Номер провадження: 33/813/1020/24
Номер справи місцевого суду: 523/2622/24
Головуючий у першій інстанції Мурманова І. М.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - Карташов О.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_1

адвоката Карпенко О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Суворовського районного суду міста Одеси від 07 березня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Суворовського районного суду міста Одеси від 07 березня2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі відмовлено. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у виді накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Як зазначено в постанові суду, згідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 743222 складеного 07.02.2024 року за обставинами того, що ОСОБА_2 здійснював керування транспортним засобом Mercedes-Benz VITO 110 номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Героїв оборони Одеси буд. 30 в м. Одесі, з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мовлення, від проходження огляду на стан сп`яніння на місці та в медичному закладі, у встановленому законом порядку відмовився, відмова зафіксована на ВПР 471939, 474872. Чим допустив порушення п. 2.5 ПДР, відповідальність за яке передбачена ст 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу,в якій просить скасувати постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 07.03.2024 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що факт вчинення адміністративного правопорушення не доведеним. Просить звернути увагу, що суд розглянув справу без його участі і без повідомлення його про місце та час розгляду справи. На думку ОСОБА_2 , суд помилково вважав його обізнаним про місце і час розгляду справи, оскільки 05.03.2024 року ним було подано заяву про зупинення провадження у справі. Про те, що адміністративне провадження знаходиться в суді він дізнався 04.03.2024 року після того, як зателефонував до інформаційного центру Суворовського районного суду м. Одеси. На підставі цього 05.03.2024 року подав до суду заяву про зупинення провадження у справі з підстав проходження військової служби. Щодо протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 просить звернути увагу, що йому не давали протокол для ознайомлення і він взагалі не читав жодної графи в ньому, а тому і не знав про дату розгляду справи. Більш того, жодний поліцейський не казав йому, що «повідомляю вас, що розгляд справи відбудеться в певний час та місце». ОСОБА_2 акцентує увагу, що 07.03.2024 року він знаходився в лікарні на операції, що підтверджує виписками з медичної карти.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначено, що приблизно опівночі 07.02.2024 року він не керував автомобілем Mercedes-Benz VITO 110 номерний знак НОМЕР_1 , за кермом був його знайомий на ім`я ОСОБА_3 , який був тверезий. Після того, як вони під`їхали до будинку, водій ОСОБА_3 відразу пішов до дому, так як почалася комендантська година, а він з іншими побратимами залишився в автомобілі, розмовляли і збирались розходитись по домівкам. При цьому нікуди не їхали, автомобіль був виключений. Коли під`їхав поліцейський автомобіль їх попросили вийти і провели обшук автомобіля. Після того, як нічого не було знайдено, йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер. На, що він відмовився та зазначив, що не є водієм і взагалі не має при собі посвідчення водія. ОСОБА_2 просить звернути увагу на те, що він вийшов з автомобілю з місця водія, не доводить, те що саме він керував транспортним засобом. Він вийшов з місця водія, тому, що поліцейський постукав у водійські двері, і він пройшов з заднього місця по салону до водійського місця відкривши водійські двері та вийшовши. Зазначає, що не керував зазначеним транспортним засобом, не був водієм і тому не був зобов`язаний проходити огляд на стан сп`яніння.

На думку ОСОБА_2 у адміністративній справі відносно нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП взагалі не має доказів підтвердження його провини, а тому справа підлягає закриттю.

В судовому засіданні адвокат Карпенко О.П. який діє в інтересах ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги та надав суду пояснення аналогічні викладеним у скарзі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але необмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції адміністративну справу відносно ОСОБА_2 розглянуто у відповідності до вимог ст.ст. 245, 279, 280 КУпАП без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, у постанові суду першої інстанції зазначено, що 05.03.2024 року на адресу суду надійшла заява вх №7479 за підписом ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі, з підстав проходження військової служби. До заяви було надано довідку ВЧ НОМЕР_2 згідно якої ОСОБА_2 перебуває на військовій службі з 06.07.2022 року та по теперішній час, згідно Указу резидента № 69/2022 «Про загальну мобілізацію».

Суд обґрунтовано прийшов до висновку про обізнаність ОСОБА_2 про розгляд справи. Відповідно практики Європейського Суду з прав людини, а саме рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 р., у якому зазначено, що особа, в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

Враховуючи принцип судочинства, зазначений у практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд першої інстанції вірно визнав за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За таких обставин при розгляді справи місцевий суд правильно оцінив докази, що містяться у справі, і обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується зібраними та дослідженими у суді доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 734222 від 07.02.2024 року;

- відеозаписом наданого працівниками поліції щодо обставин події на якому зафіксовано, що ОСОБА_2 було у встановленому законом порядку запропоновано пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, від проходження якого він відмовився, з даного відео також встановлено, що під час зупинки транспортного засобу, ОСОБА_2 вийшов з автомобіля з місця водія, повідомив, що документів не має, оскільки він їх забув, зазначив, що взагалі не керував транспортним засобом, на питання працівника поліції, з приводу того, хто керував авто, пояснив, що йому не відомо. З відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 має ознаки сп`яніння, що відповідають протоколу про адміністративне правопорушення. Також встановлено, що ОСОБА_2 були роз`яснені права та повідомлено про наслідки відмови від проходження огляду.

Суд першої інстанції при наявності наданих доказів не міг прийти до іншого висновку, у зв`язку з чим доводи ОСОБА_2 про те, що його вина не доведена та взагалі відсутній склад правопорушення, є неспроможними.

Доводи апелянта про те, що обставини, зазначені у протоколі, не відповідають фактичним обставинам, оскільки він не був водієм, йому не було запропоновано пройти огляд у медичному закладі, і він відмовився тільки від проходження огляду за допомогою приладу «Alkotest - Drager», суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.

Суд позбавлений права самостійно шукати докази винуватості або невинуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але необмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Приймаючи постанову, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення повністю підтверджується зібраними в справі доказами.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Щодо відповідності процедури огляду на стан сп`яніння ОСОБА_2 вимогам законодавства, апеляційний суд зазначає наступне.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року №1103.

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п. 4 Розділу І Інструкції ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Отже доводи апеляційної скарги щодо порушення порядку огляду на стан сп`яніння, відсутність доказів відмови ОСОБА_2 від проходження огляду спростовуються дослідженим судом відеозаписом з портативних відеореєстраторів поліцейських.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже ст. 251 КУпАП встановлені джерела доказів у справах про адміністративні правопорушення, при цьому вказаною нормою закону не встановлено вичерпний перелік документів чи інших джерел інформації, які можуть бути доказами.

Таким чином, відеозапис, який містить фактичні дані щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та має високу інформативність, є належним та допустимим доказом у справі про адміністративне правопорушення, як це передбачено ст. 251 КУпАП, крім того суду не наведено обставин, які б могли поставити під сумнів його достовірність.

Враховуючи викладене, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджуються зібраними по справі доказами. Підстави вважати вказані докази неналежними у суду апеляційної інстанції відсутні.

При перевірці висновків в постанові суду першої інстанції, у відповідності до приписі ст. 294 КУпАП, апеляційним судом не встановлено обставин, які б підтверджували доводи апеляційної скарги та спростовували зазначені висновки.

При цьому апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Доводи ОСОБА_2 про те, що є підстави для закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає не переконливими та надуманими.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції достатньо повно, об`єктивно та всебічно досліджені всі обставини справи та прийняте законне й обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова Суворовського районного суду міста Одеси від 07 березня 2024 року залишенню без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду міста Одеси від 07 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов