Справа № 357/5374/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.05.2024 м. Біла Церква

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Клепа Тетяна Володимирівна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Полку патрульної поліції у місті Біла Церква та Білоцерківському районі Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: в матеріалах справи відсутній,

за ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвоката Солодовніков О.П.,

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 962714, 02.04.2024 о 15:46 год на вул. Степана Бандери, 168, в м. Біла Церква Київської області, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Hyndai Sonata» з д.н.з. НОМЕР_1 , надав послуги з перевезення пасажирів в режимі таксі, перевозив пасажира ОСОБА_2 , без державної ліцензії, передбаченої п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видіїв господарської діяльності», що підтверджується даними ЄДРПОУ, чим вчинив правопорушення, адміністративна відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку SMS повістки. Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Зважаючи на те, що від ОСОБА_1 заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а також на те, що при розгляді справ про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адвокат Солодовніков О.П. в судовому засіданні просив закрити провадження у справі стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП посилаючись на наступне. ОСОБА_1 не визнає своєї вини в здійсненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, та пояснює, що в нього на праві власності є автомобіль марки «Hyndai Sonata» з д.н.з. НОМЕР_1 . 02.04.2024 ОСОБА_1 керуючи вищезазначеним автомобілем, рухався по вул. Степана Бандери в м. Біла Церква. Йому зателефонувала дружина, він здійснив вимушену зупинку та став розмовляти по телефону. В цей час до нього підійшов хлопець, в руках якого була милиця, та запитав чи не підвезе він його до кінця вулиці, бо йому важко ходити, на що ОСОБА_1 погодився. Рухаючись по вул. Степана Бандери в м. Біла Церква, він почув звуковий сигнал з автомобіля працівників поліції, які їхали за ним та здійснив зупинку. Підійшовши до нього, працівник поліції став вимагати документи на право керування та автомобіль, повідомивши що причина зупинки, перевірка документів (відеозапис lip5.mp4 15:47:15,15:48:23), що є грубим порушенням вимог ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», а відповідно вимоги поліцейського були не законні, але ОСОБА_1 , надав йому документи для ознайомлення.

Під час спілкування, поліцейський не повідомив ОСОБА_1 , що згідно ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», він здійснює відеофіксацію їх розмови, та не роз?яснив вимоги ст. 63 Конституції України. На питання поліцейського чи ОСОБА_1 таксує, останній надав відповідь «Ні» (відеозапис clip5.mp4 15:48:07). На питання поліцейського до особи, яка знаходилась в автомобілі ОСОБА_1 як пасажир: «Ви в таксі чи ні» останній надав відповідь «Я не знаю» (відеозапис clip5.mp4 15:48:11). Пасажир також повідомив поліцейському, що він здійснював виклик таксі через додаток в його телефоні, але ОСОБА_1 категорично заперечує, що здійснював перевезення пасажира в режимі таксі за цим додатком та викликом. Поліцейський став розмовляти з ОСОБА_1 на тему таксування. ОСОБА_1 надали бланк пояснення, та роз`яснили вимоги ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, після чого останній відмовився надавати будь-які пояснення, що було відображено в його пояснені. Поліцейський став стверджувати, що ОСОБА_1 здійснює перевезення пасажира в режимі таксі, та відносно нього буде складений протокол за ч. 1 ст. 164 КУпАП. Слід зазначити, що під час спілкування між поліцейськими, (відеозапис clip9.mp4 16:36:58), поліцейська питає у колег, як вони могли встановити, що ОСОБА_1 таксує, оскільки його автомобіль не в наклейках, тобто відсутня будь-яка візуальна інформація, що він займається таксуванням. За наслідками зупинки ОСОБА_1 , поліцейські склали та вручили йому копію протоколу про адміністративне правопорушення серії BAB № 962514 від 02.04.2024 за ч. 1 ст. 164 КУпАП, за що він розписався (відеозапис clip4.mp4 16:38:10). Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 962514 від 02.04.2024 (далі - Протокол), складеного стосовно ОСОБА_1 в суті адміністративного правопорушення зазначено, що: «02.04.2024 о 15 годині 46 хвилини за адресою м. Біла Церква по вул. С.Бандери, 168 гр. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом HYNDAI SONATA, державний номер НОМЕР_2 , надав послуги з перевезення пасажирів в режимі таксі, перевозив пасажира (анкетні данні написані нерозбірливо) без державної ліцензії, передбаченої п. 24 ст. 7 3У «Про ліцензування водіїв господарської діяльності», що підтверджується даними ЄДРПОУ, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП». Згідно із диспозицією ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративна відповідальність наступає в разі здійснення: «Провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб?єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов?язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди). Вивченням протоколу, встановлено, що в суті адміністративного правопорушення зазначеного в Протоколі внесені недостовірні та суперечливі відомості, а саме: що ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення пасажирів (відомості зазначені у множені), в той час як зазначений Протокол зазначає, що було здійснено перевезення одного пасажира. Оскільки диспозиція ст. 164 КУпАП, є бланкетною, тобто відсилочною (без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону), то зазначений закон в Протоколі (дослівно) «Про ліцензування водіїв господарської діяльності», але з такою назвою сторона захисту Закону в реєстрах не знайшла, що підтверджує той факт, що уповноважена на складанні протоколу особа, зазначила порушення п. 24 ст. 7 Закону, якого не існує, а і відповідно порушуючи вимоги Закону якого не існує не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУПАП. Крім того, зазначено що ОСОБА_1 , повинен мати державну ліцензію. Згідно із вимогами п.п. 5 п. 1 (Визначення термінів) ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності», зазначено, що: «ліцензія - право суб?єкта діяльності господарювання на провадження виду господарської або частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню». Звертаю увагу суду, що ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності» не визначає терміну як - Державна ліцензія. Згідно із вимогами п. 24 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності» Ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності: перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів внутрішнім водним, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом. Таким чином, можливо зробити поза розумним сумнівом висновок, що п. 24 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності» не передбачає наявності державної ліцензії, а отримання ліцензії необхідно для здійснення господарської діяльності з перевезення пасажирів, а не ліцензування водіїв, як зазначено в Протоколі. Крім того, уповноважена на складання протоколу особа, викладаючи суть адміністративного правопорушення, відносно ОСОБА_1 зазначила, що останній надавав послуги з перевезення пасажирів в режимі таксі, але не зазначила про наявність документального підтвердження на отримання матеріальних чи нематеріальних благ від пасажира (анкетні данні не читабельні) за надання таких послуг вартісного характеру саме ОСОБА_1 , що повинні мати цінову визначеність. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25.04.2003 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» визначено, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб?єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов?язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик. Відповідно до ст. 3, 42 Господарського кодексу України, поняття "підприємницька діяльність" ("підприємництво") є складовою ширшого за обсягом поняття "господарська діяльність". З метою визначення складу адміністративного правопорушення, передаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, необхідно встановити всі характерні ознаки підприємницької діяльності, основними з яких є: самостійність, ініціативність та систематичність. Отже, необхідною ознакою господарської діяльності є її систематичність, а саме вчинення три і більше разів. Разове вчинення зазначеної дії не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП. Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_1 є суб?єктом господарювання та які б свідчили про систематичність такої діяльності. Вищевикладене свідчить про недотримання відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Щодо недопустимості як доказу пояснення пасажира, анкетні дані якого сторона захисту прочитати не в змозі, слід зазначити наступне, що згідно із відеозаписом портативного відеореєстратора 477910 (відеозапис clipl.mp4 15:53:00 по 15.57.30) працівники поліції здійснюючи опитування пасажира, не роз?яснили йому вимоги ст. 63 Конституції України, та пояснення хоча і писалось особисто пасажиром, але під диктовку поліцейського, що об?єктивно, поза розумним сумнівом, підтверджує факт істотних порушень з боку працівника поліції при складанні пояснення пасажира. Визнання вини особою, або надання показів, які можуть вказувати на здійснення адміністративного правопорушення з боку такої особи, повинно бути підтверджено іншими належними та допустимими доказами, що дана справа не містить. Звертає увагу суду, що суть адміністративного правопорушення є фактично формою обвинувачення, зміни до якого суд при прийнятті рішення позбавлений права вносити, а фактично в обвинувачені не вказано об?єктивну сторону адміністративного правопорушення, та зазначені недостовірні дані та вимоги, а відповідно такий протокол, на думку сторони захисту, не може бути визнаний судом допустимим доказом по справі відносно ОСОБА_1 . З огляду на наведене, та на порушення вище вказаних вимог ст. 256 КУПАП, дії, що поставлені ОСОБА_1 у провину, фактично не визначені та неконкретні, що позбавляє можливості надати їм вірну правову оцінку, в частині наявності в його діях, поза розумним сумнівом, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КупАП. Щодо недопустимості як доказу рапорту працівника поліції, то рапорт не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень. Вивченням рапорту встановлено, що до нього внесені недостовірні відомості, що зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_3 02.04.2024 було здійснено в наслідок порушення ним Правил дорожнього руху, що не відповідає наявними в адміністративній справі доказів, а саме поліцейський зазначав причину зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 - перевірка документів (відеозапис clip5.mp4 15:47:15, 15:48:23), а не порушення ним Правил дорожного руху. Таким чином, працівники поліції внесли в рапорт недостовірні відомості, що на думку сторони захисту, виключають викладені відомості в такому рапорті як і сам рапорт як допустимий доказ по справі.

Суддя, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 962714 від 02.04.2024 та додані до нього матеріали: довідку інспектора ВАП батальйону № 1 ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП Аліни Дубінчак від 03.04.2024; витяг з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; письмові пояснення ОСОБА_1 від 02.04.2024; письмові пояснення ОСОБА_2 від 02.04.2024; відеозапис з нагрудної камери поліцейського, доданого до протоколу про адмінправпорушення, дійшла висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП виходячи з наступного.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя, відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність.

Частиною 1 ст. 256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: відомості про особу, яка притягається до відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 254 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 КУпАП відповідальність настає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Об`єктивна сторона правопорушень, передбачених ст. 164 КУпАп, полягає у здійсненні діяльності, що містить ознаки господарської (підприємницької), без державної реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності, або здійсненні без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 58 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності. В свою чергу, під визначенням господарської діяльності, розуміється будь-яка діяльність особи, спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальних формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Згідно зі ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже, однією з обов`язкових ознак підприємницької діяльності, як виду господарської діяльності, є систематичність її здійснення.

Таким чином, істотною ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, є не тільки факт надання послуг за винагороду, а систематичний характер таких дій, їх самостійний та ініціативний характер, що і становить суть господарської діяльності.

Відповідно до положень Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» від 01.06.2000 р. № 1775-Ш, ліцензія це документ державного зразка, який засвідчує право ліцензіата на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку за умови виконання ліцензійних умов. Ліцензіат це суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», ліцензуванню підлягають перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Порядок та умови одержання та анулювання ліцензій визначені Законами України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» від 01.06.2000 р. № 1775-III, «Про запровадження мораторію на видачу ліцензій на провадження господарської діяльності з випуску та проведення лотерей» від 02.06.2005 р. № 2630-ІУ, постановами Кабінету Міністрів України та іншими підзаконними нормативними актами. Перелік органів, яким надано право видачі ліцензій, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2000 р. № 1698.

Окрім того, відповідно до ст. 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт»:

Автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для юридичної особи, що здійснює перевезення пасажирів на таксі:

для автомобільного перевізника - ліцензія, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія таксі - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, інші документи, передбачені законодавством України.

Документи для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів на таксі:

для автомобільного перевізника - ліцензія, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія таксі - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідно до постанови від 18.02.1997 р. № 176 «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» транспортні послуги - діяльність, пов`язана із задоволенням потреби населення в перевезеннях автомобільним транспортом.

Внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів автомобільним транспортом здійснюються відповідно до цих Правил, законодавства про захист прав споживачів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Дія цих Правил не поширюється на перевезення, які здійснюються: 1)транспортними засобами спеціального призначення; 2)транспортними засобами, задіяними під час забезпечення обороноздатності, правопорядку та ліквідації наслідків стихійного лиха і надзвичайної ситуації; 3)службовими легковими автомобілями; 4) транспортними засобами, які належать фізичним особам і використовуються ними для задоволення власних потреб, що не має на меті отримання прибутку.

Суддя зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення мають бути відображені всі істотні обставини справи, які мають відображати всі елементи складу правопорушення. Зокрема, стосовно ч. 1 ст. 164 КУпАП у протоколі необхідно зазначати наступні обставини: протягом якого часу особа здійснювала відповідну діяльність (у даному випадку це має бути проміжок часу, адже господарська діяльність обов`язково має тривалий, а не одноразовий характер) без відповідної ліцензії; всі задокументовані окремі факти такої діяльності, які в своїй сукупності підтверджують самостійний, ініціативний і систематичний характер діяльності, яку здійснює особа, адже ці ознаки є обов`язковими для господарської діяльності; інші обставини, які мають істотне значення.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

У той же час фабула протоколу про адміністративне правопорушення ВАВ № 962714 від 02.04.2024 стосовно ОСОБА_1 не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 164 КУпАП, при викладанні обставин вчинення правопорушення у протоколі не відображено, що ОСОБА_1 здійснював саме господарську діяльність без відповідної ліцензії, не встановлено періоду протягом якого здійснювалася така діяльність, тобто не встановлено її систематичності, не вказано кому та по якій ціні були надані послуги з перевезення, не вилучені грошові кошти, отримані за надання послуг з перевезення. Доказів цих фактів, додані до протоколу письмові матеріали також не містять. Наявні у матеріалах справи пояснення свідка ОСОБА_1 та відеозапис із нагрудної камери поліцейського, не можуть слугувати доказом провадження ОСОБА_1 господарської діяльності із надання послуг з перевезення без відповідної ліцензії.

Суддя зазначає, що сам по собі складений стосовно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, не є доказом вчинення нею правопорушення, передбаченого ст. 163-1 ч. 1 КУпАП.

Отже, суддя встановила, що належні та допустимі та достатні докази на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 164 ч. 1 КУпАП, особою, яка складала протокол про адміністративні правопорушення не надані. Сам факт перевезення пасажира в автомобілі не тягне за собою адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 164 КУпАП.

Суддя зазначає, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне провадження у справі закрити відповідно до п. 1 ст. 247, п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 164, 247 п. 1, 284 ч. 1 п. 3, 294 КУпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд.

Суддя Тетяна КЛЕПА