КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/5398/2024
Головуючий в суді І інстанції Агафонов С.А.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 грудня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Галича Олександра Миколайовича, розглянувши справу за апеляційною скаргою захисника Галича Олександра Миколайовича на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у сумі 605,60 грн. на користь держави.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 10 травня 2024 року о 09 годині 30 хвилин в м. Києві по вул. Волинській, 34/1 керував транспортним засобом Renault Clio д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР і вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, захисник Галич О.М. подав апеляційну скаргу 21 жовтня 2024 року, в якій просив скасувати постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року та закрити провадження в справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі вказував, що постанову вважає необґрунтованою, такою, що винесена з порушенням конституційних прав ОСОБА_1 та норм КУпАП, що призвело до неправильного вирішення справи.

Наводив зміст ч. 1 ст. 130 КУпАП, п. 2.5, 1.10 ПДР, п. 27 постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Зазначав, що викладена в протоколі суть адміністративного правопорушення не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, і жоден з доказів, наявних в матеріалах справи, не містить інформацію щодо обставин правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_1 , не розкриває об`єктивну сторону інкримінованого правопорушення, в них відсутня інформація щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що є головною кваліфікуючою ознакою ст. 130 КУпАП.

Вказував, що диспозицією ст. 130 КУпАП передбачено, що відповідальність настає за обставин, що особа повинна керувати транспортним засобом та відповідна повинна бути зупинена на місці працівником поліції. З об`єктивної сторони правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, полягає, в тому числі, у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та/або вживання особою, яка керувала транспортним засобом після ДТП за її участю, алкоголю. Суб`єктами правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, у цьому випадку є водії транспортного засобу. Отже, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони даного правопорушення є вина суб`єкта правопорушення, яка полягає в тому, що суб`єкт правопорушення, усвідомлюючи встановлені стосовно нього обмеження у праві керування транспортними засобами, здійснював керування ними. Однак, як вбачається із відео бодікамер поліцейського, ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, про що він неодноразово наголошував при складанні протоколу. Тобто автомобіль знаходився в нерухомому стані, не був заведений, працівники поліції не зупиняли на місці ОСОБА_1 , не бачили, як він керував транспортним засобом.

При дослідженні наявного в справі відеозапису не встановлено факт керування ОСОБА_1 автомобілем. Таким чином, відеозапис не відповідає дійсності подій, які викладені в протоколі, а сам протокол не може бути доказом вчинення правопорушення, не є імперативним доказом вини, визнання протоколу беззаперечним доказом не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом». Однак, не розібравшись в ситуації на місці, не маючи жодного підтвердження, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем, працівники поліції склали на нього протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказував, що згідно ст. 251 КУпАП на співробітників поліції покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів, які в силу системного аналізу ст. 251, 256 КУпАП мають бути додані до протоколу, та/або посилання на які повинні міститися в самому протоколі. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (постанова Верховного Суду від 15 березня 2019 року в справі № 204/2352/16-а).

Зауважував, що на неодноразові виклики до суду свідків для підтвердження обставин, викладених в протоколі, ніхто з них до суду не з`явився, доказу або пояснень не надав. Вказані в поясненнях свідки не перебували на місці складання протоколу і не зазначені в протоколі як свідки, не вказано їх особистих даних, адреси, підписів. Крім того, на відеозаписі не вбачається жодного свідка, який був би присутній при складанні протоколу, або бачив, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Пояснення, долучені до матеріалів справи, виконані одним почерком, текст в них ідентичний. На місці складання протоколу зазначені пояснення не заповнювалися.

Вказував, що відповідно до п. 6 розділу І Інструкції № 1452/735 огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. У випадку з ОСОБА_1 місце зупинки транспортного засобу взагалі не відбувалось, оскільки він не виконував функції водія. З відео вбачається, що працівники поліції не зупиняли ОСОБА_1 , посилаються лише на слова неіснуючих свідків, під`їхали до нерухомого транспортного засобу, який перебував без увімкненого двигуна.

За ч. 1 ст. 266 КУпАП правовою підставою для проведення огляду водія на стан сп`яніння є наявність обґрунтованої підозри у співробітників поліції, що водій перебуває у стані сп`яніння та/або направлення такої особи для огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Відповідно до розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Підсумовував, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, виконував функції водія, був зупинений працівниками поліції. Відсутні належні та допустимі докази, які беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Наводив судову практику ЄСПЛ у рішеннях «Коробов проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства».

До апеляційної скарги додано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивовану тим, що постановою Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року його апеляційну скаргу було повернуто, оскільки адвокатом не надано належних документів на підтвердження повноважень на надання правової допомоги ОСОБА_1 в Київському апеляційному суді, а саме витягу з договору, в якому зазначено його повноваження або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника, засвідченого підписами сторін. При цьому апеляційний суд звернув увагу, що повернення матеріалів справи не перешкоджає повторному зверненню з апеляційною скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Пояснював, що ним помилково не був долучений витяг з договору, в якому зазначено його повноваження або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника, засвідченого підписами сторін, і для усунення перешкод, які стали підставою для повернення апеляційної скарги, надає укладений договір про надання правової допомоги.

Вирішуючи заяву захисника Галича О.М. про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З матеріалів справи встановлено, що строк на оскарження постанови захисник Галич О.М. пропустив з поважних причин, оскільки вперше апеляційна скарга подана захисником 08 жовтня 2024 року в межах передбаченого законом десятиденного строку з дня винесення постанови (а. с. 30), однак з порушенням встановленого порядку, передбаченого ч. 2 ст. 271 КУпАП, а саме без додання до апеляційної скарги витягу з договору про надання правової допомоги, в якому зазначено його повноваження або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника, засвідченого підписами сторін, в зв`язку з чим вказана апеляційна скарга підлягала поверненню особі, яка її подала.

За наведених обставин та з метою забезпечення реалізації права ОСОБА_1 на допуск до правосуддя, в якому не може бути відмовлено з формальних підстав, апеляційний суд визнає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та вважає за необхідне поновити цей строк.

Вислухавши пояснення захисника Галича О.М. та ОСОБА_1 , які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Ухвалюючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції визнав доведеним те, що останній вчинив правопорушення, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у час, місці та за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Між тим, такий висновок суддею зроблений на підставі неповно досліджених доказів та внаслідок їх неналежної оцінки і погодитись з цим висновком не можливо.

За змістом ст. 254, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом у якому фіксується сутність вчиненого правопорушення і лише який є підставою для подальшого провадження справи у суді. Для протоколу про адміністративне правопорушення передбачена як спеціальна його форма, так і вимоги, які регламентують його зміст, а саме: викладення об`єктивної сторони вчиненого адміністративної правопорушення із зазначенням усіх складових, які утворюють об`єктивну сторону цього правопорушення, в тому числі часу, місця і способу вчиненні адміністративного правопорушення; зазначення обставин, які дають можливість характеризувати суб`єктивну сторону правопорушення, із зазначенням усіх її складових, необхідних для розгляду справи даних, зокрема щодо особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків; фіксуються вчиненні процесуальні дії, у тому числі і ті, які гарантують забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності. При розгляді справи службові особи, що здійснюють розгляд, повинні керуватися виключно даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення.

Наведене дає підстави стверджувати те, що підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у відповідної службової особи виникають після вчинення адміністративного правопорушення, а також наявності даних, які вказують про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення в цілому та його об`єктивної сторони зокрема.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно п. 2, 3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС. Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Також відповідно до п. 6, 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», правопорушення за ст. 130 КУпАП вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Разом із тим, судом першої інстанції під час розгляду справи не звернуто увагу, що з доказів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що транспортний засіб ОСОБА_1 не знаходився під його керуванням, а був припаркований, натомість інспектором поліції ініційовано притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Так, відеозаписом з нагрудних камер поліцейських не було зафіксовано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, був зупинений працівниками поліції і у нього працівниками поліції безпосередньо після зупинки транспортного засобу виявлено ознаки алкогольного сп`яніння.

Із відеозапису вбачається лише, що ОСОБА_1 в присутності чотирьох працівників поліції перебуває на парковці оптової бази поруч з припаркованим автомобілем Renault Clio д.н.з. НОМЕР_1 , належного ОСОБА_1 , при цьому транспортний засіб працівниками поліції не зупинявся, оскільки працівники поліції прибули за викликом свідків, письмові пояснення яких, відібрані інспектором поліції, наявні в матеріалах справи, однак які свідками події в протоколі про адміністративне правопорушення ААД № 641860 не зазначені і на відеозаписі під час пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння дані особи відсутні. До висунення поліцейським пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння жоден свідок не підтвердив під фіксацію відеозаписом, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, та що він в цей час мав ознаки алкогольного сп`яніння.

О 09:57 поліцейський пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці, а коли він відмовляється, в зв`язку з тим, що не вживав алкогольних напоїв до того, як приїхав на оптову базу і припаркував транспортний засіб, поліцейський пропонує проїхати до медичного закладу для проходження огляду. ОСОБА_1 повторно відмовляється і знову пояснює, що приїхав на оптову базу тверезий, запаркував автомобіль, пішов в заклад громадського харчування, де випив 150 г. горілки і більше за кермо не сідав, а поліцейські не зупиняли його транспортний засіб і ознак сп`яніння не виявляли. Дані обставини ОСОБА_1 повідомляються працівникам поліції впродовж усього часу відеозапису і він на них наполягає.

Пізніше, о 10:03, до поліцейських та ОСОБА_1 підходить невстановлена особа чоловічої статі, яка залишається за кадром бодікамери, на відеозаписі зафіксовано голос чоловіка, який повідомляє, що є охоронцем бази і бачив, як ОСОБА_1 заїжджав на базу п`яний. Особисті дані цієї особи поліцейськими на відеозаписі не встановлюються і письмові пояснення від неї під відеозапис не відбираються.

Наведених обставин суд першої інстанції не врахував, в зв`язку з чим неправильно застосував ч. 1 ст. 130 КУпАП і безпідставно наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами.

Проте в протоколі про адміністративне правопорушення відповідний запис про відсторонення від керування автомобілем відсутній, як і відсутні в матеріалах справи протокол про відсторонення від керування автомобілем, або передачу його для керування іншій особі, що також ставить під сумнів обставини, викладені у протоколі щодо ОСОБА_1 .

Письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є однаковими за змістом, в них зазначено, що вони є охоронцями, 10 травня 2024 року о 09:30, перебуваючи на робочому місці за адресою м. Київ, вул. Волинська 34/1 на в`їзді на оптову базу було виявлено водія, який керував транспортним засобом Renault Clio д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме порушення координації рухів під час ходіння, порушення мови. З даного приводу було викликано патрульну поліцію з метою з`ясування обставин.

Судом першої інстанції не надано оцінку суперечностям, наявним в показаннях свідків. Так, згідно тексту пояснень свідків, водій автомобіля Renault Clio д.н.з. НОМЕР_1 керував ним. Разом з тим, із пояснень неможливо встановити, яким чином свідки встановили порушення координацію рухів під час ходіння особою, яка за їх свідченнями, керувала транспортним засобом. При цьому відомості про те, що водій автомобіля Renault Clio д.н.з. НОМЕР_1 виходив із транспортного засобу та спілкувався зі свідками, в поясненнях відсутні.

Також суд першої інстанції не врахував, що виявлення ознак алкогольного сп`яніння водія відноситься виключно до компетенції працівників поліції і не може бути встановлено на підставі пояснень свідків.

Судом першої інстанції було задоволено клопотання сторони захисту про виклик свідків, які двічі поспіль не з`явилися в судове засідання для надання пояснень по суті обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Незважаючи на це, всупереч положень ст. 62 Конституції України, суд першої інстанції витлумачив сумніви щодо винуватості ОСОБА_1 не на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а натомість фактично перебрав на себе функції обвинувачення, зробивши висновок про встановлення його винуватості.

Судом апеляційної інстанції було задоволено клопотання захисника Галича О.М. про допит свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак в судове засідання дані свідки не з`явилися, судові повістки за місцем проживання не отримали.

Крім того, апеляційний суд враховує, що о 10:33 поліцейський, заповнюючи бланки документів, пропонує ОСОБА_1 чесно розповісти обставини справи, кажучи, що це потрібно особисто йому, та що не буде заносити ці відомості до протоколу, а коли ОСОБА_1 запитувально вказав рукою на бодікамеру, завідомо неправдиво повідомив, що відеозапис не проводиться, незважаючи на те, що бодікамера була ввімкнена, чим ввів ОСОБА_1 в оману. Після цього ОСОБА_1 повідомив, що вчора пив пиво, зранку почував себе недобре, приїхав на оптову базу, запаркував транспортний засіб, і вже після цього пішов вживати алкогольні напої.

Наведене дає підстави для висновку, що працівник поліції, не маючи достатньо доказів на підтвердження обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, який він почав складати, намагався обманним шляхом отримати ці докази у вигляді власного свідчення проти себе ОСОБА_1 під відеозапис.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: ... юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

Дослідивши всі докази у провадженні, в їх сукупності, слід визнати, що вони є суперечливими, а тому не можуть бути розцінені як такі, що беззаперечно вказують на доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд доходить висновку, що наявною сукупністю доказів у справі не доведена наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Поновити захиснику Галичу Олександру Миколайовичу строк на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника Галича Олександра Миколайовича задовольнити.

Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.