ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/6255/23 Головуючий суддя І інстанції Орос О.В.
Апеляційне провадження № 33/818/155/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю секретаря - Вакули Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ,

- визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

Постановою встановлено, що 12.06.2023 року о 22 год. 41 хв. у м. Харкові по пр-т. Науки, 56, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Opel Astra, державний номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного приладу газоаналізатора Drager Alcotest 6820, за результатами якого було встановлено, що вміст алкоголю у видихаємому ОСОБА_1 повітрі складає 1,30 проміле.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.11.2023 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, ОСОБА_1 посилається на те, що з долученого відеозапису не вбачається те, що він керував транспортним засобом, а також цей відеозапис не відповідає вимогам Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України №1026 від 18.12.2018 року.

Апелянт також зазначає, що його вина не доведена у вчиненні адміністративної правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, працівники поліції діяли з порушенням вимог чинного законодавства, а висновки суду першої інстанції, які викладені в оскаржуваній постанові, не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються наявними доказами у справі.

Крім того, ОСОБА_1 просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.11.2023 року, посилаючись на те, що в судовому засіданні в суді першої інстанції участі не приймав, а копію постанови не отримував, а тому не мав можливості у строк, передбачений чинним законодавством подати апеляційну скаргу.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

В судові засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Поздняков С.Г. жодного разу не з`явилися.

Зокрема, 22.01.2024 року о 17 год. 05 хв. ОСОБА_1 був особисто повідомлений, шляхом передачі телефонограми (а.с.49), про дату, час та місце розгляду його апеляційної скарги, який було призначено на 12.02.2024 року. Телефонограма передавалась на номер телефону, який ОСОБА_1 зазначив в своїй апеляційній скарзі. На цей же номер телефону ОСОБА_1 також була направлена СМС-повідомлення про дату, час та місце розгляду його апеляційної скарги, а саме 22.01.2024 року. Відповідно до відомостей довідки про доставку СМС вбачається, що 22.01.2024 року о 17 год. 17 хв. ОСОБА_1 отримав СМС-повідомлення (а.с.50) про місце, дату та час проведення розгляду його апеляційної скарги.

Апеляційним судом також направлялася засобами поштового зв`язку судова повістка із рекомендованим поштовим повідомленням на адресу місця мешкання ОСОБА_1 , яка повернулася до суду у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с.50, 54-55).

Проте, в судове засідання, призначене на 12.02.2024 року ОСОБА_1 не з`явився, причин неявки суду не повідомив.

При цьому, 12.02.2024 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшла заява захисника ОСОБА_2 про відкладення апеляційного розгляду у зв`язку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи (а.с.52).

Крім того, в своїй заяві захисник ОСОБА_2 просив повідомити його про наступну дату апеляційного розгляду СМС-повідомленням на номер мобільного телефону, який зазначив в цій заяві (а.с.52).

Розгляд апеляційної скарги було відкладено на 18.03.2024 року, про що ОСОБА_1 та його захисник Поздняков С.Г. повідомлялися особисто телефонограмою (а.с.56).

18.03.2024 року на електронну пошту Харківського апеляційного суду повторно надійшла заява захисника про відкладення апеляційного розгляду.

В своїй заяві від 18.03.2024 року захисник Поздняков С.Г. зазначив про необхідність відкладення апеляційного розгляду з тієї підстави, що ОСОБА_1 перебуває на лікуванні, на підтвердження чого надав відповідні документи (а.с.60-61, 64-73). Про наступне судове засідання в суді апеляційної інстанції просив повідомити через СМС-повідомлення на номер мобільного телефону, який зазначив в цій заяві (а.с.60).

18.03.2024 року апеляційний розгляд відкладено на 05.04.2024 року у зв`язку з неявкою сторони захисту та надходженням клопотання захисника (а.с.74).

При цьому, 19.03.2024 року захисник Поздняков С.Г. та ОСОБА_1 особисто під розписку отримали судові повістки, про свідчать відповідні розписки, тобто вони були належним чином повідомлені про наступну дату та час апеляційного розгляду, який було відкладено на 05.04.2024 року (а.с.75, 76).

04.04.2024 року на електронну пошту Харківського апеляційного суду повторно надійшла заява про відкладення апеляційного розгляду у зв`язку перебуванням ОСОБА_1 на лікуванні у м. Луцьк, про що надав відповідні документи (а.с.78, 80-84).

05.04.2024 року апеляційний розгляд відкладено на 27.05.2024 року у зв`язку з черговою неявкою сторони захисту та надходженням вищезазначеного клопотання захисника ОСОБА_2 .

Апеляційним судом направлялися засобами поштового зв`язку судові повістки захиснику Позднякову С.Г. та ОСОБА_1 на адреси їх мешкання, що містяться в матеріалах справи (а.с.86, 87). Згідно відомостей рекомендованого повідомлення, захисник ОСОБА_2 отримав судову повістку 02.05.2024 року (а.с.99). При цьому, судова повістка, яка направлялася на адресу місця мешкання ОСОБА_1 , повернулася до суду апеляційної інстанції у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с.105-106).

13.05.2024 року секретар судового засідання, за дорученням головуючого у справі, особисто повідомив ОСОБА_1 та його захисника Позднякова С.Г. про дату та час апеляційного розгляду, який було відкладено на 27.05.2024 року, шляхом передачі їм телефонограми на номери мобільних телефонів, які апелянт зазначив в своїй апеляційній скарзі, а захисник - в своїх клопотаннях про відкладення судового розгляду. При цьому, стороні захисту було роз`яснено право прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів або в суді загальної юрисдикції, який є найбільш наближений до їх місця мешкання. Стороні захисту також роз`яснена процесуальна можливість надати до суду апеляційної інстанції свої письмові пояснення (а.с.90).

27.05.2024 року на електронну пошту Харківського апеляційного суду повторно надійшла заява захисника Позднякова С.Г. про відкладення апеляційного розгляду у зв`язку перебуванням ОСОБА_1 на лікуванні в районі виконання бойових завдань у м.Костянтинівка, на підтвердження чого надав відповідні документи (а.с.91, 94-98).

27.05.2024 року апеляційний розгляд відкладено на 24.06.2024 року у зв`язку з повторною неявкою сторони захисту та надходженням вищезазначеного клопотання захисника Позднякова С.Г.

10.06.2024 року апеляційним судом направлені ОСОБА_1 та захиснику ОСОБА_2 судові повістки про дату та місце апеляційного розгляду на їх адреси місця мешкання, які містяться в матеріалах справи (а.с.101, 102). Зазначену судову повістку захисник ОСОБА_2 отримав 14.06.2024 року, про що свідчить особистий підпис останнього у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.104).

Крім того, відповідно до Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасників судового процесу, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 року №28, ОСОБА_1 та захисник Поздняков С.Г. повідомлені про час і місце розгляду поданої апеляційної скарги, шляхом надіслання їм судової повістки в електронному вигляді, що підтверджується відомостями довідок про те, що 07.06.2024 року вони отримали судові повістки у мобільному додатку «Viber» на номери мобільного телефону ОСОБА_1 , який зазначив останній в його апеляційній скарзі, та в електронному кабінеті захисника (а.с.101, 102).

Більш того, 10.06.2024 року секретар судового засідання, за дорученням головуючого у справі, особисто повідомив ОСОБА_1 та його захисника Позднякова С.Г. про дату та час апеляційного розгляду, який було відкладено на 24.06.2024 року, шляхом передачі їм телефонограми на номери їх мобільних телефонів, які апелянт зазначив в своїй апеляційній скарзі, а захисник - в своїх клопотаннях про відкладення судового розгляду. Стороні захисту повторно було роз`яснено право прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів або в суді загальної юрисдикції, який є найбільш наближений до їх місця мешкання. Стороні захисту також роз`яснена процесуальна можливість надати до суду апеляційної інстанції свої письмові пояснення засобами електронного зв`язку (а.с.103, 107).

24.06.2024 року на електронну пошту Харківського апеляційного суду повторно надійшла заява захисника Позднякова С.Г. про відкладення апеляційного розгляду у зв`язку перебуванням ОСОБА_1 в зоні бойових дій та на лікуванні (а.с.108).

Разом з цим, захисником додані до своєї заяви про відкладення судового розгляду від 24.06.2024 року наступні письмові документи:

- рапорт заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 від 16.03.2024 року, в якому останній просить заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи направити його на стаціонарне лікування до військової частини НОМЕР_3 з 17.03.2024 року (а.с.111);

- довідка військово-лікарської комісії від 15.03.2024 року (а.с.112);

- направлення на стаціонарне обстеження з подальшим переоглядом військово-лікарської комісії (а.с.112, 113);

- рапорт заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 від 16.03.2024 року, в якому останній повідомляє заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи, що 16.03.2024 року він прибув у розташування підрозділу в районі виконання бойових завдань ( АДРЕСА_2 ) після проходження військово-лікарської комісії з військової частини НОМЕР_3 . Крім того, в своїй заяві ОСОБА_1 просив зарахувати його на продовольче забезпечення в районі виконання бойових завдань (м.Костянтинівка) з 17.03.2024 року (а.с.114).

Натомість, з наданих захисником ОСОБА_2 вищезазначених документів, які датовані березнем 2024 року, не вбачається, що ОСОБА_1 перебуває в зоні бойових дій та на лікуванні саме станом на 24.06.2024 року, що об`єктивно унеможливлювало б його безпосередню участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, в тому числі, в режимі відеоконференції.

Цих відомостей не надано апеляційному суду і самим ОСОБА_1 .

Крім того, статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Також, згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється за апеляційною скаргою особи, яка її подала, а вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.

Слід також зазначити, що у відповідності до ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» інформація про кожне судове засідання, оприлюднювалася на офіційному веб-порталі Судової влади України та ОСОБА_1 не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про дати судових засідань, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Відповідно до відомостей, які містяться в матеріалах справи ОСОБА_1 будь-яким чином не цікавився станом розгляду його апеляційної скарги. Будь-яких клопотань через канцелярію суду, в тому числі, про неможливість його явки до суду апеляційної інстанції, не подавав.

Отже, відомості вищезазначених телефонограм та довідок про доставлення в електронному вигляді судових повісток, поза розумним сумнівом, свідчать про те, що ОСОБА_1 та захисник ОСОБА_2 були обізнані про те, що в Харківському апеляційному суді перебуває на розгляді апеляційна скарга ОСОБА_1 та неодноразово призначалась до розгляду.

Крім того, захисником ОСОБА_2 не надано суду жодних відомостей на підтвердження поважності його неявки до суду апеляційної інстанції в судові засідання, які призначалися на 18.03.2024 року, 05.04.2024 року, 27.05.2024 року та 24.06.2024 року.

Разом з цим, належить врахувати, що саме ОСОБА_1 є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.11.2023 року, але апелянт жодного разу не з`явився в суді засідання в суд апеляційної інстанції починаючи з 12.02.2024 року.

Апеляційний суд також бере до уваги, що ОСОБА_1 та захисник Поздняков С.Г. особисто з`являлися до апеляційного суду 19.03.2024 року, тобто на наступний день після судове засідання, яке було призначено на 18.03.2024 року та було відкладене у звязку з неявкою сторони захисту та надходженням клопотання захисника про відкладення апеляційного розгляду через неможливість явки ОСОБА_1 у зв`язку з його перебуванням на лікуванні.

Належить також зазначити, що стороною захисту не надано жодних об`єктивних відомостей, які підтверджували поважність неявки ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2 в судове засідання, яке відкладено апеляційним судом на 16 год. 20 хв. 24.06.2024 року.

Враховуючи наведене та тривалість перебування справи в суді апеляційному суді, а саме з 29.11.2024 року, а також дотримуючись вимог ст.ст. 268, 271, 294 КУпАП, суд дійшов висновку щодо можливості проведення апеляційного розгляду без участі ОСОБА_1 та захисника Позднякова С.Г., виходячи з відомостей, що є наявні в матеріалах цієї справи, та доводів поданої апеляційної скарги, оскільки останні, поза розумним сумнівом, були обізнані про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, однак в судові засідання в суд апеляційної інстанції жодного разу не з`явилися, в тому числі, в судове засідання, яке було відкладено на 24.06.2024 рок, не надавши при цьому документів, які могли об`єктивно підтвердити поважність їх неявки до апеляційного суду.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху , передбачених п. 2.9 (а).

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху передбачена статтею 130 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме відомості, що містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 030427 від 12.06.2023 року; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; роздруківці чеку тестування на алкоголь; на диску з відеозаписами.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 030427 від 12.06.2023 року (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Drager Alcotest 6820». Результат огляд становить 1,30 проміле, з яким був згоден ОСОБА_3 .

Аналізуючи зміст цього протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 був ознайомлений з відомостями цього протоколу та був згоден з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, про що свідчить його власноручний підпис та власноручні пояснення щодо ознайомлення зі змістом цього протоколу (а.с.1).

Крім того, відповідно до відомостей роздруківки газоаналізатору «Drager Alcotest 6820», тест №1743 (арк. 2), вміст алкоголю у видихаємому ОСОБА_1 повітрі складав 1,30 проміле.

Такі відомості газоаналізатору ОСОБА_1 не заперечував та власноруч поставив підпис у роздруківці за результатами огляду за допомогою газоаналізатору «Drager Alcotest 6820» (арк.5).

В матеріалах справи також міститься акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з відомостей якого вбачається, що огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та мови. В цьому акті ОСОБА_1 також власноруч зазначив, що згоден з результатом огляду (арк.6).

В матеріалах справи також містяться відеозаписи (а.с.2) з нагрудних камер поліцейських та відеореєстратору (файли «аад030427», «030427», «export-gtt5n.mp4»), з яких вбачається, що працівник поліції переслідували автомобіль Opel Astra, державний номерний знак НОМЕР_2 , та зупинили цей транспортний засіб, з водійської двері якого вийшов ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм працівник поліції виявив у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння. Після цього працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки, з чим останній погодився. Працівник поліції розкрив запечатаний мундштук, встановив його в газоаналізатор «Драгер» та зробив контрольний забір повітря, який показав відсутність алкоголю. Після цього працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 порядок проведення огляду з використанням газоаналізатору «Драгер». Після цього ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки з використанням газоаналізатору «Драгер» шляхом його продуття. Результат огляду виявився позитивним, а саме 1,30 проміле.

З відеозапису (файл «export-gtt5n.mp4», починаючи з 04 хв. 30 сек.) також вбачається, що після проходження огляду працівник поліції запитує у ОСОБА_1 , чи згоден він з результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу, чи він бажає проїхати в медичний заклад для проходження відповідного огляду у лікаря-нарколога. На зазначене запитання працівника поліції ОСОБА_1 відповів, що він погоджується з результатами огляду з використанням газоаналізатору «Драгер» та в медичний заклад не бажає їхати. Після такої відповіді водія працівник поліції проінформував ОСОБА_1 , що стосовно нього буде складено адміністративний протокол за ч.1 ст.130 КУпАП, з чим був згоден водій (а.с.2).

Крім того, факт ознайомлення ОСОБА_1 з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 030427 від 12.06.2023 року також підтверджується відомостями відеозапису (файл «export-gtt5n.mp4», починаючи з 08 хв. 30 сек.), який наявний в матеріалах справи, з якого вбачається, що останньому працівником поліції було вголос прочитано зміст протоколу та роз`яснено його зміст. Належить взяти до уваги, що ОСОБА_1 особисто та добровільно підписав цей протокол та зазначив, що згоден з правопорушенням (а.с.2).

Апеляційний суд також бере до уваги відомості направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 12.06.2023 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 направлено до КНП ХОР «ОНД» у зв`язку з виявленням у нього ознак сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови; порушення координації рухів. Огляд в медичному закладі не проводився та до медичного закладу ОСОБА_1 не доставлявся (а.с.4).

Що стосується доводів ОСОБА_1 , зазначених в його апеляційній скарзі, з приводу допущених працівників поліції порушень вимог Інструкції, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки на час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу «Drager Alcotest 6820» ОСОБА_1 клопотань про надання сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки не заявляв, огляд проводився за добровільною згодою останнього, за результатами огляду складено відповідний акт та роздрукований на папері його показники, які долучені до матеріалів справи.

Крім того, згідно відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який долучений до матеріалів справи (арк.2), а також з відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 030427 від 12.06.2023 (арк.1), ОСОБА_1 не заявляв будь-яких клопотань про проведення огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Що стосується доводів апелянта щодо відсутності доказів на підтвердження того, що він не керував транспортним засобом, апеляційний суд зазначає, що такі твердження апелянта повністю спростовуються відомостями відеозаписів, що долучені до матеріалів справи (файли «аад 030427», «030427»), з яких вбачається, що працівники поліції переслідували та зупинили транспортний засіб Opel Astra, державний номерний знак НОМЕР_2 , з водійської двері якого вийшов ОСОБА_1 (а.с.2)

Більш того, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 та його захисник Поздняков С.Г. скористалися своїм процесуальним правом та вони подавали заяву до правоохоронних органів щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП у порядку, передбаченому КПК України.

Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою і дії посадової особи що їх складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 та захисником ОСОБА_2 не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції, в тому числі, щодо зупинки транспортного засобу і проведення огляду на місці за допомогою газоаналізатору «Drager Alkotest 6820», до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Також стороною захисту не надано відомостей про, що останні зверталися до суду в порядку КАСУ на дії керівництва патрульної поліції, пов`язаних із перевіркою скарг щодо незаконних дій працівників поліції, при складанні ними адміністративного матеріалу у цій справі.

Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг та заяв сторони захисту щодо дій працівників поліції під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Апеляційний суд також зазначає, що чинний КУпАП не містить такого поняття як «недопустимі докази», а тому апеляційна скарга в цій частині також є необґрунтованою та безпідставною.

Крім цього, відповідно до вимог ч.2 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому до матеріалів справи був долучений відеозапис події за участю ОСОБА_1 , який містить відомості про: керування ОСОБА_1 автомобілем; проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, а тому, враховуючи наявність цього відеозапису, залучення працівниками поліції свідків було необов`язковим, що передбачено саме вимогами ст. 266 КУпАП.

Крім того, відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається д адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспортні та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Тобто, аналізуючи положення цієї статті законодавець не встановив заборони працівникам поліції здійснювати відеофіксацію події лише на службову нагрудну камеру.

Отже, оцінюючи такі твердження апелянта, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доказами у справі про адміністративне правопорушення можуть бути показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

На відеозаписах, які працівники поліції долучили до протоколу про адміністративне правопорушення, поза розумним сумнівом, вбачається, що подія, яка зафільмована на цих відеозаписах, безпосередньо стосується відомостей, які зафіксовані в протоколі стосовно ОСОБА_1 , а тому твердження апелянта щодо неналежності відеозаписів є необґрунтованими.

Твердження сторони захисту про те, що відеозапис є неповним, тобто не вівся безперервно, а також те, що відеозапис частково вівся не на пристрій поліцейського, перелік яких визначений законом, як того вимагає Інструкція, не є підставою для скасування прийнятого судом рішення за умови того, що відповідно до приписів ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів у справі про адміністративне правопорушення, який оцінюється у сукупності з іншими доказами по справі, й обставини, що містяться на вказаному відеозаписі, повністю узгоджується зі змістом обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 030427 від 12.06.2023 року, так й у долучених до нього доказах.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Крім того, суд зазначає, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом».

Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Отже, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись статтями 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков