Крім того, додав, що будь-яких належних, допустимих та достовірних даних стосовно того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом 30 березня 2024 року в с. Новосілка Підгаєцької ТГ, матеріали справи не містять, а тому у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення складено без встановлення винної особи. Станом на 30 березня 2024 року ОСОБА_1 не був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що приблизно в березні 2024 року у другій половині дня, до нього зателефонував особа, яка притягається до адміністративної ввідповідальності, на рахунок несправності його автомобіля ВАЗ 2109, при цьому він повідомив останньому, щоб той доставив автомобіль на СТО, з метою встановлення причини його поломки. Коли автомобіль ОСОБА_1 притягнули на СТО, то за кермом ВАЗ 2109 була особа жіночої статі.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що вона є дружиною позивача. 30 березня 2024 року в с. Новосілка вона поїхала автомобілем до магазину, при цьому дорогою він зламався. Вона зателефонувала до свого чоловіка ОСОБА_1 , який прибувши на місце, нічого не зміг зарадити. Коли вони знаходились на вулиці, то до них під`їхали працівники поліції, які вимагали у ОСОБА_1 документи, вважаючи, що саме він керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Вона говорила працівникам поліції, що автомобілем керувала саме вона. На місці поломки автомобіля, працівники поліції жодних документів не оформляли.

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , думку захисника Прийдун І.Б., дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Адміністративна відповідальність за ч.2 ст.130 КУпАП передбачена у разі повторного протягом року керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Із досліджених в судовому засіданні відеозаписів, зафіксовано, що працівники поліції під`їжджають до вищевказаного автомобіля, який був припаркований на узбіччі дороги та в якому ніхто не перебував. ОСОБА_1 в цей час знаходився неподалік автомобіля та при спілкуванні з працівником поліції не визнавав факту керування транспортним засобом. Встановлено, що незважаючи на недоведеність факту керування ОСОБА_1 вищевказаним транспортним засобом, працівник поліції запропонував останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі, на що ОСОБА_1 , відмовився.

Як пояснив ОСОБА_1 в судовому засіданні, він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законодавством порядку, так як не керував у вказаний день транспортним засобом, тобто не був водієм.

Суд вважає, що оскільки працівником поліції жодним чином не було доведено, те що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, а ним такий факт не визнається, всі наступні вимоги працівника поліції, ОСОБА_1 не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Такі висновки суду повністю узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 березня 2019 року у справі №686/11314/17.

Суд звертає увагу на те, з урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах Малофєєва проти Росії (Malofeyeva v. Russia, рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та Карелін проти Росії (Karelin v. Russia заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно до ст.251 КУпАП орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

На підтвердження наведеного, суд вважає за необхідне, зіслатися на зміст частини другої ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, та частини першої ст. 62 Конституції України, згідно якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Хоча приписи КУпАП не передбачають такої форми рішення, як обвинувальний вирок суду, саме постанова про накладення адміністративного стягнення за своєю правовою природою є тотожним процесуальним документом.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі Лучанінова проти України (рішення від 9 червня 2011 року) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку, ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням.

Таким чином, беручи до уваги те, що ч.2 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення правопорушення, за яке передбачене покарання у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, суд вважає за необхідне застосовувати стандарти Європейського Суду з прав людини, притаманні кримінальному провадженню.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення "поза розумним сумнівом". Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі "Коробов проти України"). Приймаючи до уваги дане рішення, суд керується саме цим принципом поза розумним сумнівом, зміст якого також сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України". Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, поза розумним сумнівом.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За вказаних вище обставин факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, є недоведеним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові КАС ВС від 08 липня 2020 року (справа №463/1352/16-а).

Виходячи із вищенаведеного, суд, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та думку захисника, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 7, 33-35, 130 ч.2, 221, 245, 251, 266, 283, 284 КУпАП, Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 року), Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України, МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року та зареєстрованою у Міністерстві юстиції України за №1413/27858 від 11 листопада 2015 року, ст.ст.8, 62 Конституції України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Підгаєцький районний суд Тернопільської області.

Суддя: Р. О. Горуц