Справа № 645/1772/24
Провадження № 3/645/776/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Алтухової О.Ю.,

секретар судових засідань Малій О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,громадянки Росії, не працюючої, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

26.03.2024 року об 11 год. 38 хв. в м. Харкові, по вул. Крамаренківська, буд. 39, ОСОБА_1 , керувала транспортним засобом марки «Toyota Highlander», державний номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд зі згоди водія проводився на місці зупинення транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest 6820», прилад ARНК 0123, що підтверджується тестом 2500 від 26.03.2024 року. Результат огляду становить 0,98 ‰ проміле, результатом згодна.

Вказаними діями ОСОБА_1 порушила п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечувала проти протоколу про адміністративне правопорушення.

14.05.2024 року, на електронну адресу суду надійшли заперечення захисника ОСОБА_1 адвоката Колесника О.О., який діє на підставі договору та ордеру, у яких зазначив, що складений стосовно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення є незаконними та необґрунтованими, викладені у ньому обставини не відповідають дійсності. Просив суд провадження по справі відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відсутністю належних доказів у справі та порушення проведення процедур з огляду на стан сп`яніння та складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів.

Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Інструкції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (п. 6 розділу І Інструкції).

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи ст. 251 КУпАП.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Факт вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 898679 від 26.03.2024 року; довідкою інспектора ВАП УПП в Харківській області старшого лейтенанта поліції Чумак Л. відповідно до якої, згідно з обліковими даними ІПНП, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримувала посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 30.04.2010 року; результатом тестування на алкоголь складеного 26.03.2024 року об 11.43 год. за адресою м. Харків, вул. Крамаренківська, буд.39, за допомогою «Alcotest 6820», прилад № ARНК 0123, принтер ARHН-0811, тест № 2500 за яким виявлено - 0,98 ‰ (проміле); складеним до тесту актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів, з яким ОСОБА_1 погодилась, що підтверджується підписом останньої; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яке видано на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; розпискою ОСОБА_1 про зобов`язання не сідати за кермо транспортного засобу від 26.03.2024 року; даними, перенесеними на DVD диски, з нагрудних камер патрульних поліцейських, на яких відображена послідовність дій працівників патрульної поліції, щодо адміністративного правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 ; рапортом інспектора УПП в Харківській області старшого лейтенанта поліції.

Щодо заперечення захисту у питанні дій працівників поліції щодо незаконності зупинки, проведення огляду на стан сп`яніння та складання протоколу, суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою особою. Стороною захисту не надано відомостей про те, що останні зверталися до суду в порядку КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових (службових) осіб, які складали протокол в порядку передбаченому чинним законодавством, тобто дії останніх в порядку ст.267 КУпАП не оскаржувалися.

Твердження захисту з приводу того, що результати приладу Alcotest 6820 не можуть бути доказами у справі через відсутність його державної реєстрації та порушення порядку повірки приладу «Alcotest Drager 6820», суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

Так, вимогами п. 1 та п. 3 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015, передбачено, що поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, та які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який набрав чинності 01.01.2016, засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається. Пунктом 1 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» не встановлено вимог до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають в експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженого типу, які видавалися Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01.01.2016.

Разом з тим, згідно з роз`яснень Державного підприємства "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів", газоаналізатори марки «Drager Alkotest 6810» та «Drager Alkotest 6820», що вже перебувають в експлуатації, можуть і надалі експлуатуватися за умови своєчасного проведення їх періодичної перевірки та перевірки після ремонту. Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747 і становить 1 рік.

Поряд з цим, з відомостей реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки, який є у загальному доступі, сертифікат затвердження типу UA.TR.001 101-17, дійсний з 05.10.2017 по 05.10.2027. Цей сертифікат засвідчує, що на підставі позитивних результатів державних контрольних випробувань ДП "Укрметртестстандарт" тип засобів вимірювальної техніки «Газоаналізатори Alcotest…», виробництва Drager Safety AG & Co. KGaA Revalstra?e 1, 23560 Lubeck, Germany, зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки та придатний для застосування за умови проходження чергових перевірок з інтервалом встановленому під час затвердження для такого типу засобів вимірювальної техніки, - 1 рік.

Окрім того, постановою КМУ від 05.04.2022 року №412 «Деякі питання повірки законодавчо врегульованих засобів вимірювальної техніки в умовах воєнного стану», яка була чинна на момент проведення огляду та складання протоколу, було встановлено, що позитивні результати періодичної, позачергової повірки та повірки після ремонту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, засвідчені відбитком повірочного тавра на таких засобах чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлені свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, строк дії яких закінчився у період воєнного і надзвичайного стану та протягом місяця після його припинення чи скасування, чинні на період воєнного і надзвичайного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування на всій території України або в окремих її місцевостях.

Таким чином, вказаною постановою не скасовано обов`язковість проведення повірки засобів вимірювальної техніки, у тому числі приладу «Alcotest Drager 6820», а встановлено вважати чинними, на період воєнного і надзвичайного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування на всій території України або в окремих її місцевостях, свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, строк дії яких закінчився у період воєнного і надзвичайного стану та протягом місяця після його припинення чи скасування.

Відповідно до відомостей роздруківки тесту про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння останнє калібрування законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки - газоаналізатора Alcotest Drager 6820 було проведено 06.12.2023 року та на момент проведення огляду та складання протоколу було чинним. При цьому, з відеозапису не вбачається, що ОСОБА_2 під час огляду на стан алкогольного сп`яніння вимагала від працівників поліції сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки «Drager», отже не ставила під сумнів працездатність вимірювального приладу.

Твердження сторони захисту про те, що відеозапис долучений до матеріалів справи не є безперервним, а бодікамери не ідентифіковані, а тому не можуть вважатись належним доказом, суд вважає безпідставним, оскільки вони суперечать вимогам статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення та в даному випадку відеозапис не є єдиним доказом по справі, а оцінюється в сукупності з іншими доказами.

Так, відповідно до приписів ст. 251 КУпАП доказами можуть бути будь-які фактичні данні, які в тому числі, встановлюються за допомогою різноманітних технічних засобів відеозапису.

Будь-яких порушень при проведенні фіксації вчиненого адміністративного правопорушення та збирання доказів, судом не встановлено.

Окрім того, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до статті 31 вказаного Закону віднесено застосування засобів відеозапису.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

При цьому, статтею 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено перелік відомостей, що мають бути внесені до протоколу про адміністративне правопорушення, проте жодних вимог про внесення до даного процесуального документу даних про ідентифікацію та технічний засіб на який було здійснено відеофіксацію правопорушення дана норма закону не містить.

Таким чином, з огляду на те, що подія була зафіксована поліцейськими за допомогою технічного засобу, і відеозапис було долучено до протоколу про адміністративне правопорушення, суд вважає, що проведення огляду та складання протоколу про адміністративне правопорушення відбулося з дотриманням вимог закону, тому вказані докази є належними та допустимими.

Не заслуговують на увагу й доводи захисту відносно того, що під час фіксації проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння не було залучено двох свідків, оскільки Законом України від 16 лютого 2021 року № 1231-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», який набув чинності 17 березня 2021 року, внесено зміни до КУпАП, зокрема до статті 266 вказаного Кодексу.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Тобто, починаючи з 17 березня 2021 року свідки проходження водієм огляду на стан сп`яніння залучаються лише у випадку неможливості застосування технічних засобів.

Пунктом 6 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» від 17 грудня 2008 року № 1103 водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Проте, з акту огляду на стан алкогольного сп`яніння вбачається, що ОСОБА_1 не висловлювала незгоди з результатами огляду, акт підписаний без відповідних зауважень та заперечень.

Суд вважає, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 898679 від 26.03.2024 року працівниками поліції не було допущено неповноти чи необ`єктивності в оцінюванні дій ОСОБА_1 .

Наявні у матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи не містять істотних розбіжностей та підтверджують фактичні обставини справи.

Суд, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлено стягнення у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік на водіїв, і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При накладенні стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд, відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, враховує характер та підвищену небезпеку вчиненого правопорушення, особу винної, ступінь її вини.

Суд вважає необхідним та достатнім для виховання ОСОБА_1 та запобігання вчиненню нею нових правопорушень накласти на неї адміністративне стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на момент вчинення адміністративного правопорушення дорівнювало 17000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Згідно зі ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення в разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника підлягає стягненню судовий збір за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яке складає 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 130, 247, 283, 284 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Роз`яснити, що штраф, відповідно до ст. 304 КУпАП, має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника, згідно зі ст. 308 КУпАП, стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Харківського апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови проголошено 25.06.2024 року.

Суддя О.Ю. Алтухова