Провадження № 33/824/5698/2024 суддя в ІІ-й інстанції Фінагеєв В.О.
Категорія: ст. 124 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 грудня 2024 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Фінагеєв В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2024 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , за ст. 124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 13 серпня 2024 року серії ААД №970103, цього ж числа о 19 год. 40 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Dacia Logan», д.н.з. НОМЕР_2 , з бульвару Тараса Шевченка, в напрямку проспекту Берестейський, виїхав на регульоване перехрестя, на заборонений червоний сигнал світлофору та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався в напрямку вул. Дмитрівська. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 8.7.3 е Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, місцевий суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 порушив п. 8.7.3 е ПДР та здійснював рух на забороняючий - червоний сигнал світлофора. Дії ОСОБА_1 відповідають складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що не погоджуючись із суттю адміністративного правопорушення, викладеного у протоколі, він зазначив, що не згоден з протоколом стосовно формулювання про червоний світлофор та про скоєння зіткнення. Апелянт та його захисник у судовому засіданні 06 листопада 2024 року у суді першої інстанції заперечували про наявність порушень вказаних положень ПДР та взагалі вини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди зі сторони апелянта, але суд необґрунтовано відхилив дані заперечення. Суть правопорушення, викладені у протоколі, не відповідають дійсним обставин справи та не враховують положення ПДР. При складанні протоколу поліцейський, який не був свідком ДТП, керувався лише свідченнями водія транспортного засобу «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_2 та своїми суб`єктивними міркуваннями, ігноруючи пояснення ОСОБА_1 , який зазначав, що рухався на ввімкнений жовтий, а не на червоний сигнал світлофора. Об`єктивні факти вказують на неправомірність складення протоколу відносно ОСОБА_1 та на вину лише іншого учасника ДТП водія ОСОБА_2 , який на транспортному засобі раптово виїхав в напрямку вулиці Дмитрівська на перехресті площа Галицька, коли інші учасники дорожнього руху, що стояли поруч з ним, очікували доки автомобіль під керуванням ОСОБА_1 з бульвару Т. Шевченка в напрямку проспект Берестейський проїде регульоване перехрестя площа Галицька, щоб не створювати аварійну ситуацію, яка очевидно могла призвести до скоєння із ним зіткнення. Саме об`єктивна наявність зазначених вище порушень зі сторони водія ОСОБА_2 знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП та виключає наявність порушень ПДР з боку ОСОБА_1 . При цьому, в матеріалах вказаної справи про адміністративне правопорушення відсутні докази того, що апелянт керував транспортним засобом на забороняючий сигнал світлофора - червоний сигнал. Сам по собі протокол про вчинення адміністративного правопорушення не може бути достатнім доказом винуватості апелянта, а обставини, викладені у ньому, мають підтверджуватися іншими доказами. Суд першої інстанції під час судового засідання 06 листопада 2024 року взагалі не розглянув клопотання про виклик свідка та його допит. Також у суді першої інстанції вказувалось, що до протоколу про адміністративне правопорушення додано так звану схему місця ДТП, в якій точне місце ДТП не вказано. До того ж, до протоколу про адміністративне правопорушення не додано показання засобів фото- та/або відеоспостереження.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника, фахівця в галузі права - Марченка Д.П., потерпілого - ОСОБА_2 , вивчивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з огляду на наступне.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приймаючи оскаржувану постанову, місцевий суд виходив з того, що матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 здійснював рух на забороняючий - червоний сигнал світлофора, що вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення та схеми місця ДТП.

Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновками з огляду на наступне.

Згідно з п. 8.7.3 е Правил дорожнього руху України, сигнали світлофора мають такі значення: червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоні миготливі сигнали забороняють рух.

Відповідно до ст. 124 КУпАП, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

У протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 зазначено, що він порушив вимоги п. 8.7.3 е Правил дорожнього руху та здійснював рух на забороняючий (червоний) сигнал світлофору.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» (заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016року) Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), суд встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі фабула була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що в даному випадку розгляд вказаної справи має бути проведено в межах обвинувачення, яке орган, що склав протокол про адміністративне правопорушення вважав доведеним, а саме порушення, особою, що притягується до адміністративної відповідальності п. 8.7.3 «е».

Відповідно до вимог статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

До протоколу про адміністративне правопорушення додану схему місця ДПТ, а також письмові пояснення учасників ДТП - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З письмових пояснень ОСОБА_1 , вбачається, що він, керуючи транспортним засобом марки «Dacia Logan», д.н.з. НОМЕР_2 по бульвару Т. Шевченка, в напрямку проспекту Берестейського, проїзжаючи Галицьку площу помітив, як авто марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_3 почало різкий рух вперед, не встиг загальмувати і сталася ДТП.

Згідно пояснень ОСОБА_2 , який у момент ДТП керував автомобілем марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_3 , вбачається, що він, стоячи на перехресті проспекту Берестейського та вул. Дмитрівська дочекався, коли на світлофорі на бульварі Шевченка всі зупиняться і тільки тоді почав рух. На смузі руху для громадського транспорту ознак руху не було. Автомобіль марки «Dacia Logan», д.н.з. НОМЕР_2 виїхав раптово та в`їхав в праве колесо авто, яким керував ОСОБА_2 . На думку останнього, беручи до уваги, що всі три ряди зупинились на світлофорі, водій ОСОБА_1 здійснював рух на червоний сигнал світлофору.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Приймаючи рішення про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, місцевий суд не взяв до уваги, що достатніх доказів, які б підтверджували його вину, матеріали справи не містять.

Так, пояснення ОСОБА_1 в яких він заперечує проїзд перехрестя на червоний сигнал світлофора, не спростовуються жодним наявним у справі доказом.

З пояснення іншого учасника ДТП - ОСОБА_2 вбачається його припущення факту проїзду автомобіля ОСОБА_1 на червоне світло світлофора.

Додана до протоколу схема ДТП не містить інформації щодо предмета доказування, а саме проїзд перехрестя учасниками ДТП на той чи інший сигнал світлофора.

Оскільки як особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, так і потерпілий фактично є особами зацікавленими в розгляді справи, суд має оцінювати їх пояснення в сукупності з іншими доказами у справі, без наявності яких, такі пояснення не можуть бути покладені в основу обвинувачення.

Разом з тим, будь-яких доказів факту виїзду ОСОБА_1 на перехрестя на червоний сигнал світлофора, працівник поліції, що склав протокол про адміністративне правопорушення, не зібрав та до матеріалів справи не долучив.

При цьому, зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення факту виїзду ОСОБА_1 на перехрестя на червоний сигнал світлофора, не підтверджується, жодним належним доказом.

Судом залишено поза увагою, що протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією вчиненого порушення, яке виявлено працівником поліції, в якому посадова особа, уповноважена на складення протоколу, викладає встановлені нею обставини вчинення правопорушення, що мають узгоджуватися з диспозицією відповідної ст. КУпАП та підтверджуватися сукупністю наявних у справі доказів.

Зазначене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої протокол про адміністративне правопорушення не встановлює імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (справа "Ірландія проти Сполученого Королівства"), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" ("Ірландія проти Сполученого Королівства").

Зазначених вимог закону місцевий суд не дотримався, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, не послався на належні докази, які б підтверджували як факт вчинення ним правопорушення так і його вину у вчиненому.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд приходить висновку, що наявними у справі доказами не доведено наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому постанова місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Як обґрунтовано зазначає в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , у даній справі не доведено «поза будь-яким розумним сумнівом», що він керував транспортним засобом з порушенням правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Отже, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, а тому постанова суду підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 33, 124, 245, п.1 ч.1 ст. 247, ст. 280, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2024 року скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрити із підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто, у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.О. Фінагеєв