П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/94/24

Провадження № 3/348/127/24

17 червня 2024 року м. Надвірна

Суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Максименко О.Ю., за участю захисника Романишина Д.М., розглянувши матеріали, які надійшли з Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Чорні Ослави Надвірнянського району Івано-Франківської області, працюючої вихователем в Зарічанському ЗДО, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянки України серії НОМЕР_1 , виданий Надвірнянським РВ УДМС в Івано-Франківській області 29.10.2016, РНОКПП НОМЕР_2 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

У с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення 07.01.2024 о 23:23 год. в с. Заріччя по вул. Незалежності Надвірнянського району ОСОБА_2 керувала автомобілем Skoda Rapid д.н.з. НОМЕР_3 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення вимови. На місці зупинки чи проїхати у медичний заклад для проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6810 у встановленому законом порядку відмовилася, чим порушила п. 2.5 Правил дорожнього руху.

В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснила, що 07.01.2024 вона перебувала в гостях, десь о 14.00 год випила бокал шампанського і приблизно о 23 годині поїхала додому. В машині перебували діти та подруги. Через деякий час її зупинили працівники поліції, перевірили документи та відпустили, вони поїхали далі. В центрі села її знову зупинили працівники поліції, причину зупинки не пояснили. Вона їм одразу сказала, що вдень випила бокал шампанського. Проходити огляд на місці зупинки вона відмовилася, бо так їй рекомендував її чоловік, а їхати в медичний заклад працівники поліції їй не пропонували. Права їй також не роз`яснювали і не давали нічого підписувати, ніякі документи при ній не складали, забрали в неї посвідчення водія і тимчасовий дозвіл не видали. Коли все закінчилося, вона з дітьми та подругами поїхала далі. Пояснила, що посвідчення водія вона отримувала ще на дівоче прізвище, після одруження вона його не міняла, не знала, що потрібно міняти.

Адвокат Романишин Д.М. в судовому засіданні просив провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення та зазначив, що працівниками поліції було порушено вимоги ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" щодо підстав зупинення транспортного засобу, їй не забезпечено право на правову допомогу адвоката, а тому всі подальші докази є недопустимими в силу правового принципу "плодів отруйного дерева". Окрім цього, не підтверджена відмова від проходження, оскільки на відео вбачається, що на пропозицію працівника поліції ОСОБА_3 попросила почекати, щоб вона порадилася, однак працівник поліції майже одразу сказав, що на неї оформлюють протокол за відмову. Також їй не було запропоновано підписати протокол.

Як вбачається з матеріалів справи, посвідчення водія НОМЕР_4 ОСОБА_2 отримала 01.10.2015. Згідно наданої суду копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 вбачається, що 08.10.2016 ОСОБА_2 уклала шлюб із ОСОБА_4 та після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_5 .

До матеріалів справи разом з протоколом про адміністративне правопорушення ААД № 587314 від 07.01.2024 наданий диск з відеозаписом подій, з якого вбачається, що ОСОБА_3 була зупинена працівниками поліції, при цьому причина зупинки повідомлена не була. При виході з автомобіля ОСОБА_3 повідомила, що вдень пила бокал шампанського. Після цього ОСОБА_3 одразу почала комусь дзвонити та просити поради. Працівників поліції взагалі не слухала. При цьому працівниками поліції неодноразово було запропоновано водію пройти огляд на виявлення стану сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі, на що ОСОБА_3 не погодилася, після чого на неї було складено протокол. Ані під час спілкування, ані під час складення протоколу водії не було роз`яснено її права, не забезпечено право на правову допомогу. Після складання протоколу ОСОБА_3 було запропоновано підписати протокол, проте вона продовжувала ігнорувати працівників поліції та розмовляти по телефону.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950, ратифікованою Україною 17.07.1997, передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що українське правительство визнало кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення УкраїноюКонвенції про захист прав людини і основоположних свободі протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожний окремо та в їх сукупності, приходить до наступного.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

Для того щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в противному випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР та подальшим притягненням до відповідальності), може поставити під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення «нетверезого водія» .

Так, у своєму рішенні від 15.03.2019 ВС у справі №686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а співробітники поліції можуть зупиняти автомобіль, лише коли є факт правопорушення.

Як вбачається з рапорту т. інспектора СРПП Надвірнянського РВП, причиною зупинки слугувало маневрування та перевезення понад максимальну кількість пасажирів, що передбачено технічними характеристиками транспортного засобу.

Проте, будь-яке маневрування відеозаписом не підтверджено, автомобіль рухався по своїй полосі і ніяких маневрів не робив. Щодо перевезення понад максимальну кількість пасажирів, то це порушення було виявлено тільки після зупинки транспортного засобу при цьому за таке правопорушення особу не було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Також ОСОБА_3 не було належним чином роз`яснено і забезпечено право на реальну допомогу адвоката, не роз`яснено право на мовчання і не свідчити проти себе, що є істотними процесуальними порушеннями його конституційного права на правовий захист (ст. 59 Конституції України), що в силу правового принципу «плодів отруєного дерева» дає підстави визнати всі здобуті поліцейськими дані у цій справі недопустимими доказами.

Окрім цього, відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Матеріали справи не містять доказів відсторонення ОСОБА_3 від керування автомобілем, а сама ОСОБА_3 це заперечувала та пояснила, що вона в подальшому продовжила рух та самостійно приїхала додому. Більш того на наданому відеозаписі вбачається що ОСОБА_3 запитує у працівника поліції чи можна їй їхати далі на що він їй відповів що вона може їхати куди завгодно.

При цьому суд не погоджується із зауваженням захисника щодо непідтвердження відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння водієм, оскільки така пропозиція працівниками поліції висувалася неодноразово, і на одну з них ОСОБА_3 надала відмову.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, вважаю, що всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні даного правопорушення слід тлумачити на її користь.

Отже, оскільки суду не надано беззаперечних та переконливих доказів вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 130, ст. 9, 247, 251, 252, 256, 266, 268, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з моменту її проголошення.

Суддя Надвірнянського районного суду

Івано-Франківської області О. Ю. Максименко