ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1218/24 Номер провадження 33/814/1276/24Головуючий у 1-й інстанції Калько О. С. Доповідач ап. інст. Герасименко В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Герасименко В.М., з секретарем судового засідання Леуською Л.Я., за участі адвоката Мирка Р.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Мирка Р.О., котрий діє в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м.Полтави від 13 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Відповідно до постанови судді, 18 лютого 2024 року о 21 год. 28 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем BMW E46 н.з. НОМЕР_1 (смайлик) по вул. Решетилівська,39 в м. Полтава з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимогу п.п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погодившись з вказаним рішенням, адвокат Мирко Р.О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді, закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає про те, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, який заперечував даний факт, ще до складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Вказує, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАД №18420 не є доказом у справі за ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки її не зазначено додатком у протоколі про адміністративне правопорушення.

Як зазначає адвокат, ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння не відмовлявся, лише клопотав про надання доказів на підтвердження доведеності факту керування транспортним засобом.

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи про адміністративне правопорушення, у судове засідання Полтавського апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення судового засідання не надсилав, адвокат Мирко Р.О. у судовому засіданні вказав про обізнаність ОСОБА_1 про апеляційний розгляд справи та вважав за можливе проводити судове засідання у його відсутність, за таких обставин, вважаю за можливе судовий розгляд проводити без участі ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши адвоката Мирка Р.О., який підтримав апеляційну скаргу з мотивів у ній наведених, приходжу до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є законними та відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Рішення суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується:

- відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 629178 від 18 лютого 2024 року, відповідно до якого водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18 лютого 2024 року, де вказано про виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці, огляд не проводився у зв`язку з відмовою від проходження огляду.

- копією постанови від 18 лютого 2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №018420 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121-3, ч.1 ст.126 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом з порушенням вимог законодавства щодо використання номерних знаків транспортних засобів, не пред`явлення у спосіб, який дає можливість поліцейським прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія на право керування транспортним засобом та за відсутність полісу страхування.

- акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Відповідно до відомостей відеозапису, наявного у матеріалах справи, яким зафіксовано всі необхідні обставини, зокрема обставини за яких було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , останньому було оголошено працівниками поліції ознаки алкогольного сп`яніння, поліцейськими запропоновано ОСОБА_1 пройти процедуру огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, на що останній в ході тривалого сперечання з працівниками поліції, яке зумовлене зухвалою поведінкою ОСОБА_1 , останній нецензурно виражався на адресу працівників поліції, тим самим фактично ухилився від його проходження у передбачений законом спосіб, така поведінка розцінена працівниками поліції, як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд зауважує, що наявним відеозаписом зафіксовано, що поведінка ОСОБА_1 була спрямована на ускладнення виконання працівниками поліції їх обов`язків.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку водія транспортного засобу та поліцейських, які склали матеріали протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вимога поліцейського про необхідність проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була чіткою і зрозумілою для сприйняття.

Таким чином, твердження про відсутність у ОСОБА_1 відмови від проходження запропонованого огляду на стан алкогольного сп`яніння у передбачений законом спосіб є надуманими та спростовується вищенаведеними доказами по справі.

При дослідженні матеріалів справи, у тому числі при перегляді відеозапису, порушень з боку поліцейських, які оформлювали адміністративний матеріал, не встановлено. Отже, здійснений поліцейським відеозапис є допустимим доказом.

Таким чином, відеозапис у повній мірі узгоджується з протоколом про адміністративне правопорушення та іншими матеріалами справи.

Доводи сторони захисту про відсутність доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, є безпідставними та спростовуються дослідженими та правильно оціненими доказами. Такі показання свідчать про намагання ОСОБА_1 уникнути відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Так, в матеріалах справи наявна копія постанови від 18 лютого 2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №018420 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121-3, ч.1 ст.126 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом з порушенням вимог законодавства щодо використання номерних знаків транспортних засобів, не пред`явлення у спосіб, який дає можливість поліцейським прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія на право керування транспортним засобом та за відсутність полісу страхування.

Апеляційна інстанція також враховує те, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_2 від 21 квітня 2023 року внаслідок складання ним іспиту на знання вимог Правил дорожнього руху України (а.с.6), а тому повинен знати в тому числі й наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на законну вимогу працівників поліції.

Загалом доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта із прийнятою суддею постановою, проте висновків судді не спростовують.

Більше того, твердження про неможливість використання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАД №18420 як доказу у справі за ч.1 ст. 130 КУпАП, з огляду на її відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення як додатку, апеляційний суд оцінює критично, оскільки наведене жодним чином не спростовує встановленого судом факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 та його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Окрім того, відсутність посилання на постанову від 18 лютого 2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 126 КУпАП, жодним чином не впливає на зміст протоколу складеного по факту ч.1 ст. 130 КУпАП, в тому числі щодо викладу фактичних обставин допущення порушень ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Проаналізовані вище докази у своїй сукупності цілком і беззаперечно вказують про правильність висновків суду щодо належного встановлення обставин події та доведеності факту відмови ОСОБА_1 від проходження запропонованого огляду на стан алкогольного сп`яніння, які давали суду обґрунтоване право притягнути його до відповідальності за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання апелянта щодо невинуватості ОСОБА_1 , оскільки відмова від вимоги поліцейського пройти в установленому порядку огляд на стан сп`яніння на місці зупинки та відмова пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, незалежно від того, чи був водій в стані алкогольного сп`яніння, і пояснення про відсутність ознак алкогольного сп`яніння не є підставою для звільнення від адміністративної відповідальності.

Досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву та давали суду підстави для висновку про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення і інші доводи апелянта, оскільки не є істотними, тобто такими, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Викладені обставини свідчать про доведеність «поза розумним сумнівом» наявності в діянні ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доказів, які б свідчили про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи апелянт не надав.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.

Постанова судді суду першої інстанції відповідає вимогам Закону, істотних порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для зміни чи скасування судового рішення не встановлено.

Враховуючи викладене, приходжу до висновку, що судом першої інстанції прийнято законне рішення, а підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Мирка Р.О., котрий діє в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м.Полтави від 13 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду В.М. Герасименко