Провадження № 3/202/520/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м. Дніпро

Суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Волошин Є.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.5 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП-

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшли адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП, які постановою від 18 січня 2024 року були об`єднані в одне провадження.

Відповідно до протоколів про адміністративне правопорушення, 22 жовтня 2023 року о 10 год. 50 хв. в м.Дніпрі, вул.Верхня, буд.7, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Land Rover д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Також, 22 жовтня 2023 року о 10 год. 50 хв. в м.Дніпрі, вул.Верхня, буд.7, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Land Rover д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1а Правил дорожнього руху, правопорушення вчинено повторно протягом року, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.5 ст.126 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. 23 листопада 2023 року, через канцелярію, подав письмове клопотання про закриття провадження по справі на підставі п.4 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення в стані крайньої необхідності. В обґрунтування клопотання зазначив, що є військовослужбовцем. Перебував на військовій службі за контрактом з 2019 по 2020 рік на посаді командира взводу польової артилерії.З початку повномасштабного вторгнення мобілізувався у лави Збройних Сил України. З 10 грудня 2022 року та наразі перебуває на посаді головного сержанта - командира гармати другого вогневого взводу самохідної артилерійської батареї самохідного дивізіону НОМЕР_2 бригади (в/ НОМЕР_3 ).Так, 22 жовтня 2023 року, виконуючи наказ на переміщення командира дивізіону, здійснював негайний переїзд з району зосередження Оріхівського району Запорізької області до Авдіївського району Донецької області.Переїзд здійснювався на автомобілі LAND ROVER FREE LANDER 2 НОМЕР_4 . Цей автомобіль придбавався на виконання військового обов`язку.На черговому блокпості на виїзді з міста Дніпро (вул. Верхня, 7) був зупинений інспекторами поліції. Ніяких порушень правил дорожнього руху ним скоєно не було, проте його попросили пред`явити водійське посвідчення.Водійського посвідчення він не мав, оскільки вимушений був сісти за кермо, коли почалася повномасштабна війна 24 лютого 2022 року.

Про складання відносно нього протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП йому стало відомо лише під час ознайомлення з матеріалами суді. Про складання такого протоколу на місці зупинки не знав, другий примірник протоколу йому не вручався. Вважав, що відносно нього було складено протокол лише за ст.126 КУпАП. Вважає, що даний протокол був складений через те, що відносно нього в базі співробітників поліції наявна інформація про кримінальну справу за ч.1 ст.309 КК України, яке було закінчено укладенням угоди між ним і прокурором 14 липня 2020 року.

Отже, отримавши наказ командира про негайну зміну напрямку бойових дій та переміщення, з метою захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, він, як військовослужбовець, повинен був сумлінно та своєчасно виконати цей наказ. І з огляду на наявні можливості та відповідну обстановку, ним було прийняте рішення про виконання наказу командира саме у той спосіб, який в подальшому став підставою для складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення, передбачених ч.5 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП.

Такі дії були вчинені ним з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному порядку, власності, правам і свободам громадян. І при цьому заподіяна шкода (порушення Правил дорожнього руху) є менш значною, ніж відвернена шкода (невиконання наказу командира, що підриває основи військової служби під час введеного в Україні воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації).

Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що небезпека вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП могла бути усунута іншими засобами, враховуючи обстановку воєнного часу та суворий обов`язок військовослужбовців дотримуватися приписів Дисциплінарного Статуту ЗСУ та виконувати накази командиру, які пов`язані з обороною України.

Дослідивши матеріали адміністративних справ, приходжу до наступного висновку.

Частиною 5 статті 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність у тому числі за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом вчинені особою повторно протягом року.

Також, відповідальність, яка передбачена ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, відповідальність за ст.126 та ст.130 КУпАП наступає в наслідок порушення вимог Правил дорожнього руху.

Відповідно до п.2.1а) Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно із п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Таким чином, саме відмова водія транспортного засобу на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаних адміністративних правопорушень повністю підтверджується протоколами про адміністративне правопорушення серії ААД №555947 від 22 жовтня 2023 року та ААД №555951 від 22 жовтня 2023 року, постановою про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення серії БАД №101960 за ч.2 ст.126 КУпАП від 30.01.2023, довідкою відділу адміністративної практики Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, відповідно до якої ОСОБА_1 посвідчення водія не має, а також даними відеофіксації даної події, що були досліджені у судовому засіданні.

Стосовно доводів ОСОБА_1 щодо його дії у стані крайньої необхідності, то вони є необґрунтованими, виходячи з наступного

Відповідно до статті 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Тобто, інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Таким чином, однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що транспортний засіб - це джерело підвищеної небезпеки, а на водія покладається величезна відповідальність не тільки за своє життя, а й за життя невизначеного кола учасників дорожнього руху та цілісність майна інших осіб.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Правопорушення, вчинені ОСОБА_1 є умисною, суспільно небезпечною дією, зважаючи на конкретні обставини справи, а тому зазначені в клопотанні обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи у зв`язку з вчинення дій особою в стані крайньої необхідності.

Суд, розглянувши клопотання, вважає, що у його задоволенні слід відмовити, оскільки правопорушення, яке вчинене ОСОБА_1 є грубим порушенням Правил дорожнього руху України, що може суттєво впливати не тільки на можливість адекватно керувати транспортним засобом, а також, стосується безпеки інших учасників дорожнього руху.

У відповідності до рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Крім того, доказів, що така небезпека не могла бути усунена іншим шляхом, наприклад шляхом передання права керування іншому військовослужбовцю (який має водійське посвідчення), пересування з військовослужбовцями на іншому транспортному засобі, або повідомлення командира про неможливість виконати його наказ через відсутність у нього права керування транспортними засобами та заміни його на іншу особу, ОСОБА_1 не надано.

Отже, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується наявними доказами, ОСОБА_1 порушив п.2.5 та п.2.1а ПДР України.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.126 КУпАП та ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Таким чином, при визначенні виду і розміру стягнення, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, вважаю за необхідне застосувати відносно нього адміністративне стягнення у межах санкції ч.5 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу на користь держави з позбавленням права керування транспортним засобом без оплатного вилучення транспортного засобу.

Статтею 40-1 КУпАП встановлено, що судовий збір упровадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесеннясудом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладання адміністративного стягнення, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.33,40-1,130,283,284 КУпАП -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення:

- за ч.5 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу на користь держави у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу;

- за ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Згідно ст.36 КУпАП накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Волошин Є.В.