Справа № 203/7269/24
Провадження № 3/0203/2843/2024
П О С Т А Н О В А

іменем України

17.12.2024 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Смольняков О.О., розглянувши матеріали, що надійшли від УПП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого з адресою АДРЕСА_2 , за ч.1 ст.173-2 КУпАП,

встановив:

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов протокол ВАБ№990204 від 30.11.2024 року, відповідно якого 30.11.2024 року, приблизно о 18 год. 28 хв., у АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , стосовно якого 30.11.2024 вносено терміновий заборонний припис серії АА532541 про зобов`язання залишити місце проживання постраждалої особи, не виконав його.

У відповідності до вимог ст. ст.245, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно та всебічно з`ясувати усі обставини справи, зокрема, чи мало місце адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають суттєве значення для правильного її вирішення. При цьому, встановити істину по справі необхідно з аналізу наявних доказів, які відповідно до чинного законодавства представляють собою будь-які фактичні дані, які підтверджують або спростовують ті чи інші обставини і мають суттєве значення для вирішення справи по сутті.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі серед іншого повинні бути зазначені інші відомості необхідні для вирішення справи.

Від так в протоколі не зазначено, які саме дії вчинив ОСОБА_1 , порушивши припис, та які наслідки потягли за собою такі дії.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується). Суд зауважує, що рішення у справі «Карелін проти Росії» набрало законної сили.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного дооформлення.

Враховуючи вищевикладене, суд позбавлений можливості за відсутності наявних у матеріалах справи доказів, прийняти інше процесуальне рішення окрім повернення справи для належного оформлення до органу, який склав протокол.

Керуючись ст.256, 278,283 КУпАП, суддя,

постановив:

Справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП повернути до ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області для належного оформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.О. Смольняков