Номер провадження: 33/813/1605/24
Номер справи місцевого суду: 946/3738/24
Головуючий у першій інстанції Бурнусус О.О.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Кострицький В.В., за участю: секретаря судового засідання Пухи А.М., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Ларченко Ірини Миколаївни, в інтересах ОСОБА_1 по адміністративному правопорушенню передбаченому ч. 5 ст. 126 КУпАП у відкритому судовому засіданні на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 травня 2024 року , -

В С Т А Н О В И В:

Короткий виклад обставин справи

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу, стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн..

Згідно з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 536853 від 01.05.2024 року, складений відносно ОСОБА_1 , в якому зазначено, що 01.05.2024 року о 14 годині 17 хвилин водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом DAF XF 150.460, номерний знак НОМЕР_1 по автодорозі М-15 Одеса-Рені на Бухарест 195 км будучи позбавленим права керування транспортними засобами згідно постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.02.2024 року (справа № 490/818/24), вчинено повторно протягом року.

Короткий виклад вимог та доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаною постановою адвокат Ларченко Ірина Миколаївна подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 травня 2024 року скасувати та провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що висновок суду першої інстанції про обізнаність ОСОБА_2 та його захисника про дату, час та місце розгляду адміністративного протоколу є помилковим, адже на сайті Судової Влади містилась інформація лише про призначення складу суду, а тому вважали, що вони були позбавлені права подати клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Також зазначали, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки клопотанню про передання даної справи на розгляд Фастівського міськрайонного суду Київської області, де фактично проживає апелянт.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №536853 від 01.05.2024 року, складений відносно ОСОБА_1 не містить посилання на порушення п.2.1 а ПДР чи то на будь-які інші порушення пунктів ПДР, що вважали неналежним оформленням процесуальних документів, через що висновок суду першої інстанції з посиланням на наявні докази у справі, в тому числі і відеозапис з архіву є такими, що невідповідають вимогам закону.

Зазначали, що постановою державного виконавця Солом?янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві від 09.02.2024р. ВП N?71699819 скасовано тимчасове обмеження апелянта у праві керування транспортними засобами, у зв?язку з повним погашення заборгованості по сплаті аліментів, тому вважали,що відсутні підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки на час складання протоколу ОСОБА_1 вже не мав статусу особи, щодо якої встановлені вищевказані обмеження. Також зазначали, що вищезазначене обмеження було скасовано ще до винесення Постанови Центрального районного суду м.Миколаєва по справі N?490/818/24 від 19.02.2024р. на яку посилаються працівники поліції при складання Протоколу серії ААД N?536853 від 01.05.2024р. Таким чином, на час складання працівниками поліції протоколу за ч.5 ст. 126 КУпАП відносно водія апелянта були скасовані тимчасові обмеження у праві керування транспортними засобами в межах виконавчого поводження по стягненню аліментів, що виключає його статус суб?єкта відповідальності за вказаною нормою та свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення за ч.5 ст. 126 КУпАП.

Вважали, що в судом першої інстанції не було перевірено чи є умислел в діях ОСОБА_1 на керування транспортними засобами з відомим йому позбавленням права керування. А також зазначали, що робота водієм для ОСОБА_1 є єдиним джерелом отримання доходів.

Також вважали, що судом першої інстанції було формально прийнято рішення без належного дослідження матеріалів справи.

Зазначали, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом обґрунтування вини ОСОБА_1 , оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши пояснення захисника в режимі відеоконференції , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.2.1а ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч.3 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, -

Відповідно до ч.5 ст. 126 КУпАП Повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою цієї статті.

Мотивуючи винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП підтверджується сукупністю наступних доказів, досліджених судом, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 536853 від 01.05.2024 року, в якому ОСОБА_1 зазначив, що з протоколом згоден;

- постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.02.2024 року (справа № 490/818/24), відповідно якої, ОСОБА_1 позбавлено права керування транспортним засобами строком на три місяці за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП;

- відеозаписом з нагрудної боді-камер поліцейського №471142 з якого вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений поліцейськими керуючи автомобілем DAF XF 105.460 н.з. НОМЕР_1 біля правого краю проїжджої частини, та знаходився за кермом даного автомобілю, поліцеським було повідомлено ОСОБА_1 , що його зупинено з підстав перевищення швидкісного режиму руху. Після чого ОСОБА_1 , просив поліцейських не складати відносно нього матеріали про адміністративне правопорушення у зв`язку з тим, що його позбавлено права керування транспортними засобами на три місця до 19.05.2024 року. Через що він не може пред`явити свідоцтво на право керування транспортними засобами, після чого поліцейськими ознайомлено ОСОБА_1 з протоколом про адміністративне правопорушення, з яким ОСОБА_1 погодився і власноручно затвердив вказане підписом;

- довідками, наданими старшим інспектором з особливих доручень ВОНС в місті Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП від 02.05.2024 року,з якої вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія серії НОМЕР_2 отримав 07.06.2019 року, позбавлений права керування транспортним засобами строком на три місяці на підставі постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.02.20254 року (справа № 490/818/24), за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Враховуючи вищевказані докази, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, яка доведена належними та допустимими доказами, які відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, що висновок суду першої інстанції про обізнаність ОСОБА_2 та його захисника про дату, час та місце розгляду адміністративного протоколу є помилковим, а також те, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки клопотанню про передання даної справи на розгляд Фастівського міськрайонного суду Київської області, де фактично проживає апелянт, апеляційний суд вважає не слушними, адже, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №536853 від 01.05.2024 року поліцейськими чітко повідомлено про час, дату, місце судового розгляду складеного протоколу, по друге захисник Ларченко І.М. подавала заяви і клопотання до дати розгляду справи, що в сукупності підтверджує обізнаність, про судовий розгляд даної справи. Щодо клопотання про передачу справи на розгляд іншому суд, судом першої інстанції надано належної правової оцінки, з якою погоджується і апеляційний суд та зазначає, що доказів доцільності передання справи іншому суду ні суду першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду не надавалось.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №536853 від 01.05.2024 року, складений відносно ОСОБА_1 не містить посилання на порушення п.2.1 а ПДР чи то на будь-які інші порушення пунктів ПДР, що вважали неналежним оформленням процесуальних документів, через що висновок суду першої інстанції з посиланням на наявні докази у справі, в тому числі і відеозапис з архіву є такими, що невідповідають вимогам закону, апеляційний суд вважає також не слушними, адже з вищевказщаного протоколу чітко вбчається інкримінуєме правопорушення вчинене ОСОБА_1 з зазначенням п.2.1 а ПДР (а.с. 1).

Щодо доводів апеляційної скарги, що постановою державного виконавця Солом?янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві від 09.02.2024р. ВП N?71699819 скасовано тимчасове обмеження апелянта у праві керування транспортними засобами, у зв?язку з повним погашення заборгованості по сплаті аліментів, є таким що суперечить вказаній постанові, адже з неї вбачається, що з ОСОБА_1 знято обмеження у тимчасовій забороні виїзду за кордон, тому такі доводи слід залишити без задоволення.

Щодо доводу, що вищезазначене обмеження було скасовано ще до винесення Постанови Центрального районного суду м.Миколаєва по справі N?490/818/24 від 19.02.2024р. на яку посилаються працівники поліції при складанні Протоколу серії ААД N?536853 від 01.05.2024р, апеляційний суд зазначає, що таку постанову не було оскаржено у передбаченому законом порядку та вона діяла станом на 01.05.2024 року, тому поліцейськими було вірно зазначено обґрунтування інкримінованого правопорушення з відповідним посиланням.

Також апеляційний суд вважає зазначати про те, що постанова Центрального районного суду м.Миколаєва по справі № 490/818/24 від 19.02.2024р має преюдиціний характер для даного правопорушення і так як вона не скасована і має законну силу, то правопорушення вчинене 01.05.2024 року ОСОБА_1 поліцейськими інкриміноване вірно.

Доводи апеляційної скарги, що в судом першої інстанції не було перевірено чи є умислел в діях ОСОБА_1 на керування транспортними засобами з відомим йому позбавленням права керування, є суперечливими, адже з відеозапису вбачається, що ОСОБА_3 було відомо про дію постанови Центрального районного суду м. Миколаєва по справі № 490/818/24 від 19.02.2024р., у зв`язку з чим останній під час спілкування з поліцейськими, що зафіксовано на відеозаписі з боді камер сам про це повідомляв.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції було формально прийнято рішення без належного дослідження матеріалів справи, не обґрунтовано належними та допустимими доказами, що спростовується наявними доказами дослідженими в суді першої інстанції та перевірено під час апеляційного розгляду справи, дослідження яких наведено вище.

Доводи апеляційної скарги, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом обґрунтування вини ОСОБА_1 , оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом, також є таким, що апеляційним судом сприяється як не слушний, так як суперечить матеріалам справи , а саме відеозаписом дослідження якого було наведено вище, копією постанови Центрального районного суду м. Миколаєва по справі № 490/818/24 від 19.02.2024р., а також довідками (а.с.5).

Враховуючи положення ст.251 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.

Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення. Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не вказують на порушення судом при розгляді справи вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та на наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Ларченко Ірини Миколаївни, в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 травня 2024 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 01 липня 2024 року.

Суддя

Одеського апеляційного суду В.В. Кострицький