Житомирський апеляційний суд
Справа №273/2456/23 Головуючий у 1-й інст. Самойленко Л. М.
Номер провадження №33/4805/1268/24
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Баранівського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2024 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Баранівського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 16.10.2023 року о 16 год. 08 хв. в смт.Полянка по вул.Лісовій, 25, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом VOLKSWAGEN PASSAT, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, почервоніння шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння водій у встановленому законом порядку на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я відмовився під час відеофіксації на нагрудний відеореєстратор, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 у апеляційній скарзі просить постанову скасувати та ухвалити нову - про звільнення його від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП. На його думку, суд залишив без уваги ті обставини, що на дорогу загального користування він не виїжджав, лише виїхав з подвір`я та наміру в подальшому керувати автомобілем не мав. Після вказаних подій дружина сіла за кермо автомобіля, а він на пасажирське сидіння, що підтверджує відеозапис, та повезла його батька на автобусну зупинку. Протокол працівниками поліції складено через годину після виїзду з подвір`я. Вважає дане правопорушення малозначним, оскільки своїми діями він не завдав значної шкоди державному порядку чи суспільним інтересам, до адміністративної відповідальності раніше не притягувався, щиро розкаюється, наміру керувати автомобілем не мав. Тому, просить застосувати до нього положення ст.22 КУпАП з оголошенням усного зауваження, що буде відповідати меті адміністративного стягнення і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових правопорушень. Окрім того, звернув увагу, що працівники поліції прибули за викликом та по приїзду їм стало відомо про те, що він вживав алкогольні напої, а тому, коли він сів в автомобіль, щоб виїхати з подвір`я, поліцейський зобов`язаний був проінформувати його про заборону керування, але замість цього поліцейський промовчав, що, на його думку, свідчить про зацікавленість поліцейського і провокацію правопорушення. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також послався на практику інших судів щодо звільнення особи від відповідальності згідно ст.22 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, про що наголошується в ст.251 КУпАП.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові в проходженні огляду на стан сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч.1 ст.130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №169222 від 16.10.2024 вбачається, що ОСОБА_1 16.10.2023 року о 16 год. 08 хв. в смт.Полянка по вул.Лісовій, 25, керував транспортним засобом VOLKSWAGEN PASSAT, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, почервоніння шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння водій у встановленому законом порядку на місці зупинки та в лікарні відмовився під час відеофіксації на нагрудний відеореєстратор, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.2).

За правилами частин 2-5 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису або у закладах охорони здоров`я.

За змістом п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно вимог ч.1 ст.130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України підтверджується наявними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №169222 від 16.10.2024 (а.с.2); постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАД №566656 від 16.10.2024 (а.с.3); розписками про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, та про порядок застосування спеціального технічного засобу від 16.10.2024 (а.с.4-5); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.6); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янінням або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість до КНП «Баранівська лікарня» від 16.10.2024 (а.с.7); письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 (а.с.9); диском з відеозаписом події.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку і дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Доводами апеляційної скарги під час апеляційного розгляду справи висновків суду першої інстанції не спростовано.

На наявному в матеріалах справи відеозаписі із відеореєстратора та нагрудної камери поліцейського об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення, які є достатніми для вирішення питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Зокрема, з відеозапису вбачається, що водій відмовився від законної вимоги працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння як за допомогою спеціальних технічних засобів на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я, йому були роз`яснені права та обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ознайомлено зі складеними відносно нього постановою про порушення ПДР та протоколом про адміністративне правопорушення, які ним підписані без будь-яких зауважень.

Відеозаписом підтверджено відсутність порушень під час огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння та оформлення адміністративних матеріалів. Дії працівників поліції відповідали вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої МВС та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735 та ст.266 КУпАП.Протокол про адміністративне правопорушення складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст.256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу . Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа керувала транспортним засобом. Тому, вирішуючи справу, суд першої інстанції правильно виходив з того, що правопорушення вважається закінченим з моменту, коли водій почав рух, що відповідає абзацу 3 пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005. Тому доводи ОСОБА_1 , що він лише виїхав з подвір`я, не мають значення для притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП.

Стосовно доводів ОСОБА_1 про провокацію поліцейськими правопорушення слід зазначити наступне.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття провокація, як і в цілому національне законодавство, натомість ЄСПЛ неодноразово формулював у своїх рішеннях визначення провокації, розкривав її зміст та форми (справи «Раманаускас проти Литви», № 55146/14, 20 лютого 2018 року, «Баннікова проти Росії», № 18757/06, 04 листопада 2010 року, «Матановіч проти Хорватії», № 2742/12, 04 квітня 2017 року).

Із правових позицій цього суду вбачається, що провокація вчинення злочину наявна, якщо: були активні дії правоохоронних органів; з їх боку мало місце спонукання особи до вчинення злочину; злочин не був би скоєний без втручання правоохоронних органів.

Проте, з переглянутого відеозапису судом не встановлено обставин, які б свідчили, що поліцейські своїми активними діями спонукали ОСОБА_1 вчинити адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Також матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 звертався з будь-якими скаргами на дії працівників поліції.

Слід також зазначити, що керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції не являється правопорушенням, яке можна розцінити, як малозначне. Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП, є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху.

Тому, зважаючи на безальтернативність адміністративного стягнення за ст.130 ч.1 КУпАП та пряму заборону застосування статті 22 КУпАП до правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає законних підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині.

Судові рішення, на які у апеляційній скарзі посилається ОСОБА_1 , преюдиційного значення для вирішення даної справи не мають.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не є обставинами, які виключають винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні, а також не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст.ст.245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про вид та розмір застосованого адміністративного стягнення у виді штрафу, з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Баранівського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич