ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/14274/21

Пров. №3/766/1532/24

06.03.2024 м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі головуючого судді Корольчук Н.В.

за участю:

секретаря: Комарькової Є.І.

прокурора: Гончарова В.Д.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, щодо:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

встановив:

Матеріали цієї справи надійшли в провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Корольчук Н.В. 18.08.2021 року.

01.03.2022 року м. Херсон було окуповано військами рф, внаслідок чого рішенням зборів суддів Херсонського міського суду Херсонської області від 07.03.2022 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області зупинено, проте рішенням Вищої ради правосуддя №566/0/15-23 від 30.05.2023 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області відновлено з 01.06.2023 року, а датою початку процесуальної діяльності суду визначено 12.06.2023 року.

ОСОБА_1 22.12.2020, перебуваючи у приміщенні Чорноморської митниці Держмитслужби (далі Митниця) за адресою: вул. Гоголя, 13, м. Херсон, будучи головою комісії з реорганізації Митниці, діючи всупереч вимогам п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», прийняв рішення, закріплене наказом від 22.12.2020 року №818-о «Про встановлення надбавки за виконання особливо важливої роботи».

Суд кваліфікує дії ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП як прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Суд завчасно, рекомендованим листом із повідомленням, неодноразово направляв ОСОБА_1 судові повістки про виклик у судові засідання на адресу за місцем проживання та реєстрації, які зазначені під час складання адміністративного протоколу та містяться в документах, поданих до суду стороною захисту, достовірність яких посвідчена власним підписом останнього, зокрема в договорі про надання правової допомоги. Отже, ОСОБА_1 вказав їх як адреси для отримання кореспонденції.

У неодноразово призначені судові засідання, а саме: 30.08.2021, 04.10.2021, 12.11.2021, 21.12.2021, 25.01.2022, 09.02.2022, 24.02.2022, 18.12.2023, 03.01.2024, 22.01.2024, 05.02.2024, 06.03.2024 ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать направлені на адресу проживання та реєстрації судові повістки, а також розміщенні оголошення на офіційному веб-сайті Херсонського міського суду Херсонської області.

Надані судом доручення про примусовий привід залишилися невиконаними, місцеперебування ОСОБА_1 працівникам поліції встановити не вдалося, що дає підстави для висновку про ухилення останнього від участі в судових засіданнях та умисне затягування розгляду справи, метою якого, на переконання суду, є бажання уникнути відповідальність.

Вимогами ч. 1 ст. 268 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 172-4 - 172-9 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу (ч. 2 ст. 268 КУпАП).

У той же час законодавством КУпАП встановлено строки здійснення провадження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності з метою забезпечення учасникам процесу визначеності у часі, протягом якого суд розгляне справу. Передусім такі строки слугують інтересам особи, яка зазнає заходів впливу, оскільки наявність визначеного строку дає розуміння того, скільки триватиме такий вплив. Водночас протягом такого строку особу наділено процесуальними правами та обов`язками, що дає можливість, в тому числі з використанням адміністративного ресурсу (повноважень суду щодо витребування доказів, допиту свідків тощо), представити суду доводи на захист своєї правової позиції. Добросовісна участь особи у процесі вирішення справи щодо неї полягає в активній участі в її розгляді і недопущенні зловживань наданими правами.

Недотримання строків розгляду справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований ст. 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Дотримання балансу між інтересами всіх сторін при розгляді справи покладено на суд, який, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін, також зобов`язаний дотримуватися встановлених законодавством правил та строків розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було відомо про існування судового провадження відносно нього. Проте зловживаючи своїми правами, ОСОБА_1 не вжив належних заходів, щоб дізнатись про стан судового провадження, заяв та клопотань, в тому числі про зміну місця проживання, до суду не подавав.

Безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення, якими є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Крім того, відсутність правопорушника під час розгляду адміністративних матеріалів за жодних обставин не може виступати як засіб уникнення адміністративної відповідальності особи, яка вчинила корупційне правопорушення, оскільки це буде означати про безкарність такої поведінки.

З огляду на викладене судом не встановлено поважних причин неявки ОСОБА_1 до суду для розгляду справи, а тому вважає за можливе надати оцінку фактам, викладеним у протоколі про адміністративні правопорушення, за відсутності останнього.

Прокурор в судовому засіданні підтримав складений протокол з викладених у ньому підстав, вважав, що матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. Просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, питання щодо звільнення останнього від відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до адміністративної відповідальності вирішити на розсуд суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку із адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу(ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі за текстом - Закон) особами, які для цілей цього Закону є особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, серед інших, є і державні службовці.

З огляду на те, що відповідно до наказу Митниці від 04.12.2019 року №3-о, в порядку переведення, ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу напряму реалізації правових питань та присвоєно 6 ранг державного службовця, тому на нього поширюються вищенаведені положення Закону в частині недопущення прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Встановлення наявності або відсутності в діях ОСОБА_1 складу корупційного правопорушення має відбуватись через призму оцінки норми п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону, відповідно до якої особи, зазначені у п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

- наказом Чорноморської митниці Держмитслужби від 04.12.2019 року №3-о про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника відділу з напрямку реалізації правових питань Митниці;

- наказами Державної митної служби України від 27.10.2020 року №480 «Про реорганізацію територіальних органів Держмитслужби», від 02.11.2020 року №493, відповідно до яких ОСОБА_1 було призначено головою комісії з реорганізації; наказами Чорноморської митниці Держмитслужби від 09.11.2020 року №252, від 26.11.2020 року №263, якими був затверджений персональний склад комісії з реорганізації Чорноморської митниці, до складу якого на посаді голови комісії входив ОСОБА_1 ;

- Положенням про митницю, затвердженим наказом Державної митної служби України від 23.10.2019 року №18, наказом Держмитслужби від 15.10.2019 року №11 (в редакції наказу від 25.11.2020 року №535) «Про затвердження Положення про умови та порядок виплати стимулюючих надбавок посадовим особам та працівникам митних органів», відповідно до яких ОСОБА_1 , будучи головою комісії з реорганізаії Митниці, був наділений службовими повноваженнями щодо заохочення працівників Митниці, що у тому числі реалізовуються шляхом видання наказів про встановлення усім працівникам стимулюючих виплат (надбавок), у тому числі собі;

- Повідомленням Чорноморської митниці Держмитслужби на адресу НАЗК стосовно виявлення фактів реального конфлікту інтересів у службовій діяльності посадових осіб, зокрема і ОСОБА_1 , від 17.06.2021;

- наказом Чорноморської митниці Держмитслужби від 22.12.2020 року №818-о за підписом ОСОБА_1 «Про встановлення надбавки за виконання особливо важливої роботи», відповідно до якого останньому, зокрема, було встановлено надбавку за виконання особливо важливої роботи як начальнику відділу з напряму реалізації правових питань Митниці у розмірі 425 відсотків до посадового окладу.

Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях. Реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень (ч. 1 ст. 1 Закону).

Враховуючи викладене, можна зробити висновок, що конфлікт інтересів - це конфлікт між публічно-правовими обов`язками і приватними інтересами державної посадової особи, за якого її приватні інтереси котрі, випливають з її положення як приватної особи, здатні неправомірним чином вплинути на виконання цією державною посадовою особою її офіційних обов`язків або функцій. Іншими словами, конфлікт інтересів - це ситуація, при якій службова особа, виконуючи свої обов`язки, має приватний інтерес (особисту заінтересованість), який хоча і не обов`язково призводить до прийняття неправомірного рішення або вчинення неправомірного діяння, але здатний до цього призвести. При цьому приватний інтерес не обмежується фінансовими чи матеріальними інтересами або тими інтересами, які дають службовій особі пряму особисту вигоду, в тому числі неправомірну. Це означає, що конфлікт інтересів може бути пов`язаний із цілком правомірними діями службовця як приватної особи, його належністю до громадських організацій, сімейними інтересами тощо, за умови, що ці інтереси здатні з певною вірогідністю реально спричинити неналежний вплив на виконання цією службовою особою своїх службових повноважень.

Таким чином, незважаючи на те, що далеко не кожен конфлікт між службовими повноваженнями і приватним інтересом здатен призвести до неправомірних рішень чи діянь, кожен із конфліктів інтересів здатен створити таку ситуацію у випадку, якщо не буде вчасно та належним чином задекларований, оцінений та врегульований.

Для реального конфлікту інтересів характерна наявність трьох об`єктивних компонентів: - приватний інтерес (кожен службовець при виконанні своїх повноважень повинен брати до уваги увесь спектр своїх не лише правових (юридичних), а й соціальних (приватних) відносин, які зумовлюють виникнення майнового чи немайнового інтересу. Законом не встановлюється заборон чи обмежень на наявність приватного інтересу (приватного життя), як такого. Йдеться про дотримання правил етичної поведінки службовця та відповідну оцінку приватних інтересів через призму можливого їх негативного впливу на об`єктивність прийняття рішень чи діянь службовця при реалізації своїх службових чи представницьких повноважень); - службове повноваження, представницьке повноваження; - протиріччя між ними, що впливає на об`єктивність або неупередженість рішення, діяння службової особи (наявність протиріччя встановлюється в кожному окремому випадку виконання доручення, розгляду листа, здійснення контрольного заходу тощо, шляхом порівняння повноважень та існуючого у особи приватного інтересу із подальшим визначенням можливості (неможливості) такого інтересу вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішення, вчинення діяння службовою особою. Конфлікт інтересів існуватиме у всіх випадках, коли у особи є приватний інтерес, здатний вплинути на об`єктивність чи неупередженість рішення, навіть тоді, коли рішення є об`єктивними та неупередженими і відповідають закону.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2, прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді: дискреційні повноваження - це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за таких обставин.

Методологія проведення антикорупційної експертизи, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5 «Про затвердження Методології проведення антикорупційної експертизи» визначає дискреційні повноваження як сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Ознаки дискреційних повноважень - які, зокрема: дають змогу на власний розсуд оцінювати певний юридичний факт, а також обирати одну з декількох можливих форм реагування на нього; надають можливість на власний розсуд обирати міру публічно-правового впливу щодо фізичних та юридичних осіб, його вид, розмір, спосіб реалізації; дають змогу особі обрати форму реалізації своїх повноважень; наділяють особу правом повністю або частково визначати порядок здійснення юридично значущих дій, у тому числі строк та послідовність їх здійснення.

Відповідно до ч. 4 ст. 105 Цивільного кодексу України до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи.

З досліджених судом доказів вбачається, що ОСОБА_1 , будучи головою комісії з реорганізації Митниці, був наділений службовими повноваженнями щодо заохочення працівників Митниці, що у тому числі реалізовуються шляхом видання наказів про встановлення усім працівникам стимулюючих виплат (надбавок), у тому числі собі, маючи при цьому можливість самостійно прийняти рішення про його встановлення чи не встановлення, у разі встановлення визначати його розмір (максимально допустимий, понижений, на рівні з іншими працівниками). Реалізуючи ці повноваження, ОСОБА_1 22.12.2020 року своїм наказом №818-о «Про встановлення надбавки за виконання особливо важливої роботи» встановив надбавку за виконання особливо важливої роботи собі як начальнику відділу з напряму реалізації правових питань Митниці у розмірі 425 відсотків до посадового окладу. Очевидним є те, що, з огляду на визначення приватного інтересу, закріпленого у ч. 1 ст. 1 Закону, отримання додаткової стимулюючої виплати до заробітної плати державного службовця є приватним інтересом. Отже, під час реалізації ОСОБА_1 вказаного службового повноваження у частині, що стосується його особисто, наведений вище приватний інтерес превалював над публічним інтересом, у зв`язку з чим між приватним інтересом ОСОБА_1 та його службовим повноваженням виникла суперечність. Очевидним також є те, що особа, приймаючи рішення про встановлення додаткових стимулюючих виплат собі особисто не може об?єктивно оцінити якість та складність підготовлених ним документів, терміновість виконання завдань, ініціативність в роботі.

Таким чином, при прийнятті рішення, закріпленого наказом Митниці від 22.12.2020 N818-о «Про встановлення надбавки за виконання особливо важливої роботи», у частині встановлення самому собі надбавки, у голови комісії з реорганізації Митниці ОСОБА_1 була наявна суперечність між приватним інтересом та його службовими повноваженнями, яка вплинула на об?єктивність та неупередженість прийняття ним зазначеного рішення (відсутність об?єктивного аналізу якості та складності підготовлених ним документів, терміновості виконання завдань, ініціативності в роботі), що в розумінні Закону є реальним конфліктом інтересів.

У свою чергу ОСОБА_1 прийняв відповідне рішення всупереч встановленій Законом забороні.

Оцінюючи наведені вище докази, суд приходить до висновку, що факти викладені в протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження і під час судового розгляду. Досліджені судом докази узгоджуються між собою щодо часу, місця та обставин вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, ставити їх під сумнів жодних підстав немає.

З огляду на викладене, дослідженими доказами підтверджено обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, і вони повністю доводять факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

У той же час, зважаючи на положення ч. 4 ст. 38 КУпАП, відповідно до яких адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення, слід зазначити таке.

Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, датою вчинення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення є 22.12.2020, тоді як датою його виявлення, на думку суду, є 17.06.2021 року (дата отримання НАЗК Повідомлення Чорноморської митниці Держмитслужби стосовно виявлення фактів реального конфлікту інтересів у службовій діяльності посадових осіб, зокрема і ОСОБА_1 ).

А тому саме ці дати є відправною точкою для розрахунку строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбаченихст. 38 цього Кодексу (п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП).

Отже, кінцевою датою, до якої ОСОБА_1 можна притягнути до адміністративної відповідальності є 22.12.2022 (два роки з моменту вчинення). Крім того, якщо розглядати строки, пов`язані з датою виявлення правопорушення, то кінцевою датою притягнення ОСОБА_1 до відповідальності є 17.12.2021.

Тому, не зважаючи на ту обставину, що факти, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, але суд позбавлений права на притягнення ОСОБА_1 до відповідальності у зв`язку із закінченням строків, визначених ч. 4 ст. 38 КУпАП, провадження в справі підлягає закриттю.

Керуючись ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», ст.ст. 38, 247, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 закрити у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10(десяти)днів з дня винесення постанови.

У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

СуддяН. В. Корольчук