Справа №: 465/2664/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2024 рокум.Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Мартьянова С.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Франківського районного суду м. Львова Мартинишин М.О. у справі про перегляд постанови суду 29.05.2023 року за нововиявленими обставинами про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення справа №465/2664/23 (номер провадження 3-в/465/8/24), -

в с т а н о в и в:

В провадженні судді Франківського районного суду м. Львова Мартинишин М.О. з 15.03.2024 року перебуває справа № 465/2664/23 про перегляд постанови суду 29.05.2023 року за нововиявленими обставинами про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 29.04.2024 року звернувся з заявою про відвід судді Мартинишин М.О. у розгляді заяви про перегляд постанови суду 29.05.2023 року за нововиявленими обставинами. В обгрунтування заяви зазначає таке. На думку заявника, суддя Мартинишин М.О. не може брати участі у розгляді даної заяви і підлягає відводу, оскільки в процесі розгляду самої судової справи №465/2664/23 (номер провадження 3/465/1673/23) не об`єктивно та не в повному обсязі дослідила матеріали даної справи. В постанові суду вказала, що: « ОСОБА_1 під час проходження освідчення на стан сп`яніння в медичному закладі, однак свідомо ухилився від здачі сечі для проведення медичного огляду». Зазначене є неправдою. Спростування позиції суду зафіксоване на особистий телефон марки HUAWEIP smart і відео долучене. На підставі викладеного та у відповідності з п.2 ст.20, ст.24 ЦПК України просить відвести суддю ОСОБА_2 від розгляду справи №465/2664/23.

У Кодексі України про адміністративні правопорушення відсутня стаття, яка б передбачала відвід судді. Проте, діючі Кримінальний процесуальний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України мають відповідні статті про самовідвід. А тому, при розгляді даної заяви про самовідвід, слід застосувати аналогію права.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 75 КПК України, суддя не може брати участь у розгляді провадження за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Суддею встановлено, що суддею Франківського районного суду м.Львова Мартинишин М.О. 29.05.2023 року винесено постанову у справі 465/2664/23 (номер провадження 3/465/1673/23). Згідно якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000(сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1(один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 536,80 гривень.

Дана постанова судді не оскаржена в апеляційному порядку та набула законої сили 08.06.2023 року.

Однак, ОСОБА_1 15.03.2024 року звернувся із заявою у справі № 465/2664/23 про перегляд постанови суду 29.05.2023 року за нововиявленими обставинами про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Дана заява згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду 15.03.2023 року передано судді Мартинишин М.О.

Приймаючи рішення щодо відмови у задоволенні заяви про самовідвід, зважаю, що відповідно до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи лише у тому випадку коли, у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

У Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини і громадянина (ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 р.) передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом (п. 1 ст. 6).

Статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі - також «ЄСПЛ») є обов`язковими для виконання Україною. У статті 16 вказаного Закону прямо закріплюється, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також - «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ при розгляді справи має забезпечуватися суб`єктивний критерій неупередженості (безсторонності) суду. У сторони мають бути відсутні будь - які побоювання у безсторонності суду. Кожна із сторін вправі сподіватися на об`єктивне рішення у справі.

Так, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в його упередженості (рішення у справах Piersac vs Belgium, Grieves vs UK).

Європейський суд з прав людини визнає, що підставою відводу судді може бути як реальне існування обставин, які свідчать про упередженість суду, так і суб`єктивне переконання сторони у їх наявності, наслідком чого може бути відвід складу суду від розгляду справи.

Аналогічні висновки містяться в Рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у праві «Білуга проти України та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» де зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Недотримання судом зазначених положень означає в принципі порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Україною, і такі обставини знайшли своє підтвердження в ряді рішень Європейського Суду з прав людини, та самі по собі є обов`язкові для врахування судами України.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошує, що такі правила виражають заінтересованість національного законодавця з приводу усунення всіх обгрунтованих сумнівів щодо неупередженості відповідного судді чи суду, та є спробою забезпечити неупередженість шляхом усунення причин таких проблем. Окрім забезпечення відсутності фактичної упередженості, вони спрямовані на усунення будь-якого прояву небезсторонності, і таким чином сприяють підвищенню довіри, яку суди мають вселяти громадськості у демократичному суспільстві. Таким чином, ЄСПЛ вказав, що будь-який суддя, стосовно якого є законні підстави для побоювань у відсутності неупередженості, повинен взяти самовідвід.

Відповідно до п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів, при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Вищезазначене кореспондується із пунктом 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 року № 2006/23, відповідно до яких суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Дослідивши заяву про самовідвід, матеріали справи, вважаю, що покликання ОСОБА_1 носять надуманий характер, а відтак не можуть бути предметом оцінки при розгляді клопотання про відвід. Незгода сторони з прийнятим процесуальним рішенням суддів не може вказувати на упередженість судді.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід судді Мартинишин М.О. у розгляді справи про перегляд постанови суду 29.05.2023 року за нововиявленими обставинами про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення справа №465/2664/23 (номер провадження 3-в/465/8/24) слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 246 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Франківського районного суду м. Львова Мартинишин М.О. у справі про перегляд постанови суду 29.05.2023 року за нововиявленими обставинами про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення справа №465/2664/23 (номер провадження 3-в/465/8/24) - відмовити.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя: Мартьянова С.М.