ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2980/24 Справа № 202/2010/24 Суддя у 1-й інстанції - Ігнатенко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Руденко В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисника Башинського В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

на постанову судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП), -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2024 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605, 60 грн.

У постанові суду зазначено, що ОСОБА_1 , 12.01.2024 року о 09 годині 10 хвилин на автошляху 0514 Добропілля-Лиман, 86 км у Донецькій області, керував автомобілем Volkswagen Transporter д/н НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в м. Краматорськ та продуття газоаналізатора Алкотест Драгер 6810 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 порушує питання про скасування постанови, як незаконної та необґрунтованої.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він є волонтером, дуже часто буває в районах проведення бойових дій на Сході України, довгий час перебував без будь-якого зв`язку. На момент призначення судового засідання судом першої інстанції, а саме 26.09.2024, в черговий раз був у відрядження, про що захисник повідомив суд і заявив клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. Не зважаючи на виявлене бажання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, приймати участь у судових засіданнях, з метою надавати пояснення та довести суду свою невинуватість у скоєнні даного адміністративного правопорушення, суд першої інстанції проігнорував клопотання, здійснив розгляд справи без його участі та захисника, чим порушив право апелянта на захист.

Також вказує на те, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, є неналежним доказом, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення відсутня інформація про те, що велась відеофіксація події, а також відсутня інформація про пристрій, на який вона велась (ВС/КАС, справа № 524/5536/17 від 15.11.2018).

Згідно постанови суду першої інстанції, суд встановив, що подія мала місце 12.01.2024 о 09.10 годин. Однак відеозапис, який долучений працівниками поліції, тривалістю 11:01:17 годин, датований 06.01.2008 і починається відеозапис о 01:06:39 годині, що, на думку апелянта, підтверджує той факт, що цей доказ не відноситься до даної справи.

Також звертає увагу на те, працівниками поліції не зафіксовано факт керування ним автомобілем і не наданого жодного доказу на підтвердження цього. На долученому відеозаписі також не зафіксовано ані факт керування транспортним засобом, ані рух транспортного засобу.

У Постанові Верховного Суду № 404/4467/16-а від 20.02.2019 викладений правовий висновок, відповідно до якого керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі; експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Апеляційні суди України неодноразово у своїх постановах визнавали особу не винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП з тих підставі, що в матеріалах справи відсутня відеофіксація руху транспортного засобу, що є обов`язковою передумовою за певних обставин для складання протоколу за ст. 130 КУпАП.

Щодо пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , наявних в матеріалах справи, апелянт вказує, що ці поясненні мають вигляд підготовлених заздалегідь надрукованих анкет, які є повністю ідентичними. В них заздалегідь було надруковано про відмову в проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння і тільки потім кульковою ручкою вписані дані особи. Отже ці пояснення свідків, на переконання апелянта, не можуть бути визнані належними та допустимими доказами по справі.

Крім того, згідно п. 32 постанови Верховного Суду від 27.06.2019 року у справі №560/751/17, пояснення свідків не є належними доказами правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки вказані особи у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, а тому їх покази не можуть бути беззаперечним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

З метою допиту цих свідків захисником до суду першої інстанції було направлено відповідне клопотання, але судом воно було проігноровано.

Зазначає, що поліцейськими порушена процедура проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, яка передбачена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки матеріали справи не містять допустимих доказів, які б свідчили про те, що йому, як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, взагалі пропонували пройти огляд на стан сп`яніння та перед початком огляду поліцейський проінформував його про порядок застосування спеціального технічного засобу.

Згідно п.3 глави Х наказу № 1395, направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюється відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103.

Згідно п.6 Постанови № 1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. А тільки потім, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а у разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків, складає протокол про адміністративне правопорушення, в кому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п.8 Постанови № 1103, п.6 глави Х наказу № 1395).

В матеріалах справи міститься направлення на проведення огляду на стан сп`яніння, однак жодного підтвердження, що апелянт його отримав чи відмовився його отримувати не зафіксовано, що свідчить про формальне заповнення направлення в невідомий час.

Чинним законодавством України передбачено, що порушення процедури огляду на стан сп`яніння призводить до закриття провадження, але судом першої інстанції вказані порушення процедури огляду не були взяті до уваги.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просить скасувати постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2024 та закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Башинський В.П. підтримали доводи поданої апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, просили постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Додатково ОСОБА_1 суду пояснив, що за встановлених рішенням місцевого суду обставин він не керував транспортним засобом, коли їх автомобіль був зупинений працівниками ВСП та якими були викликані співробітники патрульної поліції. Фактично автомобілем Volkswagen Transporter д/н НОМЕР_1 керував ОСОБА_4 , але оскільки останній почував себе погано, то він заявив працівникам патрульної поліції, що саме він, ОСОБА_1 , перебував за кермом автомобіля. Не заперечує, що на долученому до справи відеозапису з бодікамер патрульних поліцейських зафіксовано, що він у розмові з ними підтвердив факт того, що саме він керував автомобілем Volkswagen Transporter д/н НОМЕР_1 , та везли волонтерський вантаж. Коли працівник УПП повідомили йому про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння та запропонували йому пройти медичний огляд за допомогою алкотеста Драгер чи в медичному закладі м. Краматорська, той він відмовився у присутності двох свідків. Після чого поліцейські повідомили йому, що відносно нього буде складено протокол про адмінправопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Він підписав пустий бланк протоколу, бо так сказали зробити працівники поліції. При цьому відеофіксація правопорушення почала здійснюватися лише після складання адмінпротоколу та направлення на медогляд йому не видавали.

У свою чергу захисник Башинський В.П. суду зазначив про необхідність визнання наявних у справі доказів недопустимими, оскільки в порушення вимог ст.266 КУпАП, відеозапис має невірний дату та час його формування; пояснення свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 заздалегідь були надруковані працівниками поліції та ці особи судом не допитуватися, а в протоколі про адмінправопорушення відсутня підпис ОСОБА_1 і зафіксовані в ньому пояснення правопорушника щодо обставин події записані не ОСОБА_1 . Тому вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №575987 від 12.01.2024, складений відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП є сфальшованим, але зауважив, що з цього приводу сторона захисту будь-яких звернень до компетентних органів не робила.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.

Як убачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені матеріали провадження, зокрема на протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 575987 від 12 січня 2024 року; відеозапис, наданий працівниками поліції.

Вказані докази були перевірені та досліджені під час апеляційного розгляду.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №575987 від 12.01.2024, складеного у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1) вбачається, що 12.01.2024 о 09 годині 10 хвилин, автошлях 0514 Добропілля-Лиман, 86 кілометр, Донецької області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в м. Краматорськ та продуття газоаналізатора Алкотест Драгер 6810 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП. Від керування транспортним засобом відсторонений.

У графі Свідки чи потерпілі вказано: ОСОБА_2 , 25.06.1976, м. Лиман; ОСОБА_3 , 22.03.1966, м. Лиман.

У графі «До протоколу додаються» вказано: розписка, пояснення, направлення, відеозапис з нагрудної камери поліцейського № 116.

У протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено Я ОСОБА_1 керував авто Фольксавен НОМЕР_2 , від мед.огляду та продуття Драгер 6810 відмовляюсь.

Зафіксовано, що тимчасово документи не вилучались, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався.

Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 роз`яснено її права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, повідомлено місце та час розгляду справи, а також вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення, про що у відповідних графах мається власноручний ОСОБА_1 .

Відповідно до Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12.01.2024, ОСОБА_1 було направлено для проведення огляду до Краматорського наркологічного центру.

Зазначено, що у результаті огляду, проведеного уповноваженою особою патрульної служби у останнього виявлені ознаки сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук (а.с.2).

При цьому відсутність у вказаному Направленні підпису ОСОБА_1 про ознайомлення з його змістом само по собі не спростовує викладену у цьому документів інформацію та не тягне за собою його визнання недопустимим доказом у розумінні ст.251 КУпАП, оскільки сам ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції не заперечував факту своєї відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням газоаналізатора Драгер 6810 , так і в спеціалізованому медичному закладі охорони здоров`я м. Кроаматорська.

Відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 12.01.2024, ОСОБА_1 керував автомобілем Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (почервоніння очей, запах алкоголю з порожнини рота), від проходження медичного огляду на встановлення стану сп`яніння та від продуття алкотестера Драгер у встановленому законом порядку відмовився у присутності свідків (а.с.3).

Згідно розписки, ОСОБА_4 12.01.2024 прийняв від працівників поліції автомобіль Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_1 , водія якого було відсторонено від керування транспортним засобом, вклавши протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_4 зобов`язався доставити транспортний засіб за місцем проживання власника, а саме: АДРЕСА_2 (а.с.4).

Отже зміст вказаної розписки спростовує твердження ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду про те, що за наведених у рішенні місцевого суду обставин автомобілем Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_1 керував не він, а ОСОБА_4 .

У своє чергу судом апеляційної інстанції відхилено клопотання захисника про допит ОСОБА_4 в якості свідка, оскільки сторона захисту не була позбавлена такої можливості заявити клопотання у суді першої інстанції, але не скористалася своїм процесуальним правом без наявності об`єктивних перешкод та ця версія з`явилася лише на стадії апеляційного розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» для забезпечення публічної безпеки і порядку поліція може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом апеляційної інстанції було відтворено відеозапис, який міститься в одному файлі на одному DVD-R диску, долученому до матеріалів справи (а.с.6).

Так, на відеозапису 0000000__0166 зафіксовано, що працівник поліції зазначив: Сьогодні 12 січня 2024 року, ми знаходимось на автодорозі 0514, 86 кілометр. Водій, представтесь будь-ласка.

Водій: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На запитання поліцейського, чи керував він сьогодні транспортним засобом, ОСОБА_1 сказав: Так, керував автомобілем Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_1 . Це волонтерський автомобіль.

На запитання поліцейського, чи вживав ОСОБА_1 сьогодні чи вчора алкоголь, останній заперечив.

Працівник поліції повідомив, що у водія ОСОБА_1 убачається ознаки алкогольного сп`яніння та запитав, чи буде він проходити огляд на перебування у стані сп`яніння у медичному закладі у м. Краматорськ або за допомогою алкотестеру Драгер 6810 на місці зупинки транспортного засобу.

ОСОБА_1 вказав: Ні.

На запитання працівника поліції, чи відмовляється ОСОБА_1 від проходження запропонованого огляду на перебування у стані алкогольного сп`яніння, останній сказав: Так.

Далі працівник поліції попрохав свідків представитись, і вони назвали себе: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Працівник поліції зазначив, що у присутності свідків водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на перебування у стані алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестеру Драгер 6810, а також у медичному закладі у м. Краматорськ, та запитав у свідків, чи чули вони це.

Свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , кожен окремо: Так, чув.

Далі поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, що останнього відсторонено від подальшого керування транспортним засобом та передано автомобіль тверезому водію.

ОСОБА_1 відповів: Зрозуміло.

Отже зазначені на вказаних відеофайлах фактичні обставини, а також зміст викладеної у протоколі про адміністративне правопорушення інформації спростовують твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом. Під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 не тільки не оспорював факт керування ним транспортним засобом, а і підтвердила цей факт, зазначивши, що він дійсно керував автомобілем Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_1 . Про цей факт ОСОБА_1 власноручно зазначив і у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 575987 вказавши, що керував автомобілем Фольксваген НОМЕР_1 , від медичного огляду та продуття Драгеру 6810 відмовляюсь.

Наведені і зафіксовані на відеозапису обставини ОСОБА_1 підтвердив і під час апеляційного розгляду, що, у свою чергу спростовує твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не підписував адмінпротокол і не зазначав у ньому про ці обставини власноручно.

Апеляційний суд вважає, що хоча вказаний відеозапис і не містить факту руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , на що звертає увагу апелянт, але в цілому відображає усі обставини, які мають значення для повного та об`єктивного розгляду справи про адміністративне правопорушення, та підтверджує факт відмови останнім від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестеру Драгер, так і у медичному закладі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, датований 06.01.2008 і починається о 01:06:39 годині на переконання апеляційного суду хоча і є слушними, проте такий недолік не можна вважати істотним, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення підтверджуються всією сукупністю доказів, досліджених судом як під час розгляду даної справи у суді першої, так і апеляційної інстанції. При цьому на наявному відеозаписі зафіксовано як працівник поліції повідомив, що дата події 12.01.2024, і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а також свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не заперечували це твердження.

Твердження ОСОБА_1 , викладене в апеляційній скарзі про те, що відеозапис є неналежним доказом, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення відсутня інформація про те, що велась відеофіксація та відсутня інформація про пристрій, на який вона була здійснена не відповідає дійсності, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 575987 складеного відносно ОСОБА_1 працівником поліції зазначено, що до матеріалів провадження долучено відеозапис з нагрудної камери поліцейського № 116.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що дані відеозапису нагрудних камер працівників поліції є належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження запропонованого працівниками поліції огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі.

Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

При цьому посилання апелянта на правові позиції КАС Верховного Суду, викладені у справах №404/4467/16-а та № 560/751/17, щодо визначення поняття керування транспортним засобом та щодо пояснень свідків, є некоректним, оскільки ці висновки стосуються правовідносин, що регулюються Кодексом адміністративного судочинства України, а отже є відмінними від правовідносин, які існують у нашій справі та які регулюються нормами КУпАП, зокрема, статтею 251 цього Кодексу.

Водночас суд апеляційної інстанції враховує той факт, що в поданій апеляційній скарзі сторона захисту не оспорює сам факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а оспорює наявність доказів керування ним транспортним засобом, дотримання працівниками поліції процедури огляду водія на стан сп`яніння та належності доказів по справі.

Згідно загальних положень, що містяться у п.1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.2.9 «а», п.2.5 ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.п.1,2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі- Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 за №1413/27858, ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду.

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

На переконання апеляційного суду, досліджені та покладені в основу рішення суду першої інстанції докази, які були перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами по справі у розумінні ст.251 КУпАП, оскільки складені уповноваженими особами, відповідно до процедури їх збирання та у своїй сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у відмові особи, яка керує транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження в установленому законом порядку огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння при обставинах встановлених постановою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2024 року, чим було порушено вимоги п.2.5 ПДР України, тобто ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

У свою чергу апелянтом в поданій апеляційній скарзі не наведено жодних переконливих аргументів на спростування висновків місцевого суду про наявність належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, а твердження захисника про фальсифікацію протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 за ознаками ч.1 ст.130 КУпАП, є голослівними, оскільки апеляційному суду не було надано жодного доказу, які б свідчили про те, що сторона захисту з цього приводу зверталася із заявами до відповідних компетентних органів та ними були ухвалені відповідні рішення.

Щодо доводів сторони захисту про порушення місцевим судом вимог ст.268 КУпАП, у зв`язку із розглядом справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, апеляційний суд зазначає, що розгляд адміністративної справи судом першої інстанції щодо ОСОБА_1 було відкладено п`ять разів 05.03.2024, 02.04.2024, 10.06.2024, 17.06.2024, 30.08.2024 через неявку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за заявою останнього (а.с.19-20) та його захисників (а.с.9-10,18,21,25-28). Тому, враховуючи вимоги щодо строків розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 277 КУпАП, а також те, що ОСОБА_1 та його захисники були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи; захисник подав до суду клопотання про закриття адміністративного провадження, яке досліджені судом та долучено до матеріалів провадження; а також враховуючи перебіг строків, передбачених вимогами ст. 38 КУпАП, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доцільність провести судовий розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника. Крім того, права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст.268 КУпАП, були відновлені шляхом подання апеляційної скарги та надання йому можливості відстоювати свою позицію в апеляційному суді.

Аналізуючи твердження апелянта про порушення працівниками поліції процедури проведення огляду водія на стан сп`яніння, яка передбачена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки ОСОБА_1 перед початком огляду не був проінформований працівником поліції про порядок застосування спеціального технічного засобу, апеляційний суд зазначає таке.

Згідно санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно вимог ч.ч.2,3 ст.266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно п.6, 7 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Відповідно до п.3,6,8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, огляд водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність);

- лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Як убачається з долученого до матеріалів справи відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, останній повідомив ОСОБА_1 про те, що у нього виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та декілька разів запропонував пройти огляд на перебування у стані сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер 6810 або у медичному закладі у м. Краматорськ, на що ОСОБА_1 заявив, що відмовляється від проходження огляду. Про свою позицію ОСОБА_1 також власноручно зазначав і у протоколі про адміністративне правопорушення, вказавши, що від медичного огляд та продуття Дрегару 6810 відмовляється. Відмова особи, яка притягається до адміністративної відповідальності від проходження запропонованого огляду відбулась також у присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про що вони підтвердили на відеозаписі у своїх письмових поясненнях.

Враховуючи, що ОСОБА_1 від проходження запропонованого огляду на перебування у стані алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі, працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Порушень порядку проходження огляду водія на перебування у стані сп`яніння, встановленого Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівниками поліції допущено не було. Ствердження апелянта про те, що після його відмови від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу працівники поліції повинні були направити його для проведення огляду до медичного закладу і лише там, після відмови водія у проходженні огляду у медичному закладі, складати протокол про адміністративне правопорушення, є власним хибним тлумаченням вимог закону.

Не заслуговують на увагу апеляційні доводи про те, що письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є неналежним доказом, оскільки вони є повністю ідентичними та підготовлені заздалегідь. Як було зазначено вище, суд, відповідно до вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , наявні у матеріалах провадження (а.с.3), були досліджені судом у сукупності з іншими доказами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, відеозаписом з нагрудних камер поліцейськими, які узгоджуються між собою, доповнюють один одного на підтвердження обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Бланк письмових пояснень свідків дійсно надрукований, однак дані про особи свідків; водія, який відмовився від проходження запропонованого огляду на перебування у стані алкогольного сп`яніння; інформація про транспортний засіб, яким керував водій; ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені у останнього; підтвердження власноручними підписами свідків факту відмови ОСОБА_1 від проходження запропонованого огляду, підтверджують встановлені судом фактичні обставини справи та не дають підстав для сумніву у правдивості та об`єктивності пояснень зазначених свідків. При цьомукожні письмові показання підписані власноручно свідками, а отже свідки підтвердили викладені в цих показаннях обставини. Натомість матеріали перебігу розгляду даної справи в суді першої інстанції не містять доказів того, що сторона захисту ініціювала перед судом питання про необхідність виклику до суду для допиту свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , та такого клопотання не заявлялося й під час апеляційного розгляду.

До такого ж висновку дійшов апеляційний суд і щодо твердження ОСОБА_1 про те, що направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, було формально заповнене працівниками поліції у невідомий час, оскільки матеріали справи не містять підтвердження отримання апелянтом цього направлення чи підтвердження відмови останнього його отримувати.

Як убачається з направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12.01.2024, складеного відносно ОСОБА_1 (а.с.2), воно складено відповідно до Додатку 1 до Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 8 розділу II). Будь-яких вимог надавати докази отримання водієм направлення на огляд чи доказів його відмови у отриманні направлення, з огляду на відмову водія у проходженні запропонованого огляду на перебування у стані алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі, вимогами чинного законодавства не передбачено.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, на чому наполягає апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення. З огляду на вказане підстав для задоволення клопотання Уповноваженого представника БО ЕДЕЛЬВЕЙС про взяття на поруки водія даної благодійної організації ОСОБА_1 апеляційний суд не вбачає.

Отже під час апеляційного розгляду неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним судом не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а постанова судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2024 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО