Справа № 464/6282/24 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О.
Провадження № 33/811/1645/24 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її представника адвоката Дегтяренка О.О., потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 01 листопада 2024 року,

встановив:

постановою Сихівського районного суду м.Львова від 01 листопада 2024 року, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 гривень судового збору.

Відповідно до постанови, ОСОБА_1 29 серпня 2024 року о 19:45 год по просп. Червоної Калини, буд. 121 у м.Львові, керуючи автомобілем марки «Jeep», номерний знак НОМЕР_1 , проявила неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не дотрималась безпечного бокового інтервалу та здійснила наїзд на припаркований автомобіль марки «Daimler-Benz», номерний знак НОМЕР_2 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали технічні пошкодження. Окрім цього, ОСОБА_1 будучи причетною до вказаної дорожньо-транспортної пригоди, залишила місце події та не повідомила про це підрозділ поліції. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги пунктів 1.5; 2.3б; 2.10а,д; 10.1; 13.1 Правил дорожнього руху України.

На таку постанову особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Сихівського районного суду м.Львова від 01 листопада 2024 року щодо неї та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувана постанова не відповідає нормам процесуального та матеріального права, суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи.

Наголошує, що справу було розглянуто без участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , всупереч наявному клопотанні про відкладення розгляду справи.

Стверджує про те, що ніякого ДТП 29 серпня 2024 року о 19:45 год. не було, відстань між автомобілями на парковці була приблизно 1.5 м., що по радіусу розвороту не могло спричинити пошкодження транспортного засобу Мерседес-Бенц та те, що подряпина на її машині була ще при купівлі-продажу машини, що підтвержується фотографіями, долученими до матеріалів справи.

Заявляє, що місце події не залишала, нікуди не від`їжджала, автомобіль був припаркований в тому ж місці, з подружжям Кіт, які є власниками іншого автомобіля, спілкувалася, ні від кого не тікала, другий раз дійсно боялася виходити на вулицю, оскільки ніч і аварійні відключення світла мали місце. Вину не визнає, та стверджує що у схемі ДТП від 29 серпня 2024 року навіть не відображено відстані розташування транспортних засобів між собою, не відображений радіус розвороту транспортного засобі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Єдиним доказом вини апелянтки є покази ОСОБА_4 , яка є дружиною іншого учасника ДТП і яка єдина з 5 поверху бачила, як ОСОБА_1 паркувалася та зачепила автомобіль, хоча у той час світла не було, багато людей перебувало на паркінгу і ніхто інший не бачив ДТП. Свідок є упереджений, бо автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя Кіт.

Інформує, що ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем з 2000 року, осглвний вид діяльності:роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами, роздрібна торгівля квітами, рослинами, насінням, добривами, домашніми тваринами та кормами для них у спеціалізованих магазинах; на утриманні є престарілі батьки, які самостійно не можуть пересувають; до адміністративної відповідальності апелянт раніше не притягалася; фізичних ушкоджень ніхто не отримував; вартість збитку зі слів ОСОБА_2 становить приблизно 5000 тисяч гривень; обставин, що обтяжують відповідальність не встановлено. Відтак, вважає, що позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 (один) рік є занадто суворою міро адміністративного стягнення щодо неї.

При апеляційному розгляді представник ОСОБА_1 , адвокат Дегтяренко О.О. змінив вимоги прохальної частини апеляційної скарги, та просив постанову Сихівського районного суду від 01 листопада 2024 року у частині накладення адміністративного стягнення змінити. Ствердив, що накладене адміністративне стягнення є надто суворим з мотивів, наведених у апеляційній скарзі. Особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підтримала свого представника, хоча вину у вчиненому не визнала.

Потерпілий ОСОБА_3 заперечив проти заявлених вимог, просив постанову Сихівського районного суду м. Львова від 01 листопада 2024 року залишити без змін. Свідок ОСОБА_5 надала покази, аналогічні тим, що містяться у матеріалах справи і ствердила, що ОСОБА_1 вчинила дії, які передбачають склади ст.ст.124, 122-6 КУпАП.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП, ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суддя дав належну оцінку, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується даними, що містяться у: протоколах про адміністративні правопорушення серії ААД № 815963 та серії ААД № 815964; схемі місця дорожньо-транспортної пригоди від 29 серпня 2024 року, де відображено розташування транспортних засобів після ДТП і механічні пошкодження (автомобіль марки «Jeep»: царипина правої частини переднього бампера; автомобіль марки «Daimler-Benz»: пошкоджена права пасажирська дверка); письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_2 ; фотознімками з місця події, де зафіксовано механічні пошкодження транспортних засобів, такі пошкодження замірялись рулеткою та в обох автомобілях знаходяться на однаковій відстані від землі; показами свідка ОСОБА_5 , які узгоджуються із показами, наданими свідком у суді першої інстанції.

Апеляційним судом досліджено доводи апелянта про розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 , та встановлено, що такі не можуть бути безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки правом на захист та на дачу пояснень ОСОБА_1 повністю реалізувала при апеляційному розгляді, а у суді першої інстанції її представник адвокат Дегтяренко О.О. був присутній.

Інші доводи апеляційної скарги зокрема про наявність підстав про закриття провадження у справі у цілому повторюють пояснення аналогічні тим, що викладені у заяві про закриття провадження у справі, адвоката Дегтяренка О.О., які були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

Поряд з цим, апеляційний суд врахувавши зміну апеляційних вимог щодо призначеного адміністративного стягнення, приходить до переконання, що висновок суду першої інстанції про накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, є необґрунтованим, що є підставою для зміни оскаржуваної постанови в частині накладеного адміністративного стягнення з огляду на наступне.

На думку апеляційного суду, призначене покарання судом першої інстанції у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік є неспівмірним вчиненому діянню.

Апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги у цій частині, та бере до уваги, що ОСОБА_1 вперше притягається до адміністративної відповідальності за порушення правил у сфері безпеки дорожнього руху, є фізичною особою підприємцем з 2000 року, основний вид діяльності:роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами, роздрібна торгівля квітами, рослинами, насінням, добривами, домашніми тваринами та кормами для них у спеціалізованих магазинах, відтак керування транспортним засобом є неваідємним атрибутом основного джерела доходу; має на утриманні батьків похилого віку, які самостійно не можуть пересувають; фізичні ушкодження внаслідок ДТП відсутні; вартість збитку зі слів потерпілого ОСОБА_2 становить приблизно 5000 тисяч гривень; обставин, що обтяжують відповідальність не встановлено.

Відтак, при апеляційному розгляді встановлено, що наявні обставини, що дають можливість змінити стягнення накладене судом першої інстанції.

Відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Тому апеляційний суд приходить до висновку, що призначене покарання необхідно замінити на більш м`який вид стягнення у виді штрафу, оскільки це зможе повністю забезпечити мету адміністративного стягнення, сприяти виправленню особи та виконати превентивну функцію щодо вчинення нових адміністративних правопорушень.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

постановив:

апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задоволити частково.

Постанову Сихівського районного суду м.Львова від 01 листопада 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4 КУпАП у частині накладення адміністративного стягнення змінити.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двісті неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

У решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Маліновська-Микич О.В.