Справа № 308/973/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 листопада 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі судді Фазикош Г. В. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду від 17 січня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду від 17 січня 2024 року гр. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Відповідно до постанови, ОСОБА_1 28.11.2023 року близько 02 год. 30 хв. за адресою АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї тещі ОСОБА_2 , а саме: ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, виламав вхідні двері будинку, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. Отже, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) психологічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень), внаслідок чого могла була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що 30.04.2024 року він отримав лист із копією постанови. Повідомлень чи викликів у судове засідання не отримував, про дату розгляду справи не знав, у судовому засіданні при розгляді справи та оголошенні постанови не був присутній. За таких обставин, не мав можливості скористатися правами на подання заяв, клопотань і пояснень по справі, а також не міг скористатися правом на оскарження постанови. Просить поновити строк на апеляційне оскарження.

У своїх доводах апелянт зазначає, що свою вину не визнає. Жодних дій психологічного чи якого-небудь іншого домашнього насильства не вчиняв. Обставини, зазначені у постанові не відповідають дійсності, не підтверджуються жодним належним і допустимим доказом. Просить скасувати постанову та закрити провадження у зв`язку із відсутністю події і складу правопорушення.

У судовому засіданні в апеляційній інстанції адвокат Бомбушкар С. П. апеляційну скаргу підтримав та просив її задоволити.

Дослідивши зібрані у справі матеріали, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом, правомочним розглядати скаргу.

Встановлено, що судом першої інстанції справа розглянута у першому судовому засіданні без участі ОСОБА_1 .. Копія постанови надіслана йому лише 30.04.2024 року, про що свідчить доданий до апеляційної скарги поштовий лист. Апеляційна скарга подана 08.05.2024 року, тобто у межах 10-ти денного терміну.

За цих обставин клопотання про поновлення строку є обгрунтованим.

Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 251 КУпАП).

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 252 КУпАП).

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, полягає у вчиненні домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Отже, насильство є результатом свідомих дій людини і характеризується такими основними ознаками: умисність, спричинення шкоди, порушення прав і свобод людини, значна перевага сил (фізичних, психологічних) того, хто чинить насильство. Інакшими словами, насильство це умисні дії однієї або кількох осіб, що спричиняють шкоду іншій особі, порушують права і свободи та відбуваються в умовах значної переваги сил тих, хто скоює ці дії, що унеможливлює самозахист особи, котра страждає від цих дій. Якщо у вказаних діях відсутня хоча б одна з наведених ознак, такі дії не є насильством, а конфліктом.

Апеляційний суд визнає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка в оскарженій постанові.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, - ОСОБА_1 28.11.2023 року близько 02 год. 30 хв. за адресою АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї тещі ОСОБА_2 , а саме: ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, виламав вхідні двері будинку, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. Отже, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) психологічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень), внаслідок чого могла була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення підтверджуються й іншими доказами, а саме: копією термінового забороненого припису стосовно кривдника від 28.11.2023 року; формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 28.11.2023 року; рапортом працівника поліції; письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 від 28.11.2023 року, а також ОСОБА_3 від 28.11.2023 року.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими зібрані відповідно до вимог КУпАП, порушень під час їх збирання апеляційним судом не встановлено. У своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення. Підстав не довіряти поясненням потерпілого від насильства немає.

У судовому засіданні в апеляційній інстанції адвокат Бомбушкар С. П. подав заяву потерпілої ОСОБА_3 (дружини правопорушеника), в якій зазначено, що мало місце непорозуміння, під час якого кожен спілкувавуся на підвищених тонах, без жодних намірів фізичного чи психологічного насильства. Щодо зазначеного у протоколі фукту виламання дверей, дружина правопорушинка у своїй заяві вказала, що такі й до даного інцинденту були несправні і така несправність виникла не з вини правопорушника. Інша потерпіла ОСОБА_2 викликала поліцію для залякування і схиляння його до зміни місця проживання. З цього приводу апеляційний суд констатує, що для підтвердження або спростування викладених обставин, а також достовірності поданої заяви, суд неодноразово викликав як дружинку правопорушника ОСОБА_3 , так і її матір ОСОБА_2 . Однак, останні бажання зявитися до суду не виявили, наведені обставини щодо непорозуміння між ними, не підтвердили.

На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни оскарженого судового рішення в апеляційній скарзі, не вказується та під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 січня 2024 року по справі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відхилити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Фазикош Г. В.