Номер провадження: 33/813/849/24
Номер справи місцевого суду: 506/111/24
Головуючий у першій інстанції Бурдинюк О. С.
Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Копіци О.В., секретаря судового засідання Стоянової Л.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Красноокнянського райсуду Одеської обл. від 06.02.2024 відносно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративногоправопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом першої інстанції обставин.

Зазначеною постановою Красноокнянського райсуду Одеської обл. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн, без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 605 грн 60 коп.

Відповідно до вказаної постанови, 01.02.2024, о 17 год. 15 хв., ОСОБА_1 , перебуваючи на північно-західній околиці н.п. Нагірне, Подільського району Одеської області на відстані до 18000 м від лінії ДКУ, у групі осіб, намагався перетнути державний кордон України, на вихід з України в РМ, поза пунктом пропуску через ДКУ в районі пп/зн покажчика №0436, на напрямку «с. Нагірне (Україна) - с. Колосове (респ. Молдова)», в пішому порядку, з документами, що посвідчують особу, чим порушив ст. 9 Закону України «Про державний кордон України», тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржувана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права з огляду на такі обставини:

-висновок суду про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП враховуючи місце його затримання та матеріали справи, які не містять беззаперечних доказів його винуватості, базується на припущеннях працівників прикордонної служби, оскільки, лише сам факт перебування на відстані 18000 метрів від лінії Державного кордону України не може свідчити про наявність у нього наміру незаконного перетину державного кордону поза пунктами пропуску.

- оскільки діючі норми КУпАП не містять інституту замаху на вчинення адміністративного правопорушення і адміністративна відповідальність за намір вчинити будь-яке правопорушення у майбутньому чи за приготування до його вчинення не передбачена висновок суду про його винуватість є необґрунтованим, таким, що порушує норми КУпАП та практику ЄСПЛ.

З огляду на викладені обставини ОСОБА_1 просив скасувати постанову суду від 06.02.2024 та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про дату та час судового засідання через засоби, зазначені ним в апеляційній скарзі, до суду апеляційної інстанції не з`явився, причини неявки не повідомив, із жодними клопотаннями не звертався, у зв`язку з чим апеляційний суд, керуючись ч. 6 ст. 294 КУпАП вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, та проаналізувавши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує на те, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Так, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень.

Водночас, згідно із положеннями ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Порушенням державного кордону України є також перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку.

Відповідно до ч.3 ст. 6 ЗУ "Про прикордонний контроль" пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що дії особи з перетинання або спроби перетинання державного кордону без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку охоплюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Окрім того, Указами Президента України від 24.02.2022 №64/2002 "Про введення воєнного стану" та №65/2002 "Про загальну мобілізацію", у зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні введено воєнний стан та оголошено проведення загальної мобілізації. Дія зазначених Указів продовжувалася в установленому законом порядку, в тому числі і станом на лютий 2024.

За загальним правилом на період дії воєнного стану чоловікам-громадянам України, віком від 18 до 60 років, а також жінкам-військовозобов`язаним обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП за кваліфікуючими ознаками спроба перетину державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, вчинене групою осіб повністю доведена та підтверджується дослідженими судом апеляційної інстанції наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №290567 від 01.02.2024;

- рапортом інспектора прикордонної служби ОСОБА_2 від 01.02.2024 відповідно до якого о 17 год. 15 хв. на північно-західній околиці АДРЕСА_2 на відстані до 18000 м. від лінії державного кордону України було виявлено 2 громадянина України ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які намагалися перетнути державний кордон України з документами, що посвідчують особу, без вантажу, в пішому порядку на напрямку Нагріне (Укр) Колосове (РМ) в району пп/зн 0436 (а.с.2);

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 , з яких вбачається, що він не оспорює обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, вину у спробі незаконного перетину державного кордону України визнає та пояснює, що намагався незаконно перетнути кордону з метою працевлаштування в країнах Європи (а.с.6);

- довідкою старшого офіцера ПОРВ (з м.д. н.п. Окни) ГОРВ НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_4 про результати проведення перевірочних заходів, з якого серед іншого також вбачається, що гр. ОСОБА_1 вже затримувався на ділянці ВПС Кодима 20.01.2024 при спробі незаконного перетину ДКУ ( а.с. 9-12);

- розпискою ОСОБА_1 від 01.02.2024, у якій він серед іншого також вказав, що свою вину у спробі перетину державного кордону України визнає повністю та просить розглядати протокол за його відсутності (а.с.16).

Що стосується доводів апелянта відносно того, що висновок суду про його винуватість базується на припущеннях працівників прикордонної служби, оскільки, лише сам факт перебування на відстані 18000 метрів від лінії Державного кордону України не може свідчити про наявність у нього наміру незаконного перетину державного кордону поза пунктами пропуску апеляційний суд оцінює критично, оскільки винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення окрім рапорту інспектора прикордонної служби підтверджується також його власними поясненнями.

Також апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 раніше вже вчиняв спроби незаконного перетину державного кордону України.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими твердження ОСОБА_1 відносно того, що його заява про розгляд справи за його відсутності із зазначенням про визнання своєї вини надрукована комп`ютерним способом, оскільки вона написана від руки та підписана ним особисто.

Посилання ОСОБА_1 відносно того, що оскільки діючі норми КУпАП не містять інституту замаху на вчинення адміністративного правопорушення і адміністративна відповідальність за намір вчинити будь-яке правопорушення у майбутньому чи за приготування до вчинення адміністративного правопорушення не передбачена висновок суду про його винуватість є необґрунтованим, апеляційний суд оцінює критично, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів для висновку про наявність в його діях складу закінченого правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Загалом доводи, викладені в апеляційній скарзі апеляційний суд оцінює як спосіб уникнення відповідальності, оскільки ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів, які б свідчили будь-яким чином про помилковість висновків суду 1-ої інстанції.

Істотних порушень вимог КУпАП, які тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції під час апеляційного розгляду справи не встановлено.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування законної та обґрунтованої постанови суду 1-ої інстанції.

Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 283, 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Красноокнянського районного суду Одеської обл. від 06.02.2024 про накладення стягнення на ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца