Справа № 127/3597/24
Провадження № 33/801/586/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач: Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 липня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу захисника - адвоката Жовміра Олександра Васильовича, подану в інтересах ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КпАП України,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 ,

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з нього судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Не погодившись із зазначеною постановою, ОСОБА_1 , через свого захисника адвоката Жовміра О.В., подав апеляційну скаргу, у якій просив постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, зокрема, за викладених у протоколі обставин ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, а тому підстав для проходження ним огляду на стан сп`яніння не було. Зазначає, що відеозапис, який міститься у матеріалах справи не є безперервним та не підтверджує факту запинки водія працівниками поліції.

В судовому засіданні захисник адвокат Жовмір О.В. вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Апеляційний суд, згідно з вимогами статті 294 КпАП України, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, що досліджувалися судом першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану постанову суду першої інстанції скасувати з таких підстав.

Положеннями частин 1, 2 статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За змістом статей 254, 255, 256 КпАП України протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КпАП України, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №383239 01.02.2024 року о 04 год. 30 хв. в м. Вінниця по вул. Пирогова 144 водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Ford», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за частиною 1 статті 130 КпАП України.

Оцінюючи наявні у справі докази, апеляційний суд доходить такого висновку.

Частиною першою статті 130 КпАП України встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння, чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів що, знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до змісту статті 266 КпАП України та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння відповідно до пункту 3 Розділу І Інструкції є запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

Із аналізу вказаних норм слідує, що підставою для проведення огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є наявність у поліцейського підстав вважати, що водій перебуває у такому стані на основі виявлених ознак сп`яніння.

Відповідно до пункту 6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до пункту 7 Розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За частиною 2 статті 266 КпАП України огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин викладених у протоколі.

Як встановлено апеляційним судом, відеозапис із нагрудних камер поліцейських розпочинається з моменту, коли ОСОБА_1 знаходиться поруч із автомобілем, а поліцейські просять в нього документи та пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку із виявленими ознаками сп`яніння. Проте ОСОБА_1 відмовляється проходити огляд, оскільки заперечує факт керування ним автомобілем.

Тобто момент зупинки транспортного засобу під його керуванням не був зафіксований.

Також до матеріалів справи долучено відеозапис із автомобільного відеореєстратора патрульної поліції, з якого видно як транспортний засіб патрульної поліції в`їжджає у двір багатоквартирного житлового будинку та наближається до нерухомого автомобіля. Разом з тим, із цього відео не видно чи в цей момент або перед цим хтось керував цим транспортним засобом, чи взагалі перебував за кермом, а тому вказаний відеозапис не підтверджує керування ОСОБА_1 за обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та моменту його зупинки.

Основною ознакою суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України є керування особою транспортним засобом та зазначена обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Згідно статті 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255цього Кодексу.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Натомість суд першої інстанції на підтвердження наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення навів пояснення поліцейського, який склав відповідний протокол, допитаного як свідка.

При цьому згідно з усталеною практикою Верховного Суду цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.

Однак у даній справі основним та єдиним доказом вчинення правопорушення стали пояснення зацікавленої особи відповідача, який є працівником поліції, а тому останні не можуть бути допустимим доказом (постанова КАС ВС від 29.04.2020 в справі № 161/5372/17).

Викладене є порушенням встановленої законом (ч. 3 статті 266 КпАП України, п. 7 роз. 1 Інструкції, п. 6, 8 Порядку) процедури огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, що має наслідком її недійсність (ч. 5 статті 266 КпАП України), а складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 статті 130 КпАП України у даному випадку мало місце без дотримання обов`язкових умов, які законом передбачені як підстави для вчинення такої процесуальної дії.

Відтак суд першої інстанції не надав оцінки всім обставинам справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно статтею 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази в їх сукупності з урахуванням того, що всі виявлені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення недоліки та сумніви мають застосовуватись на користь особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, а апеляційний суд не наділений повноваженням збирати докази винуватості чи невинуватості особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України не доведена.

За викладених обставин, постанову суду необхідно скасувати та провадження по справі закрити на підставі статті 247 п. 1 КпАП України за відсутністю події і складу цього адміністративного правопорушення, задовольнивши апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 247, 294 КпАП України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Жовміра Олександра Васильовича задовольнити.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 КпАП України скасувати, а провадження в адміністративній справі № 127/3597/24 закрити на підставі статті 247 п. 1 КпАП України.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Стадник