Справа № 551/557/24
Провадження №3/551/249/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2024 р. селище Шишаки

Шишацький районний суд Полтавської області в складі судді Сиволапа Д.С.,

секретаря судового засідання Заїки Ю.О.,

за участю особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Шишаки Миргородського району Полтавської області, які надійшли з Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Полтавській області про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, офіційно не одруженого,

до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 012582, складеного 17 квітня 2024 року старшим державним інспектором Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Полтавській області ОСОБА_2 , о 19-50 год. 17 квітня 2024 року на ставку в с. Білаші Миргородського району Полтавської області ОСОБА_1 ловив рибу під час нересту забороненим знаряддям лову сіткою лісковою з берега в забрід, чим порушив пп. 1 п. 1 розділу 4 Правил любительського рибальства. При цьому виловив рибу: щука - 1 шт., окунь 2 шт., завдавши збитків державі на суму 9792 грн., вага риби складає 1,5 кг.

В зв`язку з цим дії ОСОБА_1 кваліфіковані особою, яка склала протокол за ч. 4 ст. 85 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину заперечив та вказав, що 17 квітня 2024 року він знаходився в п`яному стані та відпочивав вдома. До нього на службовому автомобілі приїхали двоє поліцейських, які наразі присутні в залі судового засідання, та примусили його проїхати з ними. В автомобілі окрім поліцейських знаходився ще один громадянин (ім`я він не знає), який проживає в селі Перевіз. У цьому складі вони прибули на берег ставка в с. Білаші та поліцейські комусь зателефонували. Приблизно через годину на місце на особистому транспорті прибув працівник рибінспекції з м. Решетилівка. ОСОБА_1 та іншого чоловіка сфотографували поряд з якимось сітками та рибою та склали якість папери, які він не підписував. Після цього його відвезли до дому. Для себе ОСОБА_1 вирішив, що він залучався поліцейськими в якості понятого, однак в подальшому дізнався що його притягують до адміністративної відповідальності за дії які він не вчиняв.

Так, він категорично заперечив, що ловив рибу сіткою, оскільки не має відповідних навичок та самого приладдя, а також фізичних сил, щоб самотужки дістатись ставка в с. Білаші, який розташований на відстані декількох кілометрів від місця його проживання.

При пред`явленні для ознайомлення адміністративного протоколу в судовому засіданні ОСОБА_1 вказав, що підписи та пояснення по суті правопорушення в графі 8 від його імені виконані не ним.

Допитані в судовому засіданні поліцейські з реагування патрульної поліції Сектору поліцейської діяльності № 1 ВП № 3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Коваленко А.В. та ОСОБА_3 вказали, що у вечірній час 17 квітня 2024 року приймали участь у спільному рейді з працівником рибоохорони під час проведення «операції «Нерест».

З цією метою вони на службовому поліцейському автомобілі об`їхали декілька ставків на території Шишацької територіальної громади та на березі ставку біля с. Білаші виявили гр. ОСОБА_4 , який пояснив, що ловить рибу за допомогою сітки, яку він власноручно в їх присутності витяг з води, стоячи на березі. Дана сітка мала довжину близько 4 метрів та висоту близько 1 метри та в ній перебувало близько трьох риб, яких саме видів вони не пам`ятають. В зв`язку з тим, що батареї наявних у них нагрудних портативних відеореєстраторів розрядилися, відео фіксація даної події ними не здійснювалась.

Разом з тим, фіксацію на власну відеокамеру здійснював працівник рибоохорони, який в подальшому також склав адміністративний матеріал на порушника.

Заперечили той факт, що забирали ОСОБА_1 з дому, однак підтвердили що їздили до нього додому для того щоб взяти паспорт та встановити його особу.

Вказали, що неподалік від ОСОБА_1 ловив рибу сіткою інший чоловік.

Надаючи оцінку адміністративному матеріалу, а також поясненням ОСОБА_1 та свідків суд виходив з наступного.

У графі 8 адміністративного протоколу, що має назву пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності мається запис: «Я ОСОБА_1 ловив рибу на ставку с. Білаші сіткою лісковою з берега в заброд під час нересту виловив таку рибу щука 1 шт окунь 2 шт Претензій до рибоохоронника не маю. Прошу суд розглянути справу без мене».

В судовому засіданні ОСОБА_1 категорично заперечив те, що вказаний запис зроблено ним, як і виконання ним підписів від його імені у відповідних графах протоколу (всього 5 шт).

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 є достатньо відомою для нього особою, оскільки десятки разів притягувався судом до адміністративної та декілька разів до кримінальної відповідальності. Тому в наявності суду мається достатня кількість вільних зразків почерку та підписів ОСОБА_1 на відповідних судових документах (розписки про ознайомлення з правами та обов`язками, про отримання копій судових рішень тощо).

При поверховому порівнянні наявних у суду зразків із даними адміністративного протоколу, навіть без застосування спеціальних знань можна констатувати, що почерк і підписи у протоколі мають суттєві розбіжностями із почерком та підписами ОСОБА_1 у відповідних судових документах.

Крім цього суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 має вкрай низьку культури письма, зокрема допускає значні граматичні помилки, пропускає літери у словах та спотворює їх закінчення, часто використовує русизми, оскільки переважно розмовляє російською мовою.

Разом з тим, пояснення від його імені у протоколі явно виконано на значно вищому граматичному та лексичному рівні.

За таких обставин, суд схиляється до версії ОСОБА_1 про те, що даного протоколу він не підписував. Тобто, вбачається, що підписи та пояснення від імені ОСОБА_1 у адміністративному протоколі виконані іншою особою, внаслідок чого протокол є очевидно недопустимим доказом з ознаками фальсифікації.

На користь пояснень ОСОБА_1 про те, що незаконним виловом риби він не займався свідчить також ряд інших обставин, зазначених судом нижче.

Так у своїх поясненням працівники поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зазначили, що ОСОБА_1 в їх присутності, стоячи на березі дістав з води сітку якою ловив рибу, що мала довжину близько 4 метрів та висоту близько 1 метри. Однак вони не змогли пояснити суду, яким чином ОСОБА_6 здійснював вилов риби сіткою, стоячи на березі та не заходячі у воду, пославшись на те, що вони не мають рибацького досвіду.

При цьому розмір вказаної обома працівниками поліції сітки нібито наявної у ОСОБА_1 (4 на 1 метри) значно відрізняються від розмірів сітки, яка згідно протоколу була вилучена у нього та в подальшому передана на зберігання на склад за описом-оцінкою та приймальним актом № 108.

Згідно даних документів сітка має розмірі 50 метрів у довжину та 1,5 метри у висоту, що ставить під сумнів в цілому правдивість наданих поліцейськими пояснень.

Вищевказане в сукупності з тим, що суду не було надано фото-відео доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому діяння, при тому що як ОСОБА_1 так і працівники поліції свідчили проте, що відеозйомку робив працівник рибоохоронного патруля, свідчить саме на користь пояснень ОСОБА_1 про те, що рибу він не ловив, а став жертвою провокації з боку правоохоронних органів.

Суд звертає увагу на тому, що відповідно до п.5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за № 28/32999 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відповідно до п.1 Розділу VII даної Інструкції під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються:

1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу;

2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб.

З метою з`ясування обставин справи судом вбули витребувані з СПД № 1 ВП № 3 Миргородського РВП ГУНП відеозаписи з нагрудних реєстраторів працівників поліції за період часу з 19-20 до 20-20 год. 17 квітня 2024 року. Однак на запит суду 11.06.2024 з даного органу поліції надійшла відповідь про те, що проведення відеофіксації здійснювалось інспектором рибоохорони. Відеофіксація поліцейськими не проводилась в зв`язку з розрядженням батареї бодікамери.

В судовому засіданні поліцейські ОСОБА_5 та ОСОБА_3 пояснили, що батареї обох наявних у них відеореєстраторів розрядилися під час несення служба, а отже відеозйомка на ставку в с. Білаші ними не проводилось.

У суду викликає значний сумнів твердження про одночасне розрядження батарей портативних реєстраторів відразу у обох поліцейських. Даний сумнів суд також трактує на користь особи, яка притягується до відповідальності та вважає, що поліцейські грубо проігнорували вищевказані вимоги Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Надаючи правову оцінку встановленим ним обставин, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справах проти України ЄСПЛ розглядав питання про віднесення до «кримінального аспекту» в розумінні Конвенції окремих правопорушень, передбачених КУпАП та вказував, що з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції.

З огляду на суворість санкції ч.4 ст. 85 КУпАП, яка передбачає застосування до правопорушників штрафу у розмірі 680 грн. з конфіскацією знарядь та засобів вчинення та покладання обов`язку відшкодувати чималу майнову шкоду рибному господарству, на дані правопорушення неодмінно повинен застосовуватись кримінальний аспект в розумінні Конвенції.

Практика Європейського суду з прав людини щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення зосереджена навколо фундаментальних засад здійснення правосуддя у справах про адміністративні правопорушення, зокрема, забезпеченні дотримання положень Конвенції в частині реалізації статті 6, яка гарантує кожному право на справедливий суд.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинності.

У відповідності до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до частини 2 статті 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою не спростованих презумпцій.

Суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011).

Тобто стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його вчиненні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Крім того, законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами тощо.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Суд вважає, що в його розпорядження не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчинені інкримінованого йому правопорушення та тлумачить всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 на користь останнього.

За таких обставин, суд вважає недоведеним наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбачено ч.4 ст. 85 КУпАП та приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Разом з тим, виконуючи передбачений ст. 6 КУпАП обов`язок запобігання адміністративним правопорушенням, суд вважає необхідним вжити заходів реагування на можливий факт фальсифікації адміністративного матеріалу, направивши із відповідним процесуальним документом копії необхідних матеріалів до органу, уповноваженого надавати правову оцінку діям працівників територіальних органів рибоохорони та Національної поліції.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 85, 247, 251283-285, 287 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 85 КУпАП.

Вжити заходів реагування на факт можливої фальсифікації адміністративного матеріалу шляхом винесення окремого процесуального документа та його направлення за належністю.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Шишацький районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Шишацького районного суду

Полтавської області Д.С.Сиволап