Справа №489/284/24
Провадження № 33/812/229/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 травня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Голощаповою А.О.,

за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Ядловського І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову, яку ухвалив Ленінський районний суд міста Миколаєва під головуванням судді Костюченка Г.С. у приміщенні цього суду 02 квітня 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання якого: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік,

у с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 560202 від 20 грудня 2023 року водій ОСОБА_1 20 грудня 2023 о 01:02 год. в м. Миколаєві по вул. Квітнева,4 керував транспортним засобом ВАЗ 21043, д.н. НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, порушення координаційних рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Drager та у в медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вказаний протокол разом з іншими документами був скерований органами поліції на розгляд до Ленінського районного суду міста Миколаєва.

В судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_1 вину не визнав.

Його захисник адвокат Ядловський І.М. в обґрунтування заперечення вини вказав, що на наявному в матеріалах справи оптичному диску не міститься чіткої відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду за допомогою Драгер на місці, а також від проходження медичного огляду у медичному закладі. А також пояснив, що в порушення статті 268 КУпАП патрульні поліцейські не роз`яснили ОСОБА_1 його права та обов`язки при складанні протоколу.

Постановою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 02 квітня 2024 р. ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Також стягнути із ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 605 грн. 60 коп.

Не погоджуючись із постановою суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що оскаржувану постанову суд ухвалив на підставі незаконних доказів, як то: протокол, його пояснення, які, між іншим частково фіксують його дії і свідчення, які від нього вимагались без роз`яснення його прав. Працівники поліції всупереч обов`язковим приписам ст. 256 КУпАП при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не роз`яснили йому його права і обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, тому такий протокол складний з порушення закону. Зазначення у постанові суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 відмовився від огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в лікарняному закладі, що зафіксовано на 1:21:40 хв. та 1:21:58 хв. відеозапису, апелянт заперечує, оскільки на відеозапису, що міститься на диску, зафіксовано слова інспектора, а не його відмова, за наявності якої були б підстави для складання протоколу. Також апелянт зазначає, що є військовослужбовцем, перебуває на посаді водія і для виконання бойових задач йому потрібний транспорт та права на його керування, яких його позбавили, фактично, за відсутності для цього достатніх, законних, допустимих доказів.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника адвоката Ядловського О.М., які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом, мав ознаки алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що він ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин адміністративної справи, а також вимогах закону.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі Правила)).

Згідно із частиною 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З оскаржуваної постанови суду вбачається, що обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, судом першої інстанції встановлені правильно, такі висновки ґрунтуються на доказах, які досліджені під час судового розгляду.

Так, відповідно до частини 1 статті 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є, зокрема, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 статті 7 КУпАП).

Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно викладених в суді першої інстанцій пояснень, підтриманих в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення у цій справі, не визнає.

Між тим, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджена:

- змістом протоколу про адміністративне правопорушення від 20 грудня 2023 року серії ААД № 560202, відповідно до якого водій ОСОБА_1 20 грудня 2023 о 01:02 год. в м. Миколаєві по вул. Квітнева,4 керував транспортним засобом ВАЗ 21043, реєстраційний номер НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, порушення координаційних рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Drager та у в медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився, водій від підпису у протоколі відмовився;

- відеозаписом з місця зупинки, здійсненої поліцейським, транспортного засобу ВАЗ 21043, реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_1 , з якого вбачається, що ОСОБА_1 як водій зупиненого транспортного засобу спілкується з поліцейськими, відповідаючи на їх запитання. Поліцейським було виявлено та перелічено ознаки у водія алкогольного сп`яніння та двічі пропонувалося пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі, на що він не погодився, дій щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не вчинив.

Враховуючи, що ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння як поліцейськими на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Drager, так і у закладі охорони здоров`я, що підтверджено фіксацією технічними засобами відеозапису, суд, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, обґрунтовано вважав доведеним факт вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Суд першої інстанції також дав належну оцінку наведеним ОСОБА_1 запереченням проти висунутого останньому звинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд відхиляє аргументи апеляційної скарги як безпідставні.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відеофіксація події правопорушення не підтверджує відмову ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Так, відеозаписи з нагрудних камер поліцейських 470961 та 474176, які приєднані до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, яка розглядається, сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки не містять ознак фальсифікації та фабрикації, тому є належними та допустимими доказами.

При дослідженні відеозапису з нагрудної камери поліцейського 470961, як правильно встановив суд першої інстанції, встановлено, що на вимогу поліцейського пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я, після оголошення ознак алкогольного сп`яніння, які, на думку поліцейського, були наявні у ОСОБА_1 , останній від проходження огляду категорично відмовився (1:21:40 хв. та 1:21:58 хв. відеозапису), не заперечуючи той факт, що не є тверезим. При цьому мова ОСОБА_1 була млява і нечітка, хода нестійка, поведінка не в повній мірі відповідала обставинам.

Апеляційний суд відхиляє заперечення таких обставин на відеозаписі апелянтом, оскільки зміст запису підтверджує висновки суду першої інстанції. До того ж, відмова ОСОБА_1 шляхом висловлення незгоди, яка зафіксована поліцейськими на нагрудні камери, підтверджується також фактичними діями та поведінкою ОСОБА_1 після зупинки поліцейськими автомобілю, яким він керував, який своїми діями не виявив бажання та готовність пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейського. Все це свідчать про те, що він ухилився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що обґрунтовано розцінено поліцейським як відмова від огляду та стало підставою для складання відносно нього протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Таке повністю відповідає положенням частин 2, 3 статті 266 КУпАП, а також Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 р. № 1452/735 (далі Інструкція), та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103.

Зауваження захисника ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції про те, що в момент пропонування поліцейським пройти огляд на відеозаписі не зафіксовано обличчя та особу ОСОБА_1 , не приймаються, оскільки таке зафіксовано на відеозапису з нагрудної камери іншого поліцейського 474176, який вівся паралельно, збігається за часом із записом з камери 470961 і на якому чітко видно, що вимога пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння була адресована саме ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, насамперед, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про нероз`яснення ОСОБА_1 прав при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 268 КУпАП, як то передбачено ст. 256 КУпАП, оскільки само по собі таке недотримання поліцейським вимог цього положення закону, нормативних актів щодо порядку складання протоколів про адміністративні правопорушення (пункту 11 Розділу І Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1376, та пункту 2 Розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395), не свідчать про незаконність протоколу про адміністративне правопорушення. До того ж, жодним із вказаних нормативних актів не передбачена обов`язкова відеофіксація роз`яснення поліцейським особі, щодо якої складається протокол про адміністративне правопорушення , її прав. ОСОБА_1 , як зафіксовано на відео відмовився від підпису у протоколі, зауважень стосовно його складання, зокрема про нероз`яснення йому прав, передбачених ст. 268 КУпАП, не виклав.

За такого дії працівника поліції щодо проведення огляду ОСОБА_1 з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння відповідають положенням статті 266 КУпАП, тоді як безпідставними є доводи апелянта про те, що огляд було проведено з порушенням процедури.

Тому не має підстави вважати, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 560202 був складений неправомірно.

Оцінивши сукупність досліджених доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя дійшов висновку, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, дійсно керувала транспортним засобом та відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності.

Враховуючи, що ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння як поліцейськими на місці зупинки, так і у закладі охорони здоров`я, суд, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, обґрунтовано вважав доведеним факт вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також апеляційний суд не може врахувати посилання апелянта на те, що право на керування транспортним засобом є важливим для ОСОБА_1 , який є військовим, водієм, оскільки такі обставини не впливають відповідно до положень КУпАП на обрання стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке є безальтернативним.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд наголошує, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, дані протоколу про адміністративне правопорушення та зафіксовані відеозйомкою обставини узгоджуються з фактичними обставинами, встановленими судом, а саме відмовою ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, судом дотримано стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. У справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами доведено факт керування ОСОБА_1 20 грудня 2023 р. транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівника поліції, який підтверджений, а доказів протилежного матеріали справи не містять.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді.

Отже, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ухвалив законну, обґрунтовану постанову.

Порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов законного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підстав для скасування постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не знаходить, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При цьому, апеляційний суд також враховує, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 02 квітня 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського апеляційного суду Т.М. Базовкіна