ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/499/24Головуючий у 1-й інстанції Содомора Р.О.
Провадження № 33/817/384/24 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2024 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Пасічника А.З. на постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 15 квітня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою визнано винним ОСОБА_1 в скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням прав керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Згідно постанови, 02 березня 2024 року приблизно о 17 год. 16 хв. ОСОБА_1 в м.Бучач по вул.Незалежності, керував автомобілем «ВАЗ 21061», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічного приладу Драгер 6810 та в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Пасічник А.З. просить скасувати постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 15 квітня 2024 року, а провадження у справі закрити. Свої вимоги мотивує тим, що:

ОСОБА_1 не був зупинений працівниками поліції як водій автомобіля, автомобілем не керував;

ОСОБА_1 правил дорожнього руху не порушував і був безпідставно залучений до процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння;

працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 про те, що відповідальність є однаковою як за керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, так і за відмову від огляду на стан алкогольного сп`яніння;

працівники поліції схиляли ОСОБА_1 відмовитися від огляду на стан алкогольного сп`яніння;

суд першої інстанції взяв на себе функцію обвинувачення, так як керувався в основному припущеннями щодо імовірності тієї чи іншої події;

сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом, оскільки він не є самостійним беззаперечним доказом;

після складання адміністративного протоколу ОСОБА_1 з власної волі, в межах двох годин з моменту початку спілкування із працівниками поліції, пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння у Бучацькій міській лікарні, в результаті чого встановлено, що на момент огляду ОСОБА_1 був тверезим.

Захисник, також звертає увагу суду на те, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №1569611 від 02 березня 2024 року, згідно рішення Бучацького районного суду від 26 березня 2024 року скасована.

В судові засідання 16 травня 2024 року, 10 червня 2024 року і 18 червня 2024 року адвокат Пасічник А.З. не з`явився, хоча був повідомлений про час і місце апеляційного розгляду. ОСОБА_1 апеляційну скаргу не подавав і в судові засідання з розгляду апеляційної скарги його захисника не з`явився і заяв чи клопотань до апеляційного суду не надсилав, хоча був повідомлений про час і місце апеляційного розгляду. Від захисника ОСОБА_2 заяв та клопотань і повідомлень про причини неявки до суду 18 червня 2024 року не надходило. Враховуючи наведене, апеляційний суд прийшов до висновку про наявність визначених ч.6 ст.294 КУпАП підстав для проведення апеляційного розгляду без їх участі.

Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.

Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про вчинення адміністративного правопорушення ААД № 161347 від 02 березня 2024 року; рапорті старшого інспектора чергового ВП №2 (м.Бучач) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Свистун І.В. від 02 березня 2024 року; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного сп`яніння у Бучацьку міську лікарню, з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовся від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі; відеозаписі, з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці, а також в медичному закладі. Крім того, із даного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом.

Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведений належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом, оскільки він не є самостійним беззаперечним доказом, суд апеляційної інстанції оцінює критично. Окрім того, вирішуючи справу суд першої інстанції взяв до уваги не тільки протокол про адміністративне правопорушення, а й інші докази, наявні у матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 автомобілем не керував, правил дорожнього руху не порушував і був зупинений незаконно, суд апеляційної інстанції оцінює критично, так як вказані доводи спростовуються наявними у справі доказами. Зокрема, даними відеозапису (файл 0000000__0019.MP4 з 17:17:45 год) зафіксовано, що ОСОБА_1 при спілкуванні із працівниками поліції підтвердив факт керування ним транспортним засобом, а також те, що він розуміє підставу зупинки його транспортного засобу, так як на повідомлення працівником поліції щодо порушення ним ПДР України зокрема, керування транспортним засобом заднім ходом по проїжджій частині дороги, ОСОБА_1 повідомив, що Я бачив що нікого немає.

Апеляційні доводи захисника про те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 про те, що відповідальність є однаковою як за керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, так і за відмову від огляду на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки як вбачається з наявного у справі відеозапису, при спілкуванні із ОСОБА_1 поліцейський висловив підозру щодо перебування його в стані алкогольного сп`яніння та повідомив останньому виявлені ним ознаки такого стану, у зв`язку з чим запропонував водію пройти огляд як на місці зупинки транспортного засобу на стан алкогольного сп`яніння, так і проїхати до медичного закладу для проходження огляду на що ОСОБА_1 категорично відмовився. При цьому поліцейським було роз`яснено водію ОСОБА_1 , що у разі його відмови від проходження огляду, стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП (файл 0000000__0019.MP4 з 17:22:15 по 17:22:40 год).

Таким чином, дані зафіксовані на вказаному відеозаписі повністю спростовують доводи апелянта, що поліцейський діяв без дотриманням вимог ст.266 КУпАП та відповідних підзаконних актів, якими визначено порядок направлення водіїв для огляду на стан сп`яніння і порядок проведення такого огляду.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апелянта про те, що працівники поліції схиляли ОСОБА_1 відмовитися від огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки з наявних у матеріалах цієї справи відеозаписів нагрудних камер працівників поліції не вбачається з боку працівників поліції тиску на ОСОБА_1 . Також, з цих відеозаписів видно, що зафіксовані ними події узгоджуються з даними протоколу. Крім того, стверджуючи в апеляційній скарзі, що дії працівників поліції були незаконними апелянт не наводить жодних відомостей про оскарження таких дій поліції в порядку, передбаченому КАС України, або до правоохоронних органів вищого рівня.

Доводи апеляційної скарги в ході апеляційного розгляду про те, що ОСОБА_1 з власної волі, в межах двох годин з моменту початку спілкування із працівниками поліції, пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння у Бучацькій міській лікарні, в результаті чого встановлено, що на момент огляду ОСОБА_1 був тверезим, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не можуть бути взяті до уваги у зв`язку з наступним.

Так, згідно п. 9 Розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 р., з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Тобто, ОСОБА_1 повинен був пройти медичний огляд у присутності поліцейського протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

У відповідності з п.22 Розділу ІІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 р., висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Враховуючи наведені вимоги закону надані апелянтом результати медичного огляду на стан сп`яніння, який проведено у відсутності поліцейського, вважаються недійсними, а тому не можуть братися до уваги судом.

Крім того, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про неналежність вказаного доказу, який наявний у матеріалах справи, а саме висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 02 березня 2024 року, оскільки він не виключає винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, за ознаками відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння.

Переконливих доводів, які би безумовно спростовували викладені в оскарженій постанові висновки суду і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

З матеріалів справи і змісту оскарженого рішення видно, що в даному випадку суд першої інстанції розглянув справу і виніс обґрунтоване і вмотивоване рішення виключно на підставі тих доказів, які були направлені до суду управлінням поліції, а тому наведені в апеляційній скарзі доводи, що суд першої інстанції взяв на себе обов`язок обвинувачення є надуманими.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків місцевого суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Пасічника А.З. залишити без задоволення, а постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 15 квітня 2024 року відносно ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя