"26" грудня 2024 р. Справа № 363/4368/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею було призначено суддю Рукас О.В.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 277916 від 22.08.2024 року вбачається, що 22.08.2024 року о 21 год. 00 хв. у с. Демидів Вишгородського району Київської області на вул. Шевченка, 11, водій ОСОБА_1 , керуючи мопедом Вайпер YB 50 QT-15, був виявлений працівниками поліції з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

З метою встановлення факту перебування у стані алкогольного сп`яніння, працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я. Від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. З довідки військової частини НОМЕР_1 № 2840 від 15.10.2024 року (а.с.32) судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 у зв`язку з чим не має можливості особисто брати участь у судових засіданнях. Судовий розгляд проводився за участі захисника ОСОБА_1 адвоката Дяченко Л.Л.

У свою чергу, захисником Дяченко Л.Л. висловлено заперечення проти складеного протоколу про адміністративне правопорушення та проти притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. В обґрунтування заперечень стороною захисту було зазначено наступне.

Захисником зазначено, що наявні у матеріалах справи докази не є належними, допустимими, достовірними та такими, що «поза розумним сумнівом» свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Додані до протоколу записи з нагрудної камери працівника поліції та портативного відеореєстратора не містять кадрів, на яких вбачалося б виконання ОСОБА_1 функцій водія, тобто здійснення ним керування транспортним засобом. Самі відеозаписи не відображають порушення ОСОБА_1 вимог ПДР України, що давало б працівникам поліції підстави для його зупинки. Крім того, відеозаписи не є безперервними, що свідчить про порушення працівниками поліції вимог законодавства, а відповідно не можуть вважатися допустимими доказами.

Додана до матеріалів справи постанова Серія ЕНА № 2891680 від 22.08.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП складена о 21 год. 57 хв., тобто після складання спірного протоколу.

Примірник протоколу, наявний у ОСОБА_1 не містить даних, які б свідчили про порушення ним ПДР України та притягнення його до адміністративної відповідальності. У свою чергу, примірник протоколу, вручений ОСОБА_1 , не відповідає примірнику, що наявний у матеріалах справи, оскільки примірник ОСОБА_1 не містить зазначення найменування органу поліції, звання, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол, зазначення місця скоєння адміністративного правопорушення, суті правопорушення, опису установлених обставин, роз`яснення прав та обов`язків, підписів працівників поліції, особи, яка притягається до відповідальності. Крім того, з порушенням вимог законодавства оформлений і акт огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Захисником зазначено, що працівниками поліції було дезінформовано ОСОБА_1 щодо відповідальності за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим він відмовився від проходження огляду.

На додаток до цього, ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі шляхом вручення письмового направлення.

З урахуванням вищевикладеного, захисник Дяченко Л.Л. просила провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судове засідання також з`явилися працівники поліції Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, які здійснювали складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а саме старший сержант поліції ОСОБА_2 та капітан поліції ОСОБА_3 .

Працівниками поліції було надано пояснення, в яких зазначено, що 22.08.2024 року о 21 год. 00 хв. на службовому автомобілі вони здійснювали патрулювання території с. Демидів Вишгородського району Київської області. У цей час по вул. Шевченка їм назустріч їхав мопед, водій якого здійснював керування транспортним засобом без шолому. У зв`язку з цим працівниками поліції було ввімкнено проблискові маячки та зупинено транспортний засіб. Під час перевірки документів водія було встановлено особу останнього, яким виявився ОСОБА_1 . Крім того, працівниками поліції було встановлено відсутність у ОСОБА_1 права керування транспортними засобами відповідної категорії, а також наявність ознак алкогольного сп`яніння у виді запаху алкоголю з порожнини рота.

Працівники поліції неодноразово запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, так і в спеціальному медичному закладі, а також роз`яснено, що у випадку відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відносно нього буде складено протокол за ст. 130 КУпАП. Однак від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився. У подальшому працівниками поліції було складено відносно ОСОБА_1 протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, винесено постанову за ч. 2 ст. 126 КУпАП, ознайомлено з їх змістом, вручено копії. Працівники поліції зазначили, що не виключають наявність розбіжності між примірниками протоколів, оскільки при заповненні оригіналу весь текст з технічних причин міг не відобразитися на копії документа. Однак при цьому працівники поліції зазначили, що ОСОБА_1 був особисто ознайомлений з оригіналами всіх складених документів, читав їх та ставив підписи на них, жодних зауважень та заперечень в нього не було. Крім того, працівники поліції зазначили, що ОСОБА_1 був відсторонений від керування транспортними засобами, після чого за допомогою сили своїх рук покотив мопед додому.

Працівники поліції зазначили, що протягом всього часу у ОСОБА_1 не було жодних заперечень, зауважень ані щодо факту керування транспортним засобом, ані щодо факту наявності ознак алкогольного сп`яніння, ані щодо вживання алкогольних напоїв, а також щодо відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Натомість ОСОБА_1 особисто підтвердив факт вживання алкогольних напоїв, про що власноруч зазначив в протоколі пор адміністративне правопорушення. Протягом всього спілкування ОСОБА_1 вільно та добровільно всі зазначені обставини підтвердив.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

З метою встановлення факту перебування водія у стані алкогольного сп`яніння у п. 2.5 ПДР України зазначається, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За порушення вищезазначених вимог ПДР України ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З аналізу диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вбачається, що об`єктивна сторона такого адміністративного правопорушення містить діяння, яке, зокрема, відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому у п. 27 ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 зазначається, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Враховуючи вищезазначені вимоги повного та всебічного дослідження обставин, фактів вчинення адміністративного правопорушення, то суд доходить до висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, повинні містити належні, допустимі, достовірні та достатні докази факту керування особою транспортним засобом, тобто виконання нею функцій водія під час руху такого засобу. Такий факт встановлюється на основі будь-яких відомостей, які відповідно до чинного законодавства можуть вважатися доказами.

Одночасно з цим відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП особа, яка здійснює керування транспортним засобом, відмовляється від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Тобто поруч з керуванням транспортним засобом повинен бути доведений факт, що особа, яка керувала транспортним засобом, відмовилася від проходження огляду. Порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння визначається у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі по тексту Інструкція № 1452/735), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду від 17.12.2008 № 1103 (далі по тексту Порядок № 1103).

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, можливо лише за умови, якщо судом під час судового розгляду на основі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів буде встановлено, що особа, яка здійснювала керування транспортним засобом, відмовилася від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 277916 від 22.08.2024 року вбачається, що складовою частиною інкримінованого ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є факт здійснення ним 22.08.2024 року о 21 год. 00 хв. у с. Демидів Київської області на вул. Шевченка керування мопедом Вайпер YB 50 QT-15.

У матеріалах справи наявний DVD-R диск (а.с. 7), на якому містяться 7 файлів з відеозаписами: «VID22F-00-0033» тривалістю 01 хв. 50 сек., «VID24F-00-0034» тривалістю 01 хв. 35 сек., «VID40F-00-0035» тривалістю 00 хв. 24 сек., «VID26F-00-0038» тривалістю 02 хв. 33 сек., «VID17F-00-0039» тривалістю 00 хв. 09 сек., «WhatsApp Video 2024-08-23 at 09.36.51» тривалістю 01 хв. 00 сек., «WhatsApp Video 2024-08-23 at 09.36.59» тривалістю 01 хв. 00 сек.

Перші п`ять відеозаписів зроблені на нагрудну камеру працівників поліції, два останні на портативний відеореєстратор, розміщений в службовому транспортному засобі працівників поліції. Обставини та події, зафіксовані на відеозаписах, за датою, часом та місцем узгоджуються з тими, що розглядаються в межах даної справи, а в сукупності відеозаписи дають можливість відтворити хронологію всієї події, утворили логічну, послідовну картину вчинення ОСОБА_1 діяння, що містить ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З відеозаписів підтверджується, що 22.08.2024 року о 20 год. 57 хв. працівниками поліції у с. Демидів Вишгородського району Київської області було зупинено мопед Вайпер YB 50 QT-15, під керуванням ОСОБА_1 . З відеозаписів підтверджується здійснення ОСОБА_1 технічний функцій водія транспортного засобу приведення мопеду до руху, здійснення керування ним та припинення руху на вимогу працівників поліції. При цьому з відеозаписів слідує, що одразу після зупинки мопеду під керуванням ОСОБА_1 у мопеда працював двигун та горіли фари, що свідчить про перебування мопеду в працюючому стані та виключає версію щодо штовхання транспортного засобу фізичною силою ОСОБА_1 .

Крім того, з відеозаписів підтверджується, що ОСОБА_1 здійснював керування мопедом без відповідного захисного спорядження шолому.

Крім того, на відеозаписі «VID24F-00-0034» (01 хв. 11 сек.) безпосередньо видно, що при завантаженні працівником поліції відеозапису з портативного відеореєстратора, розміщеного в службовому транспортному засобі, відображається фрагмент відеозапису, на якому ОСОБА_1 на вказаному мопеді проїжджає повз автомобіль працівників поліції, після чого останні розвертаються та за допомогою проблискових маячків зупиняють мопед під керуванням ОСОБА_1 .

В аспекті цього суд також звертає увагу, що протягом всього часу спілкування працівники поліції зверталися до ОСОБА_1 як до водія транспортного засобу, зазначали про порушення ним вимог ПДР України при керуванні транспортним засобом, вимагали від нього проходження огляду на стан сп`яніння як від водія транспортного засобу. Однак протягом всього часу ОСОБА_1 жодного разу не заперечив факт керування вказаним мопедом, а навпаки своєю поведінкою та спілкуванням з працівниками поліції підтвердив, що керував транспортним засобом.

Крім того, суд звертає увагу на суперечливість позиції сторони захисту в частині заперечення факту керування мопедом, оскільки з початку сторона захисту зазначає про відсутність доказів керування ОСОБА_1 мопедом, а одразу після цього зазначає про відсутність законних причин для зупинки ОСОБА_1 , який начебто не керував транспортним засобом.

У п. 5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису від 18.12.2018 року № 1026 зазначається, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Разом з тим, у п. 1 Розділу 1 цієї ж Інструкції встановлено, що ця Інструкція регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів.

З наведеного слідує, що положення вказаної Інструкції не мають жодного відношення до процесу доказування в межах провадження у справах про адміністративне правопорушення, зокрема, не визначає ані порядок отримання доказів, ані їх види, характер, ані процесуальне джерело отримання, а лише визначає нормативно-технічні особливості використання працівниками поліції технічних пристроїв, за допомогою яких можуть бути отримані докази, що відповідно до ст. 251 КУпАП використовуються в межах провадження у справах про адміністративні правопорушення. Тим більше ані приписи Інструкції, ані приписи КУпАП не містять вказівки на те, що Інструкція № 1026 своїм нормативним регулюванням також стосується порядку провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У свою чергу положення ст. 251 КУпАП не забороняють і не обмежують суд, як орган влади, уповноважений у даному випадку досліджувати та оцінювати надані докази, покладати в основу судового рішення неповні, короткі відеозаписи. Навпроти, положення чинного законодавства визначають доказом, зокрема, всі ті відеозаписи, які містять у собі інформацію, що підлягає встановленню в межах справи.

Тому неповнота відеозапису з нагрудної камери працівників поліції може свідчити про порушення ними вимог Інструкції № 1026, однак не свідчить про те, що даний відеозапис не може бути використаний як доказ в межах справи, якщо на ньому зафіксовані відомості, обставини та факти, що мають значення для цієї справи. Тим більше вказані обставини не свідчать про те, що відеозапис отриманий з порушенням встановленого законодавством порядку з неналежного джерела, неналежним суб`єктом тощо.

У будь-якому випадку неповнота відеозаписів та відсутність безперервної відеофіксації, на які посилалася сторона захисту, не є тим істотним порушенням, що якось вплинуло на встановлення належності обставин і подій та їх учасників, співставлення їх з обставинами даної справи.

Крім того, у матеріалах справи міститься постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 2891680 від 22.08.2024 року, з якої вбачається факт притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме за фактом здійснення ним 22.08.2024 року о 21 годині у с. Демидів Київської області на вул. Шевченка керування мопедом Вайпер YB 50 QT-15, не маючи при цьому права керування даним транспортним засобом.

Вказана постанова ОСОБА_1 не оскаржувалася, набрала законної сили, відповідно обставини та факти, встановлені працівниками поліції при винесенні постанови, є юридично встановленими та не оскарженими. Відповідно з цієї постанови також підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Доводи сторони захисту щодо розбіжності часу керування транспортним засобом, що міститься у протоколі про адміністративне правопорушення та у постанові серії ЕНА № 2891680 від 22.08.2024 року, суд не бере до уваги, оскільки з відеозаписів з нагрудної камери працівників поліції вбачається, що факт керування ОСОБА_1 мопедом за відсутності права керування ним, був виявлений працівниками поліції після його зупинки та виявлення ознак правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Таким чином, «поза розумним» сумнівом суд приходить до висновку про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Будь-яка інша версія по іншому «поза розумним сумнівом» не пояснює обставини та події, що зазначені у протоколі.

Щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У свою чергу у п. 3 цього ж розділу цієї ж Інструкції зазначається, що ознаками алкогольного сп`яніння є запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до п. 6, 7 Розділу І Інструкції № 1452/735 огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Конкретний порядок проведення поліцейським огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу визначається у Розділі ІІ Інструкції № 1452/735.

Таким чином суд приходить до висновку, що чинним законодавством передбачено конкретний порядок проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, що у свою чергу передбачає конкретний алгоритм дій працівників поліції у разі встановлення наявності у водія транспортного засобу передбачених чинним законодавством ознак алкогольного сп`яніння. Вказаний алгоритм передбачає першочергове проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції за допомогою спеціального технічного засобу, а вже у разі незгоди особи на проходження такого огляду чи висловлення нею заперечень щодо результатів такого огляду, то огляд на стан сп`яніння проводиться у спеціальному медичному закладі, направлення та доставлення до якого водія забезпечується працівниками поліції.

При дослідженні відеозаписів з нагрудної камери працівників поліції («VID22F-00-0033», «VID24F-00-0034», «VID40F-00-0035», «VID26F-00-0038», «VID17F-00-0039») судом встановлено, що працівниками поліції було виявлено в ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння. При цьому сам ОСОБА_1 факт вживання алкогольних напоїв не заперечував.

Працівники поліції неодноразово запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, так і в спеціальному медичному закладі КНП «Вишгородська ЦРЛ» ВМР. При цьому працівники поліції на питання ОСОБА_1 зазначили, що у випадку його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, відносно нього так само буде складено протокол за ст. 130 КУпАП. Однак, не зважаючи на це, ОСОБА_1 зазначив, що відмовляється як від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, так і в спеціальному медичному закладі.

З відеозаписів спростовуються доводи сторони захисту щодо дезінформування працівниками поліції ОСОБА_1 про відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Крім того, з відеозаписів спростовуються доводи сторони захисту щодо того, що працівники поліції не запропонували ОСОБА_1 пройти огляд у медичному закладі. Ані положення КУпАП, ані положення Інструкції № 1452/735 не містять жодних вимог про направлення до медичного закладу шляхом вручення письмового направлення. Факт вимоги працівника поліції до водія пройти огляд у медичному закладі, як і факт відмови водія від проходження такого огляду не пов`язується виключно з наявністю письмового направлення.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_1 відмовився від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

У Постанові ККС ВС від 21.02.2018 року у справі № 701/613/16-к було зроблено висновок, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд звертає увагу, що відомості у протоколі про адміністративне правопорушення щодо того, що ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, є за своєю сутністю висуненням обвинувачення, що здійснюється органом (посадовою особою), уповноваженою на складення протоколу про адміністративне правопорушення. Тому таке обвинувачення поза розумним сумнівом має бути підтверджено або спростовано у судовому засіданні шляхом дослідження всіх наданих належних, допустимих та достовірних доказів. При цьому доведення цього факту поза розумним сумнівом буде означати можливість для суду зробити категоричний висновок, що версія, зазначена в обвинуваченні, є єдиною розумною версією, яка виключає будь-які обґрунтовані сумніви.

За результатами розгляду справи та дослідження матеріалів справи суд вважає інкриміноване обвинувачення обґрунтованим, розумним, послідовним, таким, що логічно узгоджується зі встановленими обставинами та фактами, а також таким, що безумовно та беззаперечно підтверджується наданою сукупністю належних, достовірних, допустимих доказів, які виключають будь-який обґрунтований сумнів та інші версії розвитку подій, логічно пояснюють висунуте обвинувачення.

Доводи щодо розбіжностей між оригіналом протоколу та його примірником, що був вручений ОСОБА_1 , суд не сприймає як такі, що свідчать про істотне порушення вимог законодавства та істотно вплинули на можливість реалізації ОСОБА_1 свого права на захист. Судом встановлено, що вказані розбіжності полягають не в тому, що в оригіналі та примірнику протоколу записана різна інформація, а в тому, що в примірнику протоколу не відбилася частина інформації, що міститься в оригіналі протоколу. Вказаний недолік, як було пояснено працівниками поліції, міг бути наслідком технічних причин.

Разом з тим, з матеріалів справи, у тому числі з відеозаписів, вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлювався зі змістом оригіналу протоколу, особисто його читав, писав пояснення та підписав, будь-яких заперечень та зауважень у нього не було. Так само у ОСОБА_1 не було будь-яких зауважень щодо змісту врученого йому примірника протоколу про адміністративне правопорушення. У будь-якому випадку відсутність частини інформації в примірнику протоколу не вплинуло на реалізацію ОСОБА_1 права на захист, зокрема, не вплинуло на усвідомлення ним суті пред`явленого обвинувачення, його меж та обсягу, а також не вплинуло на можливість захисту від цього обвинувачення.

У кінцевому підсумку вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 277916 від 22.08.2024 року, складений у присутності ОСОБА_1 та особисто ним підписаний; зауважень та заперечень щодо протоколу та відомостей, викладених у ньому, не виявлено; містить пояснення ОСОБА_1 , в яких він підтверджує факт вживання алкоголю, відмову від проходження огляду на стан сп`яніння та відсторонення його від керування транспортними засобами;

- наявними у матеріалах справи відеозаписами, що записані у файли на диск (а.с. 7), з яких судом встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, факт його відмови від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння;

- постановою про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 2891680 від 22.08.2024 року, з якої вбачається факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння та направленням на огляд водія транспортного засобу від 22.08.2024 року, в яких зафіксовано підстави для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння;

- водійським посвідченням ОСОБА_1 , з якого вбачається наявність у нього права керування транспортними засобами.

Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

За таких обставин, на підставі вищевикладених норм закону, суд вважає докази, що містяться в матеріалах справи, належними і допустимим та такими, що доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова ОСОБА_1 , як особи, що керувала транспортним засобом, від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 та ч. 1 ст. 34 КУпАП обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 та ч. 1 ст. 35 КУпАП обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 23, 33 КУпАП при призначенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність і вважає, що оскільки адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, стягнення слід призначити у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено таке стягнення, на користь держави стягується судовий збір, розмір якого відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» становить 0,2 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Внаслідок цього з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 23, 33, 34, 35, 130, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області на протязі десяти днів.

Суддя О.В. Рукас