КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року м. Київ

Справа № 761/11339/24

Провадження № 33/824/2780/2024

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в інтересах ОСОБА_2 , на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2024 року

у справі про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, полковника медичної служби, начальника медичного управління військової частини НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має на утриманні одну малолітню дитину, до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП

ВСТАНОВИВ

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 5 від 26 березня 2024 року Наказом Головнокомандувача ІНФОРМАЦІЯ_3 (по особовому складу) від 26.09.2023 № 2221, полковника медичної служби ОСОБА_2 призначено на посаду начальника медичного управління військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.09.2023 № 273, полковник медичної служби ОСОБА_2 з 26.09.2023 вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

У відповідності до вимог ст. 32 Статуту внутрішньої служби ІНФОРМАЦІЯ_3, за своїм військовим званням начальником є полковник для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу.

ОСОБА_2 , маючи військове звання «полковник», обіймаючи посаду начальника медичного управління військової частини НОМЕР_1 відповідно до своїх функціональних обов`язків, наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими обов`язками, тобто є військовою службовою особою.

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби ІНФОРМАЦІЯ_3 визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами ІНФОРМАЦІЯ_3, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст. 87 Статуту внутрішньої служби ІНФОРМАЦІЯ_3, начальник медичної служби відповідає за організацію та проведення лікувально-профілактичних, санітарно-гігієнічних і протиепідемічних заходів у бригаді, своєчасне надання необхідної медичної допомоги травмованим (пораненим) та хворим. Начальник медичної служби підпорядковується командирові і є прямим начальником для особового складу медичної служби.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо процесу організації фінансового та матеріально-технічного забезпечення підрозділів ІНФОРМАЦІЯ_4 за результатами якого складеного звіт № 234/1/13/35 від 28.12.2023.

Установлено, що згідно з деклараціями про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою, упродовж жовтня-листопада 2023 року полковником медичної служби ОСОБА_2 для військової частини НОМЕР_1 отримано 17 544 кг медичного майна, а саме: інвалідні візки 63 шт.; меблі медичні та побутові вживані 226 шт.; нові гумові чоботи з підкладкою, медичний одяг (998 кг); вживане медичне обладнання (2579,6 кг); дезінфікуючі засоби (925 кг); палиці для ходьби, інвалідні крісла медичні, витратні матеріали кімнатні, допоміжні засоби (541,5 кг).

До 25.02.2024 вищевказане медичне майно на облік у службах забезпечення та фінансово-економічному органі військової частини НОМЕР_1 не поставлено, за призначенням не використовувалось та зберігалось в окремих приміщеннях за територією військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до пункту 6 розділу І Інструкції з обліку військового майна у ІНФОРМАЦІЯ_5, затвердженої наказом ІНФОРМАЦІЯ_6 від 17.08.2017 № 440, обліку підлягає все військове майно незалежно від його призначення та джерел надходження. Облік військового майна повинен бути своєчасним, достовірним і точним.

Згідно з пунктами 1, 2 розділу ХІІ Інструкції, приймання майна, яке надійшло для військових частин як міжнародна допомога, від волонтерських організацій, як благодійна, гуманітарна допомога, здійснюється комісією військової частини на підставі даних, відображених у супровідних документах, зі складанням акта приймання-передачі військового майна. Акт приймання-передачі військового майна є підставою для постановки майна, яке надійшло для військових частин як міжнародна допомога, від волонтерських організацій, як благодійна, гуманітарна допомога, на облік у службах забезпечення та фінансово-економічному органі військової частини.

Копії документів щодо оприбуткування майна, яке надійшло для військових частин як міжнародна допомога, від волонтерських організацій, як благодійна, гуманітарна допомога, не пізніше наступного дня від дати поставлення його на облік направляються до відповідних служб забезпечення органів військового управління.

Вимогами ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. ст. 1, 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан, строк дії якого продовжено згідно з Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 734/2023 від 06.11.2023, № 49/2024 від 05.02.2024.

Тобто, на момент вчинення правопорушення ОСОБА_2 та складення адміністративного протоколу на всій території України діє режим воєнного стану, який є особливим періодом.

Таким чином, начальник медичного управління військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_2 , будучи військовою службовою особою, в умовах особливого періоду, з 19.10.2023 по 25.02.2024, у порушення вимог ст. 16 Статуту внутрішньої служби ІНФОРМАЦІЯ_3, пункту 6 розділу І та пунктів 1, 2 розділу XII Інструкції з обліку військового майна у ІНФОРМАЦІЯ_5, затвердженої наказом ІНФОРМАЦІЯ_6 від 17.08.2017 № 440, внаслідок недбалого ставлення до виконання обов`язків військової служби, не забезпечив своєчасний облік військового майна, а саме: інвалідні візки 63 шт.; меблі медичні та побутові вживані 226 шт.; нові гумові чоботи з підкладкою, медичний одяг (998 кг); вживане медичне обладнання (2579,6 кг); дезінфікуючі засоби (925 кг); палиці для ходьби, інвалідні крісла медичні, витратні матеріали кімнатні, допоміжні засоби (541,5 кг), як наслідок на облік у службах забезпечення та фінансово-економічному органі військової частини НОМЕР_1 вказане медичне майно не поставлено, за призначенням не використовувалось та до 25.02.2024 зберігалось в окремих приміщеннях від волонтера ОСОБА_3 , БО «БФ ДАРСАНІЯ ЛЕВАНА» та МБФ «Фонд реабілітації дітей загиблих офіцерів «Центр», за територією військової частини НОМЕР_1 , чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, а саме недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп. на користь держави.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у сумі 605 грн 60 коп. на користь держави.

Не погодившись із такою постановою, ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , 26 квітня 2024 року подав за допомогою системи "Електронний суд" через Шевченківський районний суд містка Києва апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не в повній мірі з`ясував усі фактичні обставини справи, не повністю дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, обставинам справи, поясненням ОСОБА_2 , заперечень його захисника.

Вказує, що жодна норма чинного законодавства не закріплює обов`язку начальника медичного управління організовувати та проводити заходи щодо обліку майна, яке надійшло як гуманітарна допомога. У коло службових обов`язків ОСОБА_2 не входить приймання майна, оскільки такі дії проводить комісія військової частини, а начальник медичного управління не може бути одноособово комісією.

Звертає увагу, що «Звіт за результатами внутрішнього аудиту» від 28.12.2023 № 234/1/13/35, на який посилається прокурор містить застереження: «… Довідково. Військова частина НОМЕР_1 є розпорядником коштів другого ступеня. На фінансовому забезпечення та бухгалтерському обліку перебуває у в/ч НОМЕР_2 , тим самим ТГД, які надходили до одержувача в/ч НОМЕР_1 , необхідно приймати на облік та зараховувати на облік в/ч НОМЕР_2 …» (а. 32 Звіту).

Вважає, що твердження прокурора про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні даного правопорушення є передчасними, оскільки не було проведено службового розслідування за фактом неприйняття за актами приймання-передачі та не зарахування за обліком 17 544 кг медичного майна.

Також в апеляційній скарзі заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що в судовому засіданні не було проголошено рішення та не було оголошено про дату наступного судового засідання, із текстом оскаржуваної постанови сторона захисту ознайомилася з ЄДРСР 25.04.2024, коли він з`явився у загальному доступі в ЄДРСР.

У судовому засіданні ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2024 року, провадження у справі закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. Додатково пояснив, що він є керівником структурного підрозділу військової частини НОМЕР_1 та підпорядковується вищому керівнику - командувачу сил територіальної оборони, отримував гуманітарне майно заздалегідь після наказу вищого керівництва, коли був задум організувати реабілітаційний центр для військовослужбовців. Сам не є фінансово та матеріально відповідальною особою, уповноваженою на прийняття будь-якого майна за актами прийому-передачі. Коли виникло питання чому майно не стоїть на балансі військової частини, він доповів, що гуманітарне майно було привезене на склад волонтерів, де і зберігається до вирішення питання щодо його прийняття за актами прийому-передачі, а він як посадова особа лише засвідчив наявність та справність цього майна.

Захисник ОСОБА_2 - адвокат Кривошей О.Ю. у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2024 року, провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_2 події та складу адміністративного правопорушення. Додатково пояснив, що матеріально відповідальною частиною щодо комісійного приймання військового майна, яке може належати військовій частині НОМЕР_1 є військова частина НОМЕР_2 , якій підпорядковується батальйон забезпечення.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засідання проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в повному обсязі, постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2024 року залишити без змін. Пояснив, що обов`язок ОСОБА_2 прийняти гуманітарну допомогу за актами прийому-передачі випливає зі ст. 16 розділу 1 частини 1 Закону України «Про Статут внутрішньої служби ІНФОРМАЦІЯ_3».

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

У матеріалах справи відсутні докази отримання копії постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2024 року. Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржувана постанова опублікована для загального доступу 25 квітня 2024 року. Враховуючи, що апеляційна скарга подана 26 квітня 2024 року, тобто в межах 10-денного строку з дня ознайомлення з повним текстом оскаржуваної постанови, з метою забезпечення права захист та справедливий судовий розгляд апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників справи, апеляційний суд приходить до висновку про її задоволення, з огляду на такі мотиви.

Частина 2 статті 172-15 КУпАП передбачає відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

За особливостями конструкції об`єктивної сторони цього складу, вказане правопорушення може бути вчинене тільки з необережності.

Об`єктивна сторона недбалості передбачає несумлінне ставлення військової службової особи до службових обов`язків, які на неї покладені, що виражається: в їх невиконанні або у неналежному виконанні.

Невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків може виявлятися не лише в одноразовій бездіяльності або дії, а й у тривалій бездіяльності або ряді дій, виконаних неналежним чином.

Відповідальність за цією нормою настає лише у випадку, якщо дії, невиконання чи неналежне виконання яких інкримінуються особі, входили у коло службових обов`язків цієї службової особи, або якщо обов`язок діяти відповідним чином юридично був включений (законом, указом, постановою, наказом, інструкцією тощо) до кола службових повноважень такої особи.

Службова недбалість може мати місце лише якщо службова особа мала можливість виконати дії в межах її повноважень.

Визнаючи ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП суд першої інстанції констатував, що докази про вчинення ОСОБА_2 правопорушення є належними та допустимими, оскільки зібрані в установленому законом порядку, і у своїй сукупності, взаємозв`язку, достатності та достовірності повністю підтверджують фактичні обставини вчинення даного адміністративного правопорушення, та винуватість в них такої особи. Разом із цим судом першої інстанції вказано, що доказів, які б спростовували факт вчинення ОСОБА_2 правопорушення за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, суддею не встановлені.

Апеляційний суд не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає обставинам справи та наявним, у матеріалах справи доказам, а також суперечить нормам матеріального й процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

За приписами ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 ставиться у вину незабезпеченння своєчасного облік військового майна, внаслідок чого воно на облік у службах забезпечення та фінансово-економічному органі військової частини НОМЕР_1 не поставлено, за призначенням не використовувалось та до 25.02.2024 зберігалось в окремих приміщеннях за територією військової частини НОМЕР_1 .

Обов`язок ОСОБА_2 забезпечити своєчасний облік військового майна прокурор вбачає в положеннях статті 16 розділу 1 частини Закону України «Про Статут внутрішньої служби ІНФОРМАЦІЯ_3». Вказаною статтею передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами ІНФОРМАЦІЯ_3, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

У матеріалах справи відсутні статути ІНФОРМАЦІЯ_3, посібники, порадники, положення чи інструкції, яким б визначалися службові обов`язки начальника медичного управління полковника медичної служби ОСОБА_2 . Зокрема, не надано положення про медичне управління військової частини НОМЕР_1 .

У судових засіданнях прокурором не вказувалося на інші положення законодавства, якими б визначався обов`язок ОСОБА_2 діяти певним чином, зокрема забезпечувати облік військового майна, що надходить до військової частини НОМЕР_1 .

Також прокурором не надано суду відомостей про обсяг завдань, що доручені за посадою ОСОБА_2 як начальнику медичного управління.

Відповідно до пункту 6 розділу І Інструкції з обліку військового майна у ІНФОРМАЦІЯ_5, затвердженої наказом ІНФОРМАЦІЯ_6 від 17.08.2017 № 440, обліку підлягає все військове майно незалежно від його призначення та джерел надходження. Облік військового майна повинен бути своєчасним, достовірним і точним.

Згідно з пунктами 1, 2 розділу ХІІ Інструкції, приймання майна, яке надійшло для військових частин як міжнародна допомога, від волонтерських організацій, як благодійна, гуманітарна допомога, здійснюється комісією військової частини на підставі даних, відображених у супровідних документах, зі складанням акта приймання-передачі військового майна. Акт приймання-передачі військового майна є підставою для постановки майна, яке надійшло для військових частин як міжнародна допомога, від волонтерських організацій, як благодійна, гуманітарна допомога, на облік у службах забезпечення та фінансово-економічному органі військової частини.

Копії документів щодо оприбуткування майна, яке надійшло для військових частин як міжнародна допомога, від волонтерських організацій, як благодійна, гуманітарна допомога, не пізніше наступного дня від дати поставлення його на облік направляються до відповідних служб забезпечення органів військового управління.

Як вбачається із додатку 23 до Інструкції з обліку військового майна у ІНФОРМАЦІЯ_5 «АКТ ПРИЙМАННЯ-ПЕРЕДАЧІ №____ військового майна» в акті-прийому передачі військового майна має бути зазначене військове звання, підпис, прізвище, ініціали голови комісії та військове звання, підпис, прізвище, ініціали членів комісії, яких може бути до чотирьох.

Відповідно до Пояснення щодо оформлення акта приймання-передачі військового майна, що є продовженням додатку 23, «Акт складається комісією військової частини, центру забезпечення за участі (за необхідності) представника виробника (постачальника), затверджується командиром військової частини, центру забезпечення та скріплюється мастиковою гербовою печаткою. Акт візується начальником фінансово-економічного органу».

Із наведеного вбачається, що висновок прокурора про незабезпечення обліку військового майна одноособово ОСОБА_2 суперечить положенням законодавства, відповідно до якого приймання військового майна має здійснюватися комісією військової частини.

Відповідно до практики ЄСПЛ «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

За вказаною правовою позицією ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

За таких обставин апеляційний суд констатує, що прокурором не доведено поза розумним сумнівом, що ОСОБА_2 неналежно виконав службові обов`язки з огляду на те, що в його посадові обов`язки не входить прийняття військового майна на облік та/або ініціювання питання чи створення комісії для прийняття військового майна на облік.

Прокурором не доведено також і об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП в діях ОСОБА_2 , оскільки не надано переконливих та беззаперечних доказів, які б доводили, чого саме не вчинив ОСОБА_2 , а повинен був вчинити.

На зазначені обставини суд першої інстанції не звернув увагу, чим допустив неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції не були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП є неправильним, оскільки він не відповідає обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

За таких обставин, постанова місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження - задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в інтересах ОСОБА_2 , - задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2024 року - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП України закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 червня 2024 року.

Суддя О. В. Желепа