Справа № 694/2841/24
Провадження № 3/694/1057/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.12.2024 року м. Звенигородка

Суддя Звенигородського районного суду Черкаської області Смовж О.Ю., розглянувши матеріали, які надійшли від Звенигородського районного відділу поліції ГУ НП в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ,

за ст.124, ч. 1 ст. 130 , ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановила:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 156928 від 23.10.2024, близько 23 год 50 хв. 22.10.2024 в м.Звенигородка по провулку Південному, 6, водій ОСОБА_2 керувала автомобілем «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія на прилад Драгер Алкотест 6810 на місці події з результатом 0,85 проміле, від освідування в медичному закладі гр. ОСОБА_2 відмовилася.Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги 2.9А ПДР, та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №156971 від 23.10.2024, близько 23 год 50 хв. 22.10.2024 в м. Звенигородка по провулку Кавказькому, 24, водій ОСОБА_2 керувала автомобілем «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_2 , не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожню обстановку, внаслідок чого здійснила наїзд на перешкоду, а саме: бетонний стовп, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги 12.1 ПДР, та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Окрім того, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 156955 від 23.10.2024, близько 23 год 50 хв. 22.10.2024 в м.Звенигородка по провулку Кавказькому, 24, водій ОСОБА_2 керувала автомобілем «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_2 , здійснила наїзд на перешкоду, а саме: на бетонний стовп, після чого залишила місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди з метою уникнення відповідальності, чим порушила п.2.10 ПДР України та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 21.11.2024 вказані справи про адміністративні правопорушення об`єднано в одне провадження за унікальним номером 694/2841/24, провадження № 3/694/1057/24.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнала та пояснила, що вона не керувала автомобілем, який належить ОСОБА_3 і дорожньо-транспортну пригоду не скоювала, тим самим не могла залишити місце ДТП. Додала, що даним автомобілем керував ОСОБА_4 , який приїхав на її виклик, а згодом залишив автомобіль із ключами в замку запалення і пішов. Працівники поліції приїхали вже на наступний день близько 10 години ранку і вже тоді вона пройшла тестування на приладі «Драгер». Результат був позитивний.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що 22.10.2024 він приїхав на виклик ОСОБА_1 в якості таксиста, підробляв у ОСОБА_3 , який є власником автомобілю, без офіційного працевлаштування. З подвір`я вийшла ОСОБА_1 , яка була в стані алкогольного сп`яніння, почала виганяти його з машини. Він вийшов з автомобіля і пішов додому, залишивши ключі в автомобілі. Він не бачив, як ОСОБА_1 керувала автомобілем і скоїла ДТП.

Опитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 зазначив, що передав свій автомобіль ОСОБА_4 для надання послуг таксі. Вночі з повідомлення поліції дізнався, що автомобіль потрапив в ДТП, отримав механічні пошкодження. Вночі виїжджав на місце ДТП, куди прибула поліція, з ОСОБА_4 зв`язався лише на наступний день. Чи перебувала ОСОБА_1 за кермом його автомобіля в стані алкогольного сп`яніння не бачив.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 з наступних підстав.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та засобів, що мають функції відеозапису, тощо.

До матеріалів справи окрім протоколу про адміністративне правопорушення та висновку «Драгер» не надано жодного доказу вчинення останньою правопорушення.

Разом з тим, свідок, який був допитаний в судовому засіданні вказав, що не бачив, як ОСОБА_1 керувала транспортним засобом.

Свідків, які б могли підтвердити перебування за кермом ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння при складанні протоколу про адміністративне правопорушення залучено не було.

Крім того, диспозиція положення п. 2.9А Правил дорожнього руху передбачає, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій це особа, яка керує транспортним засобом і має при собі посвідчення водія відповідної категорії, однак докази, що ОСОБА_1 22.10.2024 року керувала автомобілем відсутні. Натомість в судовому засіданні встановлені ті обставини, що власник автомобіля ОСОБА_3 довірив свій автомобіль з передачею технічного паспорту ОСОБА_4 , який відповідно до своїх же пояснень покинув автомобіль з ключами та техпаспортом, про що вчасно ОСОБА_3 не повідомив.

Такі ж обставини підвердили в судовому засіданні ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Відомості, які містяться в протоколі не можуть бути самостійним доказом доведеності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, не може бути підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності, у зв`язку з недоведеністю, відсутністю достатніх належних, об`єктивних та обґрунтованих доказів, що підтверджують її вину, а обставини викладені у протоколі працівником поліції, не відповідають фактичним обставинам справи, що й не відповідає вимозі достатності доказів, а тому провадження в даній справі слід закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколу про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодекс у.

Особа, що склала адміністративний протокол зобов`язана надати до суду докази, які б доводили наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення.

Суддя не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини` стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1,2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу взагалі.

Відповідно до конституційного принципу, закріпленого в ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Стаття 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачає підстави для закриття провадження у справі у зв`язку з недоведеністю вини особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Зазначене є підставою для закриття провадження в справі в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення через недоведеність належними доказами складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Що стосується адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4 КУпАП, суд зазначає наступне.

Так, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №156971 від 23.10.2024, близько 23 год 50 хв. 22.10.2024 в м.Звенигородка по провулку Кавказькому, 24, водій ОСОБА_2 керувала автомобілем «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_2 , не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожню обстановку, внаслідок чого здійснила наїзд на перешкоду, а саме: бетонний стовп, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги 12.1 ПДР, та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Окрім того, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 156955 від 23.10.2024, близько 23 год 50 хв. 22.10.2024 в м.Звенигородка по провулку Кавказькому, 24, водій ОСОБА_2 керувала автомобілем «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_2 , здійснила наїзд на перешкоду, а саме: на бетонний стовп, після чого залишила місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди з метою уникнення відповідальності, чим порушила п.2.10 ПДР України та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Однак, як встановлено в судовому засідання з показів свідка ОСОБА_4 вбачається, що він не бачив, як ОСОБА_1 керувала автомобілем Opel Astra н.з. НОМЕР_2 та здійснила ДТП, залишивши місце ДТП.

Відсутні також будь-які інші докази, які б підтверджували дані обставини.

Відповідно до ст. 282 КУпАП, орган (посадова особа), який розглядає справу, встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню адміністративного правопорушення, вносить у відповідний державний орган чи орган місцевого самоврядування, громадську організацію або посадовій особі пропозиції про вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження пропозиції повинно бути повідомлено орган (посадову особу), який вніс пропозицію.

Керуючись ст.ст. 124, 130, 247, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

постановила:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до відповідальності за ст. 124, 122-4 та ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд протягом 10-ти днів з дня її винесення.

Суддя О.Ю.Смовж