Номер провадження: 33/813/799/24
Номер справи місцевого суду: 946/495/24
Головуючий у першій інстанції Яковенко І. І.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії судової палати з розгляду цивільних справ Драгомерецького М.М.,

при секретарі Узун Н.Д.,

переглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Романенко Оксана Олександрівна на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 лютого 2024 року по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №469863 від 17.01.2024, ОСОБА_1 17 січня 2024 року о 20.40 год, по вул. Некрасова в с. Нова Некрасівка Ізмаїльського р-ну Одеської обл., повторно протягом року керував транспортним засобом «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортним засобом. Такими діями ОСОБА_1 порушив п. 2.1 а ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №469876 від 17.01.2024, ОСОБА_1 17 січня 2024 року о 20.40 год, по вул. Некрасова в с. Нова Некрасівка Ізмаїльського р-ну Одеської обл., керував транспортним засобом «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд був проведений зі згоди водія на місця зупинки транспортного засобу, результат тесту 0,73 проміле. Такими діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 а ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адмін. правопорушень, передбачених за ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено основне адміністративне стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП у виді адміністративного арешту на строк десять діб, та додаткові адміністративні стягнення з урахуванням положень ч. 3 ст. 30, ч. 2 ст. 36 КУпАП у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк тринадцять років сім місяців та двадцять один день, з оплатним вилученням транспортного засобу, а саме автомобіля «ВАЗ 2109» номерний знак НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605,60 грн.

Виконання постанови в частині накладення адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту покладено на Ізмаїльський РВП ГУНП в Одеській області.

Строк адміністративного арешту ОСОБА_1 обчислювати з моменту його затримання

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Романенко О.О., подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 лютого 2024 року та закрити провадження по справі, за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання до апеляційного суду ні ОСОБА_1 , ні його адвокат Романенко О.О. не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином та завчасно.

11 червня 2024 року від представника ОСОБА_1 адвоката Романенко О.О. надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату, для надання часу забезпечити явку в судове засідання свідка ОСОБА_2 , права якого порушуються оскаржуваною постановою суду.

Однак, апеляційний суд не вважає доцільним відкладення розгляду даної справи та відмовляє у задоволенні клопотання, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Неявка в судове засіданні особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформації про належне повідомлення цих осіб.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Слід зазначити, що 04 квітня 2024 року та 30 квітня 2024 року адвокат Романенко О.О. вже зверталась до апеляційного суду із клопотанням про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим розгляд справи був відкладений.

У справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, з моменту звернення до апеляційного суду із апеляційною скаргою, а саме з 23 лютого 2024 року, ОСОБА_1 мав достатньо часу, в разі необхідності звернутись до суду з клопотанням про виклик свідків, а тому в даному випадку процесуальні права останнього ніяким чином не обмежуються. ОСОБА_1 скористався своїм правом на оскарження судового рішення в апеляційному порядку, у встановленому законом порядку своєчасно повідомлявся про час і місце розгляду справи, скористався послугами адвоката, а тому в разі достатньої зацікавленості в розгляді справі мав достатньо часу і можливості в повній мірі скористатись своїми процесуальними права.

Також, згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП, присутність особи, яка притягується до адміністративної не є обов`язковою.

З огляду на вищевикладене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та його представника, на підставі доводів, викладених в апеляційній скарзі, а також доказів, які містяться в матеріалах справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного та обґрунтованого рішення. Збирання нових доказів не входить до повноважень апеляційного суду.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції згідно вимог ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясував всі фактичні обставин, що мають істотне значення для її розгляду.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення встановлюється шляхом дослідження доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно п. п. 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 2.9 а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання п. 2.9 а ПДР України, повторно протягом року, має наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частина 2 ст. 130 КУпАП встановлює відповідальність за вчинення повторно протягом року будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Крім того, пункт 2.1 а ПДР України встановлює, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Невиконання пункту 2.1 а ПДР України (повторно протягом року) має наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Частиною 2-4 ст. 126 КУпАП встановлена відповідальність за: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП є керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, і яка повторно протягом року вчинила порушення, передбачені частинами другою - четвертою цієї статті.

Апеляційним судом встановлено, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, та ч. 2 ст. 130 КУпАП підтверджується, наявними в матеріалах справи доказами, а саме:

1)протоколами про адміністративне правопорушення серії ААД №469876 від 17.01.2024, та серії ААД №469863 від 17.01.2024, які в повній мірі відповідають вимогам ст. 256 КУпАП, а тому є належним на допустимим доказом, й приймається судом до уваги, протоколи підписані ОСОБА_1 ;

2)актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд був проведений у зв`язку із виявленими в ОСОБА_1 ознаками: запах алкоголю з порожнини рота;

3)висновком приладу Alcotest Drager 7510 (тест №233), яким 17.01.2024 о 20:58 год, зафікосавано 0,73 проміле алкоголю в організмі ОСОБА_1 ;

4)направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області «Ізмаїльська міська центральна лікарня» від 17.01.2024;

5)письмовими поясненнями ОСОБА_1 , в яких він вказав, що 17 січня 2024 року керував транспортним засобом «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції, при перевірці документів поліцейські запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, результат тесту 0,73 проміле. З результатом оглдяу ОСОБА_1 погодився, крім того вказав що вживав спиртні напої, а саме пиво;

6)довідкою начальника САП Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області, згідно якої ОСОБА_1 піддавався адміністративним стягненням: ч. 3 ст. 130 КУпАП від 15.05.2023 25.05.2023 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на 10 років (справа №946/3334/23, протокол ААБ №227985);

7)довідкою начальника САП Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області, згідно якої ОСОБА_1 піддавався адміністративним стягненням: за ч. 5 ст. 126 КУпАП (справа №946/1293/23, протокол ААБ №227797 від 17.02.2023), за ч. 5 ст. 126 КУпАП (справа №946/3025/23, протокол ААБ №227969 від 30.04.2023), за ч. 5 ст. 126 КУпАП (справа №946/3334/23, протокол ААБ №227840), за ч. 5 ст. 126 КУпАП (справа №946/6961/23, протокол ААБ №193342 від 07.09.2023);

8)відеозаписом з портативних відеореєстраторів працівників поліції, який відображає із достатньою повнотою стан водія ОСОБА_1 , його поведінку та те, що співробітники поліції діяли згідно до вимог чинного законодавства та у відповідності до процедури проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп`яніння та оформлення результатів такого огляду.

Таким чином, оцінюючи вищезазначені докази окремо та в їх сукупності, ґрунтуючись на внутрішньому переконанні, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 17 січня 2024 року о 20.40 год, по вул. Некрасова в с. Нова Некрасівка Ізмаїльського р-ну Одеської обл., повторно протягом року керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, та будучи позбавленим права керування транспортним засобом, оскільки такий висновок ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №469876 від 17.01.2024, не відповідає вимогам закону та не може бути допустимим доказом в справі, так як в ньому: не вказано точну адресу вчинення правопорушення, а саме не вказано в якому району знаходиться населений пункт Нова Некрасівка; не зазначено за допомогою якого приладу проводився огляд водія на стан сп`яніння; у фабулі протоколу не вказано що правопорушення вчинено повторно; зазначено, що права роз`ясненні ОСОБА_1 .

Однак, на думку апеляційного суду вищенаведені доводи апеляційної скарги не мають суттєвого правового значення в доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 та ч. 2 ст. 130 КУпАП, за порушення ним вимог Правил дорожнього руху України, та не можуть бути підставою для закриття провадження у справі.

Крім того, вказані вище обставини не тягнуть за собою автоматичне визнання протоколу про адміністративне правопорушення неналежним, недостовірним чи недопустимим доказом, оскільки не спотворюють зміст цього протоколу та не створюють ситуацію, за якої цей процесуальний документ є недійсним, а зібрані докази - недопустимими, так як не усі порушення процесуального закону, допущені під час оформлення документів та збирання доказів у справі є підставою для визнання цих доказів недопустимими, що узгоджується з усталеною судовою практикою ЄСПЛ.

Так, Європейський суд з прав людини, в тому числі в рішення по справі «Сутяжник проти росії» від 23 липня 2009 року неодноразово зазначав, що не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки. Пуризм у загальноприйнятому розумінні є надмірним прагненням до чистоти, переваги форми над змістом.

Не кожен дефект певного адміністративного акту робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Таких принципів дотримується Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий».

Тому, скасування певного акту з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також стверджує, що працівники поліції не запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, однак апеляційний суд не приймає до уваги дані твердження з огляду на наступне.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, з дотриманням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі Інструкція), а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 (далі Порядок).

Вимогами ст. 266 КУпАП встановлено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Також, п. 7 розділу І Інструкції, п. 6 Порядку та ч. 3 ст. 266 КУпАП встановлено, що в разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Так, апеляційним судом був досліджений відеозапис з портативного відеореєстратора, згідно якого вбачається, що поліцейські запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стані алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Drager, на що ОСОБА_1 погодився та, який в подальшому зафіксував 0,73 проміле алкоголю в його організмі, зазначених результатів водій не заперечував.

Крім того, в письмових поясненнях від 17.01.2024, ОСОБА_1 також вказав, що погодився із результатами тесту, який зафіксував 0,73 проміле алкоголю в його організмі (а.с. 5, 14).

Відповідно до діючого закону водій самостійно вирішує чи погоджується він з результатом, який отримано при проведенні огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу або не погоджується з отриманим результатом. У тому разі, якщо водій не погоджується з результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу, то огляд на стан сп`яніння повинен бути проведений у закладі охорони здоров`я. При цьому водій самостійно на власний розсуд вирішує це питання і не зобов`язаний вказувати причини з яких він не погодився з отриманим результатом.

Разом із тим, згода водія з позитивним результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу свідчить про відсутність правових підстав для подальшого доведення цього факту у встановленому законом порядку, а саме для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не погодився з результатами тесту приладу Драгер, а працівники поліції не запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, апеляційним судом не приймаються, оскільки спростовуються матеріали справи.

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати).

Адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

ОСОБА_1 реалізував своє право керувати автомобілем, тим самим погодилась нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановленими нормами чинного законодавства.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 та ч. 2 ст. 130 КУпАП за порушення ним вимог Правил дорожнього руху України.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, такого висновку суду першої інстанції також не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи, та зводяться до незгоди із мотивами судового рішення, тому оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Зазначений висновок суду також відповідає завданням КУпАП, яким є зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Разом із тим, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що при обранні ОСОБА_1 такого виду адміністративного стягнення, як з оплатне вилучення транспортного засобу, а саме автомобіля «ВАЗ 2109» номерний знак НОМЕР_1 , суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що даний транспортний засіб не належить ОСОБА_1 ..

Так, санкція ч. 5. ст. 126 КУпАП передбачає, накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

З аналізу санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП вбачається, що оплатне вилучення транспортного засобу не є обов`язковим, а застосовується за внутрішнім переконанням суду. Однак, суд першої інстанції не навів належних мотивів вилучення даного транспортного засобу.

Згідно ст. 28 КУпАП, оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, полягає в його примусовому вилученні за рішенням суду і наступній реалізації з передачею вирученої суми колишньому власникові з відрахуванням витрат по реалізації вилученого предмета.

Крім того, відповідно роз`яснень, викладених у п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року №14 не можна накладати адміністративне стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі.

Отже, додатковому адміністративному стягненню у виді оплатного вилучення транспортного засобу підлягає лише транспортний засіб, який належить особі, яка вчинила адміністративне правопорушення.

Так, згідно протоколів про адміністративне правопорушення серії ААД №469863 від 17.01.2024 та серії ААД №469876 від 17.01.2024, транспортний засобу «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_3 ..

Згідно інформації наданої Головним сервісним центром МВС, власником транспортний засобу «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 , дійсно є ОСОБА_3 .

Отже, суд першої інстанції, залишив поза увагою, те що транспортний засіб не належить ОСОБА_1 , тому дійшов помилкового висновку про накладення на нього адміністративного стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу.

Наведене є підставою для скасування постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 лютого 2024 року в частині накладення додаткового адміністративного стягнення у вигляді оплатного вилучення транспортного засобу, а саме автомобіля «ВАЗ 2109» номерний знак НОМЕР_1 , належного на праві власності ОСОБА_3 .

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Романенко Оксана Олександрівна задовольнити частково.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 лютого 2024 року в частині накладення на ОСОБА_1 додаткового адміністративного стягнення у вигляді оплатного вилучення транспортного засобу, а саме автомобіля «ВАЗ 2109» номерний знак НОМЕР_1 , - скасувати.

В іншій частині постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький