Справа № 354/1106/23
Провадження № 33/4808/401/24
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Єрмак Н. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника адвоката Винника Ю.Г.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Борисенко В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської від 21 лютого 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресом: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.,-

в с т а н о в и в:

Постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської від 21 лютого 2024 року від 21 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки останній керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.07.2023 року о 22.40 год. ОСОБА_1 у Івано-Франківській області с. Поляниця уч. Прилуки 363 керував автомобілем HONDA д.н. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Водію було запропоновано на місці пройти огляд на виявлення стану спяніння за допомогою газоаналізатора алкотестер Драгер, який показав результат 2,35 %.

В апеляційній скарзі захисник адвокат Борисенко В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Звертає увагу на те, що в матеріалах провадження відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Разом з тим, вказує що ОСОБА_1 не заперечує, що дійсно перебував в стані алкогольного сп`яніння, пройшов огляд на стан сп`яніння та погоджувався із позитивним результатом огляду.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував що відеозапис не містить даних, які підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортними засобом та вважає, що суд безпідставно відхилив клопотання про виклик та допит в якості свідків заявниці ОСОБА_2 , яка викликала наряд поліції та інспектора поліції, що склав протокол про адміністративне правопорушення.

Вважає, що відеозаписи отримані в порушення Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018р.

Зокрема, вказує, що в матеріалах провадження відсутні дані, які дозволяють встановити за допомогою якого приладу було здійснено відеозапис.

Крім того, звертає увагу, що суд першої інстанції не врахував що у ОСОБА_1 закінчився строк дії посвідчення водія серії НОМЕР_2 категорії «В», яке було видано 07.10.21 року.

Вважає, що суд першої інстанції був не вправі застосовувати адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами враховуючи, що ОСОБА_1 не має права керування транспортним засобом.

Вважає, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не було запропоновано підписати вказаний протокол чи надати письмові пояснення,не надано копію протоколу, чим було порушено його право на захист.

Захисником адвокатом Винник Ю.Г. подано клопотання про закриття провадження у справі в якому останній просить скасувати постанову суду та звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 с.130 КУпАП і оголосити йому усне зауваження. Вважає, що з моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення пройшло більш ніж 10 місяців, ОСОБА_1 перестав бути суспільно небезпечним.

Зокрема, під час складання щодо нього адміністративних матеріалів станом на 23.07.2023 року ОСОБА_1 був курсантом Львівського державного університету безпеки життєдіяльності та після успішного закінчення вказаного закладу наказом начальника головного Управління державної служби України з Надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області від 15.04.24 року №213 був призначений начальником караулу пожежно-рятувальної частини пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Хмельницькій області із укладенням контракту про проходження служби цивільного захисту терміном на три роки.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 позитивно характеризується, оскільки нагороджувався за мужність і відвагу, сумлінне, самовіддане, високопрофесійне виконання службових обов`язків, сміливі та рішучі дії під час ліквідації пожежі.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився та подав заяву в якій просив проводити розгляд провадження за його відсутності, скасувати постанову суду та задовольнити клопотання про закриття провадження, яке подано захисником адвокатом Винник Ю.Г.

Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності та її захисник самостійно відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії). При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Винник Ю.Г. підтримав вимоги апеляційної скарги та клопотання про закриття провадження у справі і просив скасувати постанову суду, закрити провадження та звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 с.130 КУпАП внаслідок зміни обстановки і оголосити йому усне зауваження.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Так, судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що в матеріалах провадження відсутні належні та достатні докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, а оцінка доказів, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доводиться даними, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серія ААД №420662 від 23.07.2023року;роздруківкою алкотестеру Драгер з результатом 2,35 проміле; актом огляду на стан сп`яніння від 23.07.2023року; відеозаписами з бодікамери, який був долучений до матеріалів справи та рапортом.

Під час перегляду справи в апеляційній інстанції судом, з метою перевірки доводів захисника, у повному обсязі було повторно досліджено докази, які містяться в матеріалах справи, та відеозаписи, які долучено до протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №420662 від 23 липня 2023 року, ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 23.07.2023 року о 22.40 год. у Івано-Франківській області с. Поляниця уч. Прилуки 363 керував автомобілем HONDA д.н. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Водію було запропоновано на місці пройти огляд на виявлення стану сп`яніння за допомогою газоаналізатора алкотестер Драгер, який показав результат 2,35 %. Водій з результатом згідний. Від проходження огляду у медичному закладі відмовився. Порушив вимоги ст.2.9 а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст.130 ч.1 КУпАП. (а.с. 1).

Вказаний протокол складений уповноваженою особою інспектором взводу 1 роти 3 батальйону ЦПП в Тернопільській області ДПП лейтенантом поліції Терновий В.Р., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, підписаний уповноваженою на те особою.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом протоколу та отримав копію протоколу, що підтверджується його власноручним підписом.

У графі протоколу, якою передбачені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено, що пояснення правопорушник надасть в суді.

За змістом рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії», протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто порушенні вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статей 254, 255, 256 КУпАП і не містить недоліків, які б свідчили про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, чи будь-яких інших процесуальних порушень.

Апеляційний суд вважає, що зміст висунутого обвинувачення було доведено ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення в сукупності з даними відеозапису.

Згідно з даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Результати огляду на стан сп`яніння 2.35 проміле. (а.с.2)

Згідно даних направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції направлено до медичного закладу. Огляд не проводився, оскільки огляд ОСОБА_1 було проведено за допомогою спеціального технічного засобу. (а.с. 4).

Відповідно до роздруківки приладу «Alcotest Drager 7510", огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведений 23.07.2023 року, прилад № ARLМ - 0288, дата калібрування 21.06.2023, результат 2,35 проміле. (а.с. 3).

Зі змісту письмових пояснень свідка ОСОБА_2 вбачається, що остання була змушена викликати поліції, оскільки ОСОБА_1 , незважаючи на неодноразові прохання та попередження, будучи в стані сильного алкогольного сп`яніння, керував транспортним засобом, виїхав з парковки готелю на проїзну частину та почав кружляти. (а.п.6)

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до правової позиції, яку висловлено Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 серпня 2023 року (провадження № 13-47зво22, судова справа № 208/712/19) положення КУпАП не містять заборони використовувати у судовому рішенні письмові пояснення, надані службовій особі правоохоронного органу.

Апеляційний суд вважає, що доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції не допитав в якості свідка ОСОБА_2 , яка викликала наряд поліції та інспектора поліції, що склав протокол про адміністративне правопорушення не свідчать про незаконність судового рішення та неправильність висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

Апеляційний суд дійсно неодноразово вказував на необхідність, у відповідності до принципу безпосередності дослідження доказів, приймати певні заходи для забезпечення можливості перевірки письмових пояснень свідків шляхом їх допиту в судовому засіданні.

Разом з тим, суду не надані дані, які свідчать про те, що вищевказані свідки могли надати суду показання на користь сторони захисту та мають бути допитані саме як свідки, пояснення яких спростують правильність висновків суду та свідчать про невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зокрема, вищевказані письмові пояснення свідка ОСОБА_2 не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення щодо висновку суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційним судом були досліджені відеозаписи, які долучено до матеріалів адміністративної справи (а.с. 9), з яких вбачається, що працівники поліції 23.07.2023 року приїхали до готелю на виклик ОСОБА_2 , оскільки остання повідомила про те, що ОСОБА_1 , який відпочивав у готелі, перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`янінні, керував транспортним засобом, чим створював небезпеку для себе та інших відпочиваючих в готелі. Відеозаписом зафіксовано, як ОСОБА_2 надає поліцейським письмові пояснення, які долучаються до справи. Зокрема, відповідно до відеозапису поліцейські встановивши особу ОСОБА_1 та виявивши в нього явні ознаки алкогольного сп`яніння, запропонували йому, як водію транспортного засобу марки HONDA д.н. НОМЕР_1 , пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу.

Відеозаписом зафіксовано, що ОСОБА_1 визнає, що керував транспортним засобом, добровільно, як водій автомобіля, на виконання вимог п.2.5 ПДР України, проходить огляд на стан сп`яніння, який проводиться поліцейським за допомогою спеціальної технічного приладу та повністю погоджується з позитивним результатом 2,35 проміле.

Апеляційний суд вважає, що відеозаписи є вичерпно інформативними, належними та допустимими доказами, отриманими у встановленому законом порядку, дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначений ст. 266 КУпАП, приписами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі - Інструкції), та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядку).

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Апеляційний суд приймає до уваги, що в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що водій транспортного засобу не погоджувався із результатами огляду, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, а його поведінка після проходження огляду свідчить про те, що він не заперечував результати огляду та повністю погоджувався з ними.

Відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, встановити послідовність даних, що містяться в матеріалах провадження, зафіксованих у протоколі про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи стосовно того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які доводять факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , оскільки сукупність досліджених судом доказів повністю доводить цей факт.

Перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що в матеріалах провадження достатньо належних та допустимих доказів, які поза всяким розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення обране судом в мінімальних межах ч.1 ст.130 КУпАП відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Апеляційний суд приймає до уваги, що ОСОБА_1 , раніше не притягувався до адміністративної відповідальності та позитивно характеризується за місцем проживання та місцем навчання, оскільки нагороджувався за мужність і відвагу, сумлінне, самовіддане, високопрофесійне виконання службових обов`язків, сміливі та рішучі дії під час ліквідації пожежі.(а.п. 74-75)

Апеляційний суд приймає до уваги, що захисником адвокатом Винник Ю.Г. подано клопотання про закриття провадження у справі внаслідок зміни обстановки, оскільки ОСОБА_1 перестав бути суспільно небезпечним. Звертає увагу на те, що з часу вчинення правопорушення пройшов доволі тривалий строк і на даний час ОСОБА_1 призначений начальником караулу пожежно-рятувальної частини пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Хмельницькій області із укладенням контракту про проходження служби цивільного захисту терміном на три роки.

При вирішанні питання щодо справедливості призначеного стягнення та можливості закриття провадження у зв`язку із зміною обстановки, апеляційний суд приймає до уваги, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку для самого водія та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Апеляційний суд вважає, що у відповідності до вимог ст.34 КУпАП обставини, на які посилається сторона захисту, необхідно враховувати як обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення .

Разом з тим, вищевказані обставини не впливають правильність висновків суду щодо розміру призначеного стягнення, оскільки призначене ОСОБА_1 стягнення є законним та справедливим.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини не доводять, що ОСОБА_1 повністю визнав свою вину у вчиненні правопорушення, розкаявся у вчиненому, виправився, більше не буде не вчиняти порушень, які стосуються безпеки дорожнього руху і перестав бути суспільно небезпечним.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 на час ухвалення судового рішення не мав права керування транспортним засобом і не може бути позбавлений вищевказаного права, оскільки зі змісту матеріалів справи вбачається, що в нього закінчився термін тимчасового посвідчення водія транспортного засобу.

Апеляціний суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 251 постанови КМУ від 8 травня 1993 року №340 обмін посвідчення водія, виданого особі вперше, проводиться без складення іспитів за умови вчинення особою протягом двох років з дня видачі такого посвідчення не більше двох адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та не вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 Кримінального кодексу України.

Вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 має право керування транспортними засобами та без складання іспитів може отримати постійне посвідчення водія транспортного засобу.

Однак, враховуючи характер та ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_1 правопорушення та приймаючи до уваги, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає обов`язкове позбавлення права керування транспортним засобом, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність застосування вказаного стягнення до правопорушника.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

Зокрема, встановлена законодавцем санкція за ч.1 ст. 130 КУпАП, якою передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, не передбачає призначення іншого стягнення ніж те, яке застосовано судом першої інстанції до правопорушника.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.

З огляду на наведене, підстав для скасування постанови не вбачається,апеляційну скаргу захисника необхідно залишити без задоволення та відмовити у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі стосовно ОСОБА_1 внаслідок зміни обстановки.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Борисенко В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської від 21 лютого 2024 року, щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.

Відмовити захиснику адвокату Виннику Ю.Г. у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі стосовно ОСОБА_1 внаслідок зміни обстановки.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв