КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2024 року

справа № 357/1920/24

провадження № 33/824/3160/2024

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Музичко С.Г., розглянувши справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - Харчука Олександра Петровича на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись із постановою суду захисник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій оскаржувану постанову просив скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1. ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, оскільки йому ніхто не пропонував пройти такий огляд. Окрім цього, працівниками патрульної поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення з ч. 1 ст. 130 КУпАП, не роз`яснено останньому його права передбачені ст. ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, зокрема права на захист. ОСОБА_1 не визнає своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення. З направленням на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я не ознайомлений, копії йому не вручено.

Зазначає, що наявний в матеріалах справи акт огляду не є належним доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1. ст. 130 КУпАП.

Крім того, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, оскільки, розгляд справи в суді першої інстанції відбувся без участі ОСОБА_1 , через те, що останній проходить військову службу у Збройних силах України, а саме у військовій частині НОМЕР_1 та у вказаний період знаходився в зоні активних бойових дій, що підтверджується довідкою форми №5 від 10.05.2024 року (а.с. 34) та довідкою про обставини отримання травми (поранення, контузії, каліцтва) від 31.03.2024 (а.с. 35). Про прийняття рішення дізнався лише 07.05.2024 року з листа начальника відділення адміністративної практики полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківського району УПП у Київській області, який отримала - 07.05.2024 року засобами поштового зв`язку його мати (а.с. 38).

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

За змістом положень ч. 2 ст. 294 КУпАП, строк на апеляційне оскарження постанови судді, пропущений із поважних причин, може бути поновлений особі, яка звертається із відповідним клопотанням.

Наведені заявником підстави можна визнати поважними, а тому строк на апеляційне оскарження постанови суду слід поновити.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 425889 від 18.01.2024 о 10 год 57 хв. водій ОСОБА_1 , під час руху в Київській області, м. Біла Церква, вул. Гайок, 209, керував транспортним засобом марки SKODA FABIA, державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП. Відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягне за собою адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 2, п. 4 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є:

- запах алкоголю з порожнини рота;

- порушення координації рухів;

- порушення мови, виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно з ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні підтверджується наявними матеріалами справи, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 18 січня 2024 року;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18 січня 2024 року;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 18 січня 2024 року;

- розпискою ОСОБА_3 від 18 січня 2024 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом;

- рапортом поліцейського ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП від 18 січня 2024 року;

- відеозаписом із нагрудної камери працівника поліції.

З наявного відеозапису вбачається, що працівником поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на виявлення стану сп`яніння за допомогою технічного пристрою на місці зупинки або в медичному закладі, на що останній відмовився.

Посилання скаржника на те, що працівниками патрульної поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення з ч. 1 ст. 130 КУпАП, не роз`яснено його права передбачені ст. ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, зокрема права на захист, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 425889 від 18 січня 2024 року ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що засвідчено особистим підписом останнього. Крім того, будь-яких заперечень та зауважень протокол про адміністративне правопорушення складеного щодо ОСОБА_1 не містить.

Доводи апеляційної скарги про те, що з направленням на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я не ознайомлений, а копії йому не вручено, суд апеляційної інстанції відхиляє, так як, даний довід суперечить доказам які наявні в матеріалах справи. Вбачається, що направлення на огляд водія транспортного закладу з метою виявлення стану сп'яніння містить письмову відмову ОСОБА_1 про проходження огляду, тому можна зробити висновок про ознайомлення водія транспортного засобу марки SKODA FABIA з даним направленням.

Щодо тверджень апелянта про те, що наявний в матеріалах справи акт огляду не є належним доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1. ст. 130 КУпАП, спростовуються письмовою згодою останнього з результатами проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння за виявленими ознаками.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги не спростовують факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, не впливають на кваліфікацію дій правопорушення та не можуть бути підставою для скасування постанови суду.

Даючи оцінку обставинам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях апелянта складу адміністративного правопорушення, ним не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною, вмотивованою, підстав для її скасування апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника ОСОБА_1 - Харчука Олександра Петровича про поновлення строку задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_1 - Харчуку Олександру Петровичу строк на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Харчука Олександра Петровича залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя