ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, за участю захисника Казмірчук М.М., апеляційну скаргу захисника Казмірчук М.М. на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2024 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в сумі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

ОСОБА_1 було визнано винуватим у тому, що останній 27.08.2023 року, о 10 год. 10 хв., на території Лиманської ОТГ, автодорога Т-0514, керував транспортним засобом «Хюндай», номерний знак НОМЕР_1 (іноземний), з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголя з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння рук). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат Казмірчук М.М., яка діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , просить поновити строк апеляційного оскарження, постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2024 року скасувати, провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

В обґрунтування необхідності поновлення строку апеляційного оскарження вказує, що оскаржувану постанову було винесено без участі її підзахисного, про її існування стало відомо лише 2 травня 2024 року, а тому вважає, що строк апеляційного оскарження пропущено з поважної причини.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги по суті вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду, порушення права на захист у зв`язку із тим, що її підзахисний не був належним чином повідомлений про місце, дату та час судового розгляду, через що був позбавлений можливості здійснювати захист своїх прав та інтересів, що є грубим порушенням закону.

Вказує, що працівники поліції не оформили направлення для проходження ОСОБА_1 медичного огляду, за наявності суперечливих доказів судом не було допитано свідків.

Зазначає, що ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності вперше, позитивно характеризується, від допущеного порушення не настало будь-яких наслідків, у зв`язку із чим наявні підстави для звільнення останнього від адміністративної відповідальності згідно із ст. 22 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши захисника Казмірчук М.М., вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Вирішуючи клопотання апелянта про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне його задовольнити, оскільки згідно із оскаржуваною постановою суду розгляд справи відбувався 11 квітня 2024 року без участі ОСОБА_1 , відомості про отримання останнім копії оскаржуваної постанови у межах строку апеляційного оскарження у матеріалах справи відсутні, а отже є підстави для висновку, що вказаний строк був пропущений з поважної причини.

Розглядаючи вимоги апеляційної скарги по суті, суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, в якому зафіксовано факт відмови водія ОСОБА_1 від проведення відповідного огляду (а.с. 2); письмовими поясненнями свідків (а.с.3); відеозаписом, яким зафіксовано факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає зокрема у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.

Вказані положення кореспондують положенням п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно із якими водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що співробітниками поліції з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, після виявлення у водія ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголя з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння рук, - було запропоновано останньому пройти огляд у найближчому закладі охорони здоров`я, на що останній категорично відмовився. Факт відмови відповідно до вимог ст. 266 КУпАП зафіксовано на бодікамеру поліцейського у присутності двох свідків.

Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння на вимогу працівників поліції, які виявили у нього ознаки наркотичного сп`яніння, визначені Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що і стало підставою вимоги пройти відповідний огляд.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього, уповноваженою особою органів поліції, котре полягає у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку дійсно відмовився, відповідний технічний носій є належним та допустимим доказом по справі.

Апеляційним судом не встановлено порушень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, допущених під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги є неприйнятними.

Всі інші доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки вони наявними в матеріалах провадження доказами не підтверджуються та мають формальний характер.

Так, за наявності об`єктивного доказу, яким є відеозапис з нагрудної камери поліцейського, апеляційні доводи про те, що судом не було безпосередньо допитано свідків події, не свідчать про неповноту судового розгляду в суді першої інстанції.

Посилання апелянта на позитивну характеристику особи ОСОБА_1 заслуговують на увагу, втім не спростовують правильності висновків суду про наявність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, а також не можуть бути підставою для закриття адміністративного провадження на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, оскільки згідно із Приміткою до вказаної статті, її положення не застосовуються зокрема до правопорушень, передбачених ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що справу було розглянуто за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, які не були повідомлені про день та час судового розгляду, заслуговують на увагу, втім не обгрунтовують необхідності задоволення апеляційних вимог. Так, на етапі апеляційного оскарження стороні захисту була надана можливість реалізувати всі свої процесуальні права та скористатися всіма можливостями захисту, які є аналогічними тим, що могли бути використані в суді першої інстанції, а відтак обмеження у захисті прав та інтересів ОСОБА_1 є компенсованими у межах апеляційного провадження. При цьому судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржувана постанова є правильною по суті, строк накладання адміністративного стягнення на час апеляційного розгляду не збіг, а достатніх підстав для її скасування з формальних міркувань, із винесенням аналогічної за змістом постанови, не вбачається.

Під час апеляційного перегляду не встановлено порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Зважаючи на викладене, вважаю за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУПАП, суддя апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Строк апеляційного оскарження поновити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 , якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду А.А. Мазниця