ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2499/24
Провадження № 3/210/1303/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 червня 2024 року м. Кривий Ріг

Суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Вікторович Н.Ю., розглянувши матеріали адміністративної справи, яка надійшла з Полку патрульної поліції в місті Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

02 травня 2024 року у провадження судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу, відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, надійшов Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 636217від 21.04.2024 року складений відносно ОСОБА_1 , за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 636217 складеного 21.04.2024 року, інспектором взводу № 2, роти № 1, батальйону № 2 полку ПП в м. Кривому Розі Дніпропетровської області старшим лейтенантом поліції Тукаленко О.Ю., що 21.04.2024 року в м. Кривому Розі, в Металургійному районі, по вулиця Довгаля, будинок 4, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Volkswagen Touareg, д.н.з.: НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки за допомогою спеціального технічного приладу Drager Alcotest. Результат 1,23 проміле, тест 1403, з результатами огляду згоден, чим порушив вимоги п. 2.9А Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судове засідання призначене на 15 травня 2024 року особа стовно якої складено адміністративний протокол ОСОБА_1 не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується підписом ОСОБА_1 наявному протоколі про адміністративне правопорушення.

15 травня 2024 року поза межами судового засідання від адвоката Сагайдак Д.С. надійшла заява, в якій останній просив суд відкласти розгляд справи відносно ОСОБА_1 на іншу дати та час та надати можливість ознайомитись з матеріалами справи.

Вказане клопотання судом було задоволено та відкладено розгляд справи на 29 травня 2024 року.

28 травня 2024 року на адресу суду надійшло клопотання адвоката Руденко Ю., подане в інтересах ОСОБА_1 , в якому остання просила суд відкласти розгляд справи та надати можливість ознайомитись з матеріалами.

У судове засідання призначене судом на 29 травня 2024 року ОСОБА_1 та його захисник Руденко Ю.В. не з`явились.

Однак, поза межами судового засідання 29 травня 2024 року на адресу суду надійшли письмові пояснення заперечення, в яких захисник ОСОБА_2 зазначила, що на відео яке долучено співробітниками патрульної поліції відсутній факт керування транспортним засобом, інспектором поліції не пояснюються причини зупинки. У сторони захисту наявні об`єктивні припущення, що чек драгеру який долучений до матеріалів справи може бути сфальсифікованим, оскільки на відео не вбачається моменту роздруківку чеку та надання можливості ознайомлення з результатами огляду. Направлення про проходження медичного огляду йому також не вручалось. Оскільки особа стосовно якого складено адміністративний протокол у судовому засіданні присутній не був, а заперечення надійшли на адресу вже після відкладення розгляду справи, судом було повідомлено учасників справи про призначення судового засідання 18 червня 2024 року.

Присутній у судовому засіданні 18 червня 2024 року ОСОБА_1 суду пояснив, що того вечора вони відпочивала з його цивільною дружиною, під час танцю його цивільна дружина ОСОБА_3 впала, вдарилась головою об кахель та перестала подавати ознаки життя. З голови почала витікати кров, він дуже розхвилювався, викликав бригаду швидкої допомоги. Коли приїхала швидка, ОСОБА_3 так і не подавала ознак життя, фельдшери швидкої допомоги повідомили йому, що ситуація критична, йому необхідно поїхати за каретою швидкою допомоги для надання додаткової інформації в лікарні. Оскільки в кафе вони відпочивали вдвох, він не мав можливості звернутись до когось за допомогою проїхати до лікарні. Не гаючи час, перебуваючи в шоковому стані, він сів за кермо свого транспортного засобу та поїхав за каретою швидкою. Під час руху будь-яких правил дорожнього руху він не порушував, однак був зупинений співробітниками поліції. Під час спілкування з ними він повідомив обставини які склались та поспішав проїхати далі до лікарні. Інспектор поліції запропонував пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, він погодився, просив лише оформити все швиденько так як дуже турбувався про стан своєї цивільної дружини. Після проведення огляду на місці зупинки інспектор поліції попросив поставити підпис на якомусь документі та відпустив його далі їхати по своїм справам. Просив суд прийняти до уваги вказані обставини та посилаючись на вчинення ним вказаних дій в стані крайньої необхідності, відповідно до вимог ст. ст. 17, 18 КУпАП, просив суд закрити провадження по вказаній справі.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про їх невідповідність фактичним обставинам та порушенню працівниками поліції інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджений Наказом МВС України від 07.11.2015 р. №1395, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за №1408/27853.

У статті 251 КУпАП перелічені докази, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, згідно ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.

З дослідженого диску долученого співробітниками поліції до матеріалів справи встановлено, що будь-яких порушень правил дорожнього руху ОСОБА_1 не вчинено. Після зупинки транспортного засобу, співробітники поліції на відео взагалі не повідомляють причини зупинки. Натомість ОСОБА_1 розповідає, що прямує за каретою швидкої допомоги в якій перебуває його дружина, що втратила свідомість та не подавала ознак життя. З матеріалів справи вбачається, що працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм ОСОБА_1 , таких положень ПДР, які б відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього.

Тобто, на думку суду, із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що водій ОСОБА_1 допустив будь-яких порушень правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КУпАП.

Такі висновки суду, повністю узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.03.2019 року у справі №686/11314/17.

Суд також погоджується з доводами ОСОБА_1 , про вчинення адміністративного правопорушення в стану крайньої необхідності.

Так відповідно до долученої до матеріалів справи довідки від 21.04.2024 року за підписом лікаря КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради ОСОБА_4 . 20.04.2024 року ОСОБА_5 впала та вдарилась потилицею об кахель, втратила свідомість, терміново було госпіталізована до лікарні. У ОСОБА_5 діагностовано забійну рани голови.

З дослідженого відео файлу який долучений співробітниками поліції до матеріалів справи вбачається, що дійсно за каретою швидкою допомоги прямує автомобіль Volkswagen Touareg, д.н.з.: НОМЕР_1 . Після зупинки якого, водій повідомляє інспектору патрульної поліції, що він дуже поспішає, що в кареті швидкої допомоги перебуває його дружин без ознак життя та що лікарі швидкої попросили проїхати за ними.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 17 КУпАП встановлено, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

За змістом статей 10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до статті 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, наведеною у постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17 (адміністративне провадження № К/9901/15521/18).

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства. Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінку шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій. Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що притягнення особи до адміністративної відповідальності здійснюється за умови повного з`ясування усіх обставин вчинення нею адміністративного правопорушення та виявлення причин, що спричинили його вчинення. Для притягнення особи до адміністративної відповідальності не достатньо лише встановлення факту вчинення нею порушення, оскільки застосування передбачених нормами КУпАП заходів впливу, можливе лише за умови відсутності обставин, визначених статтями 17, 247 КУпАП та у разі, якщо вина особи повністю доведена належними та допустимими доказами.

Отже, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеню вини, прийняттю рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, передує своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування усіх обставин. Вирішуючи такі спори, суд має виходити з обставин, встановлених суб`єктом владних повноважень при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, характеру виявленого проступку та мотивів, за яких його вчинено.

В ході слухання справи судом встановлено, що 21.04.2024 року ОСОБА_1 прямував за каретою швидкої допомоги в якій перебувала його дружина, яка втратила багато крові та була без свідомості та на прохання фельдшера швидкої допомоги ОСОБА_1 проїхав до лікарні.

За таких обставин ОСОБА_1 діяв з метою усунення небезпеки, яка загрожувала здоров`ю ОСОБА_3 ; ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і заподіяна шкода у вигляді порушення встановлених правил дорожнього руху є менш значною, ніж відвернена шкода, яка могла настати для здоров`я ОСОБА_3 у випадку ненадання своєчасної допомоги.

Аналізуючи у сукупності викладені в протоколі обставини, письмові матеріали справи, пояснення ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з тим, що в судовому засіданні встановлено, що останній діяв в стані крайньої необхідності.

Крім цього, суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, п.п. 6, 7 Розділу 1 Інструкції 1452/735, слід зробити висновок, що огляд на визначення перебування особи, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння має бути проведений поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, із застосуванням технічних засобів відеозапису, а у разі відмови особи від проходження такого огляду або незгоди із результатами такого огляду, лікарем закладу охорони здоров`я.

При цьому, з дослідженого в судовому засіданні в ході огляду відеоматеріалів, наданих полком патрульної поліції до матеріалів справи, встановлено, що водій після зупинки транспортного засобу зазначає, що поспішає за каретою швидкої допомоги, яка їхала попереду нього в якій знаходиться його дружина без свідомості.

Після чого працівники поліції наполягають на проведенні огляду одразу, ОСОБА_1 погоджується на проходження огляду на місці, та проходить огляд. Після отримання результату проходження огляду за допомогою алкотесту DRAGER ОСОБА_1 вказує чи не доцільним буде перевірити такий результат в наркодиспанцері. На що працівник поліції вказує, що в наркодиспанцері такий же самий Драгер.

Вказані обставини вказують на те, що інспектор патрульної поліції не переконався у ОСОБА_1 чи згоден той з результатами відповідного огляду. Тим більше патрульний поліцейський, за обставин складання відповідних матеріалів про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не повідомив водія про можливість проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння лікарем в закладі охорони здоров`я у разі не згоди з таким результатом.

Лише відсутність заперечень з боку ОСОБА_1 , з проходженням огляду за допомогою алкотесту DRAGER, з урахуванням твердження працівника поліції, який вказує, що в наркодиспанцері такий же самий Драгер, та якщо ОСОБА_1 погоджується з тестом, то він може викликати когось, хто відвезе його в лікарню, не може беззаперечно свідчити, що він згоджувався, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Оскільки відповідно до вимог ст.245 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне вирішення справи, та вжиті всі можливі заходи із вказаного питання, суд вважає, що розгляд справи можливо завершити на підставі наявних доказів.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

При цьому, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

У п.43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» ( з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Враховуючи наведене вище, та те, що ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності раніше не притягувався, суспільно шкідливих наслідків від правопорушення не настало, суд вважає, що ОСОБА_1 було вчинено дії, які хоч і містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130КУпАП, але такими визнаватися не можуть, оскільки були вчинені в стані крайньої необхідності.

Згідно з приписами ч. 1 п. 4 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин - вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Отже, враховуючи встановлення факту того, що ОСОБА_1 , діяв в стані крайньої необхідності, що виключає адміністративну відповідальність, суд приходить до висновку про те, що провадження по справі підлягає закриттю, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП за обставин вчинення дії в стані крайньої необхідності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 130, 245, 247 п.4, 251, 252, 283, 284 КУпАП України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити, за обставин вчинення дії в стані крайньої необхідності.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором протягом десяти днів з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення у вигляді арешту, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 185-3 КУпАП.

Суддя: Н. Ю. Вікторович