Справа № 346/22/22
Провадження № 33/4808/375/24
Категорія ст.173-2 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Челій-Пушкар О.І. та представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Гринів Я.В.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Гринів Я.В. на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 березня 2024 року, якою провадження по справі щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення,-

в с т а н о в и в :

Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 березня 2024 року провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито на підставі ст.247 п.1 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №838090 від 24.12.2021 р., ОСОБА_1 25.05.2021 року близько 17 год. в АДРЕСА_2 вчинив відносно свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , домашнє насильство, а саме: умисні дії фізичного та психологічного характеру, що полягали у залякуванні, примушування говорити неправдиві речі на диктофон, а також ударів по сідниці, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №436007 від 24.12.2021 р., ОСОБА_1 13.05.2021 року близько 15 год. в АДРЕСА_2 , вчинив відносно свого малолітнього сила ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , домашнє насильство, а саме: фізичне насильство, вдарив ногою по нозі, а також психологічного характеру, що виразились у погрозах та залякуванні, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_2 адвокат Гринів Я.В. просить скасувати постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 березня 2024 року, винести нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а провадження у справі закрити на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованих адміністративних правопорушень. Зокрема вказує, що з аналізу положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року слідує, що під домашнє насильство, зокрема, психологічного та фізичного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному та фізичному здоров`ю іншого члена сім`ї. Стверджує, що з дослідженого судом аудіо запису (диск був долучений представником потерпілої) чути розмову, відповідно з якої другорядно підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насилля на регулярній основі, в тому числі за обставин, що викладені в протоколах про адміністративні правопорушення серії ВАБ №838090 від 24.12.2021 та серії ВАВ №436007 від 24.12.2021. Таким чином, суд безпідставно не взяв до уваги зазначений доказ.

Посилається на необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо відсутності у ОСОБА_1 умислу на вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру. Вважає, що наявні в матеріалах об`єднаної адміністративної справи письмові докази: протокол допиту малолітнього потерпілого у присутності його законного представника від 07.06.2021, висновок експерта №92 від 27.05.2021, психологічне дослідження від 09.06.2021, а також показання свідків у судовому засіданні, показання ОСОБА_2 в своїй сукупності дозволяють дійти висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованих адміністративних правопорушень. Зазначені письмові докази є логічними, послідовними та узгоджуються між собою, відсутні обставини, які б суперечили фактичним обставинам подій адміністративних правопорушень.

Не погоджується з висновком суду про те, що сприйняття протоколу про адміністративне правопорушення як доказу винуватості особи є порушенням принципу верховенства права. Вважає, що протоколи про адміністративне правопорушення можуть та повинні визнаватися доказами у справі про адміністративне правопорушення, а їх зміст повинен бути сприйнятий через призму інших доказів у справі, яких в межах даної справи вдосталь.

Водночас зазначає, що описані в протоколах про адміністративне правопорушення події мали місце 13.05.2021 та 25.05.2021 і на день розгляду справи про адміністративне правопорушення Коломийським міськрайонним судом сплив строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційної інстанції:

- захисник ОСОБА_1 адвокат Челій-Пушкар О.І. просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, постанову суду залишити без змін;

- представник потерпілої ОСОБА_2 адвокат Гринів Я.В. просила скасувати постанову суду першої інстанції та винести нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню і постанову суду необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України").

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що при доказуванні вчиненого правопорушення мають бути встановлені обставини, які належать до події правопорушення, яка розуміється як елемент об`єктивної сторони складу правопорушення, що відбувається у певному часі, місці та певним способом. Спосіб вчинення правопорушення є обов`язковим елементом предмету доказування по кожному провадженню, оскільки дозволяє встановити які саме дії були вчинені правопорушником та призвели до певних протиправних наслідків.

Крім того, при доказуванні правопорушення також має значення встановлення суб`єктивної сторони правопорушення, яка полягає у з`ясуванні форми вини, мотиву, яким керувався правопорушник, вчиняючи правопорушення, та мети, яку він намагався досягти певними протиправними діями.

Відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення даних про спосіб вчинення правопорушення, форму вини правопорушника, мотив та мету вчинення правопорушення, протиправні наслідки, які були спричинені чи могли бути спричиненні правопорушенням, свідчить про неконкретність обвинувачення, порушує право особи, яка обвинувачується у вчиненні правопорушення на організацію ефективного захисту своїх інтересів.

Неконкретність висунутого обвинувачення не дозволяє суду встановити обставини правопорушення, які мають істотне значення для розгляду справи та вирішення питання про доведеність вини правопорушника, оскільки суд розглядає справу тільки в межах висунутого обвинувачення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

В рішенні у справі «Абрамян проти Росії» Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

В цьому ж рішенні Суд нагадав, що надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №436007 від 24.12.2021 р., ОСОБА_1 13.05.2021 року близько 15 год. в АДРЕСА_2 , вчинив відносно свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , домашнє насильство, а саме: фізичне насильство, вдарив ногою по нозі, а також психологічного характеру, що виразились у погрозах та залякуванні.

Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №838090 від 24.12.2021 р., ОСОБА_1 25.05.2021 року близько 17 год. в АДРЕСА_2 вчинив відносно свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , домашнє насильство, а саме: умисні дії фізичного та психологічного характеру, що полягали у залякуванні, примушування говорити неправдиві речі на диктофон, а також ударів по сідниці.

Разом з тим, формулювання обвинувачення у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки не є конкретним та не містить всіх необхідних ознак, які повинні бути вказані в обвинуваченні.

Положеннями ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Тобто, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно, в чому саме полягало психологічне насильство, а також вказати яка шкода заподіяна або могла бути заподіяна фізичному чи психологічному здоров`ю, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим.

Відповідно до ч. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності.

фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру;

економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Зі змісту протоколів про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що 13.05.2021 року вчинив відносно свого сина ОСОБА_3 фізичне насильство, вдарив ногою по нозі, та психологічного характеру, що виразились у погрозах та залякуванні, а також 25.05.2021 року умисні дії фізичного та психологічного характеру, що полягали у залякуванні, примушування говорити неправдиві речі на диктофон, а також ударів по сідниці.

Проте, в протоколах про адміністративне правопорушення не конкретизовано спосіб вчинення правопорушення ОСОБА_1 , мотиви, які спонукали його до вчиненні правопорушення, не зазначено наслідків його дій відповідно до диспозиції ст. 173-2 КУпАП.

Вищевказане свідчить про те, що протокол про адміністративне правопорушення носить суперечний, непослідовний характер та містить недостатні дані для розуміння суті висунутого обвинувачення та організації ефективного захисту.

Крім того, зі змісту матеріалів провадження вбачається, що правовою підставою для складання відповідних протоколів про адміністративне правопорушення була постанова дізнавача СД Коломийського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області Якібчук О.І. про закриття кримінального провадження №0000130 від 27 травня 2023 року.

Зокрема, зі змісту постанови дізнавача СД Коломийського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області Якібчук О.І. про закриття кримінального провадження №0000130 від 27 травня 2023 року вбачається, що 26.05.2021 року до Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області поступила протокол-заява від ОСОБА_2 про те, що 25.05.2021 року близько 17:00 год. колишній чоловік ОСОБА_1 наніс удар в ділянку ноги та обличчя неповнолітньому сину ОСОБА_3 , чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження.

Кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Вищевказана постанова носить формальний характер, оскільки не містить належного обґрунтування щодо відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, не містять даних, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, не містить викладення фактів, які були встановлені дізнавачем під час проведення досудового розслідування.

Копію даної постанови та копії матеріалів кримінального провадження направлено в відділ превентивної діяльності Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області для вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї.

Зі змісту доводів сторони захисту вбачається, що вищевказана постанова про закриття кримінального провадження не була оскаржена ОСОБА_2 в судовому порядку.

До матеріалів справи долучені копії письмових доказів, які були отриманні під час проведення досудового розслідування, внесене до ЄРДР кримінального провадження №0000130 від 27.05.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Разом з тим, вищевказані копії документів, які були здобуті у іншому кримінальному проваджені, не завірені в установленому законом порядку, що свідчить про недопустимість їх використання як доказів вини у вчиненні правопорушення у даному провадженні.

Зокрема, з висновком експерта Коломийського міжрайонного відділення обласного бюро судово-медичної експертизи № 92 від 27.05.2021, з якого вбачається, що на момент проведення судово-медичної експертизи (обстеження) у ОСОБА_4 було наявне тілесне ушкодження у вигляді синця в ділянці передньої поверхні лівого стегна. Найбільш обґрунтований строк утворення наявного тілесного ушкодження є проміжок часу, приблизно, 10-14 діб від моменту проведення судово-медичної експертизи (огляду). Характер, морфологія та розташування наявного тілесного ушкодження не виключає можливості його спричинення як внаслідок локальної дії тупого предмету на ділянку лівого стегна потерпілого, так і внаслідок його падіння з вертикального чи близького до нього положення тіла, з ударом ним до твердої поверхні площини місця падіння(т.2 а.с.30-31).

Апеляційний суд вважає, що копія вищевказаного висновку судово-медичної експертизи не може доводити вчинення правопорушення ОСОБА_1 , оскільки твердження про заподіяння потерпілому ОСОБА_3 тілесного ушкодження у вигляді синця в ділянці передньої поверхні лівого стегна явно виходить за межі висунутого обвинувачення.

За змістом рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 серпня 2021 року, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_1 , відмовлено (т.1 а.с. 40-41).

Вищевказане рішення суду свідчить про наявність певних конфліктних відносин між ОСОБА_2 та її колишнім чоловіком ОСОБА_1 і не доводить вчинення останнім правопорушень.

Відповідно до психологічної характеристики психоемоційного стану дитини та сімейних відносин від 27 липня 2021 року, що була видана на запит ГУНП в Івано-Франківській області Центром психологічної допомоги дітям "Серденько", з якої вбачається, що рекомендована корекційна робота психолога, спрямована на покращення психоемоційного стану дитини, у характеристиці зазначено, що батько сприймається дитиною негативно, дитина пригадала два випадки фізичного насильства з боку батька, відмовляється спілкуватися з татом, оскільки боїться, що той знову його битиме (т.1 а.с.14-15).

Вищевказана характеристика не може бути визнана доказом, який підтверджує винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, оскільки зазначені в ній дані за своїм правовим змістом є письмовими показаннями з чужих слів, які були надані особами, що не допитувались у судовому засіданні.

Разом з тим, з пояснень ОСОБА_1 в суді першої інстанції вбачається, що син йому скаржився на те, що його вдома б`ють, щоб він не спілкувався з ним. Зокрема, бабуся ОСОБА_5 чинить на нього тиск, б`є його ременем. Колишня дружина, мати дітей ОСОБА_6 налаштовує дітей проти нього. При цьому жодних залякувань, фізичного чи психологічного насильства щодо сина він не чинив, любить своїх дітей і піклується про них.

Згідно з поясненнями в судовому засіданні ОСОБА_2 , матері малолітнього ОСОБА_7 , 13.05.2021р. близько 19.00 року її колишній чоловік ОСОБА_1 повернув сина додому. При спілкуванні син ОСОБА_8 повідомив їй, що тато заставляв його говорити неправдиві речі на мобільний телефон «я не хочу жити разом із мамою», «я маму не люблю» після чого показав синець на нозі. 25.05.2021 року ОСОБА_1 знову брав дітей для проведення дозвілля, та син ОСОБА_8 приїхавши додому в сльозах розповідав , що бабуся ОСОБА_9 била долонями по обличчю, а тато вдарив по сідницях, через те, що син ОСОБА_8 не хотів говорити неправдиві речі з приводу її як матері. Після чого звернулась в поліцію.

Апеляційний суд вважає, що пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 носять суперечливий, взаємовиключний голослівний характер та не підтверджуються належними та допустимими доказами по справі.

Суд першої інстанції вказав,, що до матеріалів справи ОСОБА_1 долучено диск із відеозаписом події, яка мала місце 25.05.2021 року, на якому міститься два аудіо записи та два відеозаписи, які досліджені в судовому засіданні.

Суд обґрунтовано визнав цей доказ неналежним та недопустимим, оскільки зафіксовані відеозаписом події, не стосуються висунутого обвинувачення та пов`язані із конфліктом, який виник між сином ОСОБА_10 ОСОБА_8 та його бабусею ОСОБА_11 .

Суд також прийшов до обґрунтованого висновку про недопустимість використання в якості доказу диску із аудізаписом розмов неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_12 , з мамою ОСОБА_2 , оскільки запис є нечітким та нерозбірливим, що позбавляє можливості встановити зафіксовані ним події та час, коли вони відбувались.

Апеляційний судл вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що між батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_13 існують неприязні стосунки та наявність спору щодо визначення способів участі батька у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що у рішеннях від 30.05.2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20.09.2016 року у справі № 926/08 «Карелін проти Росії» Європейський суд з прав людини зауважив, що «…при розгляді справи суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод...».

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Кобець проти України» зазначено, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що досліджена судом сукупність доказів не дозволяє прийти до висновку поза розумним сумнівом про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що діючий закон про притягнення особи до адміністративної відповідальності, містить тільки одну правову підставу для визнання особи невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому суд правильно закрив провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається і постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що відповідно до вимог Конвенції з прав людини розгляд кримінального провадження повинен відбутися у розумні строки, які визначаються складністю справи, поведінкою учасників судового засідання, значущістю питання та іншими обставинами, які об`єктивно можуть впливати на тривалість розгляду кримінального провадження.

Так, недотримання строків розгляду кримінальних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що розумним, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Критеріями для визначення розумності строків під час провадження є його складність та поведінка учасників провадження; спосіб здійснення судом своїх повноважень.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, враховуючи, що у даному випадку звинувачення у вчиненні домашнього насильства стосувалось захисту інтересів малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повинен був діяти з більшою відповідальністю, зосередити свої зусилля на дотриманні вимог щодо розумного строку розгляду провадження та прийняти у цьому напрямку відповідні ефективні заходи.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Гринів Я.В. залишити без задоволення.

Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 березня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв