Справа № 457/109/24 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 33/811/677/24 Доповідач: Белена А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді - Белени А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Жмуцького М. В. на постанову судді Трускавецького міського суду Львівської області від 06 березня 2024 року,

в с т а н о в и в :

Постановою Трускавецького міського суду Львівської області від 06 березня 2024 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосовано до нього стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.судового збору на користь держави.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 17 год. 45 хв. 05.01.2024 року в м. Трускавці по вул. Суховоля,62 ОСОБА_1 керував автомобілем «BMW X1», державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння: порушення мови, координації рухів, звужені зіниці очей; від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився що зафіксовано на нагрудний відео реєстратор. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

На постанову судді представник ОСОБА_1 адвокат Жмуцький М. В. подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Трускавецького міського суду Львівської області від 06 березня 2024 року; скасувати оскаржувану постанову та закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування поважності пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що повістки про виклик до суду ОСОБА_1 не отримував, розгляд справи проводився без його участі, що позбавило останнього скористатись своїм законним правом на захист та довести до суду доводи і надати документи, які спростовують наявність в його діях ознак адміністративного правопорушення.

06 березня 2024 року суд першої інстанції виніс оскаржувану постанову, яка надіслана ОСОБА_1 не була. Про прийняття Трускавецьким міським судом Львівської області оскаржуваної постанови ОСОБА_1 стало відомо від нього. Постанову побачив у «Єдиному державному реєстрі судових рішень» 15.04.2024, оскільки до системи «Електронний суд по даній справі його долучено не було. Таким чином, до 15.04,2024 ні його, ні ОСОБА_1 не було відомо про наявність винесеного рішення.

У зв`язку із цим вважає, що строк для подання апеляційної скарги пропущений із поважних причин та підлягає поновленню з метою дотримання права на справедливий суд та доступу до правосуддя.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції за основу висновків взято неналежні та сумнівні докази, які у відповідності до приписів чинного законодавства не можуть підтверджувати склад адміністративного правопорушення, також деякі докази взагалі не досліджувалися.

Апелянт зазначає, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки наркотичного сп`яніння, огляд проведений без свідків, а відеозапис не є безперервний та не відображає всі обставини події, а тому останній не є належним та допустимим доказом.

Вважає, що долучений до матеріалів справи відеозапис, є електронним доказом, який має бути засвідчений електронним цифровим підписом автора, в даному випадку поліцейського, який оформлював адміністративні матеріали, або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого - ознак цифрового підпису автора. Проте, наявний в матеріалах справи компакт-диск з відеозаписом не містить електронного цифрового підпису поліцейського, який здійснював оформлення матеріалів даної справи, а відтак не є допустимим та належним доказом.

Вважає, що всупереч чинному законодавству про адміністративні правопорушення, працівниками СРПП ВП №2 Дрогобицького РВП ГУНГІ у Львівській області Звоновського Б.В., при складанні протоколу серія ААД №667401 не було відсторонено від керування транспортним засобом, про що свідчить відсутність в матеріалах справи відповідного документа встановленої форми, а саме, акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Справа призначалась до розгляду в апеляційному суді на 27.05.2024 та 17.06.2024 року, про що належним чином було повідомлено ОСОБА_1 та його представника, однак учасники процесу 17.06.2024 року в чергове у судове засідання не з`явилися.

Сукупність вищевказаних обставин свідчить про неналежну процесуальну поведінку учасників процесу, оскільки згідно практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу, сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Неявку в судові засідання в поєднанні з неодноразовими клопотаннями про відкладення розгляду справи суд розцінює як зловживання передбаченими законодавством правами, оскільки така процесуальна поведінка перешкоджає суду правильно та своєчасного розглянути справу про адміністративне правопорушення і прийняти рішення, а тому апеляційний суд вважає можливим розгляд апеляційної скарги проводити за відсутності учасників судового провадження.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за можливе поновити строк апеляційного оскарження постанови судді місцевого суду та приходить до висновку, що така задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що відповідає фактичним обставинам справи.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про незаконність постанови судді, оскільки викладений у судовому рішенні висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення підтверджується сукупністю доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 667381 від 05 січня 2024 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, направленням від 05 січня 2024 року, рапортом поліцейського СРПП ВП №2 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області від 05 січня 2024 року та зафіксовано на відеозаписі.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.

Доводи апелянта про те, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки наркотичного сп`яніння, спростовується переглянутим відеозаписом, на якому зафіксовано, як працівник поліції, при спілкуванні з водієм, називає наявні в останнього ознаки наркотичного сп`яніння. Крім того, всі ці ознаки відображені не тільки в протоколі про адміністративне правопорушення, а й в направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння.

Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, визначеного Інструкцією. Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні особи до адміністративної відповідальності.

До того ж, будь-яких зауважень чи заперечень щодо порядку проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння та оформлення протоколу щодо нього, ОСОБА_1 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав під час складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.

Посилання апелянта на відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення відомостей про технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис є необґрунтованими оскільки КУпАП містить вимогу про зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення відомостей щодо серійного номеру технічного засобу, за допомогою якого здійснюється відеозапис, лише щодо адміністративних правопорушень, зафіксованих в автоматичному режимі.

Також, апеляційний суд не погоджується з доводами, що не засвідчення наданих відеозаписів електронним цифровим підписом має наслідком визнання таких доказів недопустимими.

Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

У постанові від 10.09.2020 року у справі № 751/6069/19 Верховний Суд зазначив таке: «відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Разом з цим КУпАП не містить норм, які передбачають обов`язок подання відповідних доказів з використанням електронного цифрового підпису.

Також, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що працівники поліції не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, оскільки такі не спростовують його вину в порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху, а сам факт незастосування працівниками поліції заходів забезпечення провадження в ході оформлення матеріалів справи про адміністративні правопорушення не спростовує факту його вчинення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення по даній справі.

На переконання апеляційного суду, фактичні обставини справи суддею першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, а вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена повністю.

Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.

Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, накладене на ОСОБА_1 підставно та, відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді та закриття провадження у справі немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив :

Поновити представнику ОСОБА_1 адвокату Жмуцькому М. В., строк на апеляційне оскарження постанови судді Трускавецького міського суду Львівської області від 06 березня 2024 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Жмуцького М. В. залишити без задоволення.

Постанову судді Трускавецького міського суду Львівської області від 06 березня 2024 року в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Альберт БЕЛЕНА