П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/740/24

Провадження №3/943/412/2024

07 травня 2024 року м. Буськ

Суддя Буського районного суду Львівської області Кос І.Б., за участю секретаря судового засідання Дутки С.І., за участю прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Куцака А.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли від прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, старшого офіцера командування ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає по АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення №40 від 26.03.2024, що капітан ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП за те, що він, будучи військовою службовою особою - старший офіцер командування ІНФОРМАЦІЯ_3 , в умовах особливого періоду, під час проходження військової служби у вищевказаному ТЦК, 01 лютого 2024 року, діючи недбало, протиправно, всупереч інтересам служби, на порушення своїх статутних обов`язків, приписів законів та інструкцій, не виконував свої обов`язки, які передбачені наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 : не склав адміністративні протоколи за ст. 210, ст. 210-1 КУпАП відносно військовозобов`язаного ОСОБА_2 , що дало можливість останньому уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Крім того, як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення №41 від 26.03.2024, що капітан ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП за те, що він, будучи військовою службовою особою - старший офіцер командування ІНФОРМАЦІЯ_3 , в умовах особливого періоду, під час проходження військової служби у вищевказаному ТЦК, 9 лютого 2024 року, діючи недбало, протиправно, всупереч інтересам служби, на порушення своїх статутних обов`язків, приписів законів та інструкцій, не виконував свої обов`язки, які передбачені наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 : не склав адміністративні протоколи за ст. 210, ст. 210-1 КУпАП відносно військовозобов`язаного ОСОБА_3 , що дало можливість останньому уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Крім того, як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення №42 від 26.03.2024, що капітан ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП за те, що він, будучи військовою службовою особою - старший офіцер командування ІНФОРМАЦІЯ_3 , в умовах особливого періоду, під час проходження військової служби у вищевказаному ТЦК, 15 лютого 2024 року, діючи недбало, протиправно, всупереч інтересам служби, на порушення своїх статутних обов`язків, приписів законів та інструкцій, не виконував свої обов`язки, які передбачені наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 : не склав адміністративні протоколи за ст. 210, ст. 210-1 КУпАП відносно військовозобов`язаного ОСОБА_4 , що дало можливість останньому уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Складені відносно ОСОБА_1 вищевказані протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені 2 ст. 172-15 КУпАП, постановою судді від 08 квітня 2024 року об`єднані в одне провадження у відповідності до вимог статті 36 КУпАП.

Прокурор Куцак А.В. в судовому засіданні повністю підтримав складені щодо ОСОБА_1 адміністративні протоколи №40, №41 від 26.03.2024 року та просив його визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 із 12 січня 2024 року по 12 лютого 2024 року тимчасово обіймав посаду виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , будучи наділений правом складання адміністративних протоколів щодо громадян за порушення військового обліку згідно ст. 210 КУпАП, однак не склав таких адміністративних протоколів відносно військовозобов`язаних ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , які в передбачений законом семиденний строк не повідомили ТЦК про своє право на відстрочку, порушивши правила військового обліку, що дало можливість їм уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. Відтак, прокурор просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у межах санкції цієї норми закону. Крім того, прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні висловив думку про те, що адміністративний протокол №42 від 26.03.2024, який стосується обставин нескладення ОСОБА_1 адміністративного протоколу за порушення правил військового обліку відносно громадянина ОСОБА_4 за 15 лютого 2024 року, не знайшов свого підтвердження матеріалами справи, а тому він його не підтримує.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в скоєнні вищевказаних адміністративних правопорушень не визнав і категорично заперечив проти всіх складених щодо нього адміністративних протоколів, оскільки він не є суб`ктом інкримінованих йому адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-15 КУпАП; із відповідними наказами та посадовою інструкцією начальника ТЦК він не ознайомлений та до відома такі документи йому не доводились. Також він вважає, що в його діях відсутня суб`єктивна сторона вищевказаного адміністративного правопорушення, оскільки обов`язки по складанню таких протоколів покладені на мобілізаційний відділ ТЦК, а не на нього. Крім того, він тимчасово протягом одного місяця виконував обов`язки начальника Другого відділу ТЦК, між зміною начальства, як найбільш досвідчений працівник центру і через те, що на вказаний період не було кадрів, тобто не було на кого покласти керівні обов`язки. Більше того, вважає, що підстав складати адміністративний протокол на ОСОБА_2 не було через те, що він оновив свої військово-облікові дані ще у 2022 році, подавши свідоцтва про народження своїх дітей, а потім додатково звернувся з відповідною заявою про надання йому відстрочки від призову по мобілізації від 01.02.2024, що підтверджується архівною справою за 2022 рік, копію якої долучив. Аналогічна ситуація така ж сама по військовозобов`язаному ОСОБА_3 , який подав у ТЦК свідоцтво про народження своєї третьої дитини у 2024 році після його отримання, а потім ще подав заяву про надання йому відстрочки по мобілізації від 15.02.2024, а тому вони не порушили правила військового обліку та підстав їх притягнення до адміністративної відповідальності за це не було. Однак, оскільки вказані події за 2024 рік ще не оформлені в архівну справу, а тому не зміг долучити до справи відповідне документальне їх підтвердження. Відтак, просив закрити справу щодо нього через відсутність складу адміністративних правопорушень.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та доводи прокурора, дослідивши матеріали справ про адміністративні правопорушення, суд приходить до таких висновків.

Статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами статті 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, котрі мають значення для правильного вирішення справи. Висновок про наявність чи відсутність у діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх обставин справи в їх сукупності. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовується особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконання правил, норм, стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП). Тобто адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Диспозицією частини 2 статті 172-15 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Як убачається зі складених щодо ОСОБА_1 протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 172-15 КУпАП за №40, №41, №42 від 26.03.2024, що він обвинувачується у недбалому ставленні до військової служби в умовах особливого періоду, будучи старшим офіцером командування ІНФОРМАЦІЯ_4 , що виразилося у нескладенні ним адміністративних протоколів за ст. 210, ст. 210-1 КУпАП відносно військовозобов`язаних, зокрема: 01.02.2024 року щодо ОСОБА_2 , 09.02.2024 року щодо ОСОБА_3 , 15.02.2024 року щодо ОСОБА_4 , які несвоєчасно оновили свої військово-облікові дані, внаслідок чого уникнули відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Проте, згідно примітки до статті 172-13 КУпАП під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.

Отже, суд вважає, що ОСОБА_1 згідно складених щодо нього адміністративних протоколів за №40, №41, №42 від 26.03.2024 не може вважатися суб`єктом адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, оскільки, як старший офіцер командування ІНФОРМАЦІЯ_4 , не є військовою службовою особою у розумінні примітки до статті 172-13 КУпАП.

Крім того, вищевказані протоколи обгрунтовані наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №34 від 06.02.2024, згідно якого, капітан ОСОБА_1 уповноважений на складання протоколів про порушення військовозобов`язаними правил військового обліку.

Проте, п. 12 наказу №34 від 06.02.2024 уповноважено складати протоколи про адміністративне правопорушення на військовозобов`язаних, які порушили правила війського обліку: чергового пункту управління; начальника групи контролю; начальника групи узагальнення; чергових та начальників групи контролю першого та другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 , а з долученого прокурором в судовому засіданні 07.05.2024 витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №442 від 25.12.2023 вбачається, що відповідальними за складання протоколів про порушення законодавства про військовий обов`язок і військову службу призначено: головного спеціаліста командування, начальника першого та другого відділів ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, посада старшого офіцера командування ІНФОРМАЦІЯ_4 , яку обіймав ОСОБА_1 , і яка також зазначена у формулюванні йому обвинувачення згідно протоколів про адміністративні правопорушення за №40, №41, №42 від 26.03.2024, приписами зазначених вище наказів ІНФОРМАЦІЯ_4 (№442 від 25.12.2023; №34 від 06.02.2024) не належала до тих, які уповноважені на складання протоколів про порушення військовозобов`язаними правил військового обліку.

Відтак, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Натомість, у судовому засіданні від 07.05.2024 прокурор ОСОБА_5 , підтримавши складені щодо ОСОБА_1 адміністративні протоколи за №40 і №41 від 26.03.2024, просив його визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, покликаючись на нові обставини, зокрема те, що ОСОБА_1 із 12 січня 2024 року по 12 лютого 2024 року тимчасово обіймав посаду виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , будучи наділений правом складання адміністративних протоколів щодо громадян за порушення військового обліку згідно ст. 210 КУпАП, не склавши таких адміністративних протоколів відносно військовозобов`язаних ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , які в передбачений законом семиденний строк не повідомили ТЦК про своє право на відстрочку, порушивши правила військового обліку, що дало можливість останнім уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Проте, відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Таким чином, виходячи із наведеного, суд вважає, що зазначена норма не передбачає можливості перекваліфікації діяння судом чи самостійного редагування складених щодо ОСОБА_1 адміністративних протоколів за №40 і №41 від 26.03.2024 щодо зміни суб`єкта адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, зокрема, зазначивши його не в статусі старшого офіцера командування ІНФОРМАЦІЯ_4 , який не є військовою службовою особою у розумінні примітки до статті 172-13 КУпАП, а зміни його як суб`єкта на посаду виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (який наділений правом складання адміністративних протоколів щодо громадян за порушення військового обліку згідно ст. 210 КУпАП), про що в адміністративних протоколах відносно ОСОБА_1 жодної згадки та викладу формулювання обвинувачення за вказаною посадою не має. Натомість, до цього зводилась правова позиція прокурора в судовому засіданні від 07.05.2024, тобто фактичної зміни формулювання обвинувачення та висунення ОСОБА_1 нового (зміни формулювання) обвинувачення за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, що погіршує правове становище особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, виходячи із такого.

Зокрема, статтею 129 Конституції України передбачено, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до частини третьої статті 61 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить правового визначення меж судового розгляду. Способом ж подолання даної прогалини є можливість застосування правових інструментів, які дозволять в процесі правозастосування вирішити це питання за допомогою аналогії закону.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі «Надточій проти України», рішення у справі «Гурепка проти України» справи про адміністративні правопорушення в силу суворості санкції можуть бути прирівняні до кримінальних. Крім того, у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації» Суд звертає увагу, що виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання.

У рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України, Європейський суд з прав людини, що при оцінці доказів суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» від 20.09.2016, ЄСПЛ вказав, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Беручи до уваги вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про можливість застосування аналогії закону щодо визначення меж судового розгляду.

Відповідно до вимог частини першої статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження (ч. 3 ст. 337 КПК України).

Окрім того, у рішенні ЄСПЛ в справі «Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013, Суд зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Отже під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суддя також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відтак, суд вважає об`єктивним те, що згідно протоколів №40, №41, №42 від 26.03.2024 року ОСОБА_1 не може вважатись суб`єктом адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, оскільки, як старший офіцер командування ІНФОРМАЦІЯ_4 , не є військовою службовою особою у розумінні примітки до статті 172-13 КУпАП, а самостійне редагування судом вказаних протоколів із додатковим інкримінуванням у вину ОСОБА_1 нескладення ним адміністративних протоколів за ст. 210 КУпАП відносно військовозобов`язаних ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , які в передбачений законом семиденний строк не повідомили ТЦК про своє право на відстрочку, як того просить прокурор у судовому засіданні, є неприпустимим, оскільки становитиме порушення права на захист.

Крім того, прокурором ОСОБА_5 у судовому засіданні додатково долучені письмові докази: витяги з наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №12 від 12.01.2024, №43 від 12.02.2024 та Функціональні обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , якими прокурор доводив, що ОСОБА_1 тичасово виконував обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 у період із 12.01.2024 по 12.02.2024.

Проте, протокол за №42 від 26.03.2024 року, який стосується обставин нескладення ОСОБА_1 адміністративного протоколу за порушення правил військового обліку відносно громадянина ОСОБА_4 за 15 лютого 2024 року виходить за межі вищевказаного періоду тимчасового виконання ОСОБА_1 обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , а тому прокурор вважав, що даний епізод не знайшов свого підтвердження матеріалами справи, через що він його не підтримує.

Також указані документи не містять доказів належного ознайомлення із ними ОСОБА_1 , зважаючи на те, що він у судовому засіданні категорично заперечував факт ознайомлення з наказами та функціональними обов`язками начальника ТЦК.

Крім того, ОСОБА_1 у судовому засіданні покликався на відсутність підстав складення адміністративного протоколу за ст. 210 КУпАП на ОСОБА_2 через несвоєчасне оновленням останнім своїх військово-облікових даних для надання відстрочки по мобілізації у зв`язку з наявністю в нього трьох дітей, оскільки військовозобов`язаний оновив свої військово-облікові дані ще у 2022 році, подавши свідоцтва про народження своїх дітей, а потім додатково звернувся з відповідною заявою про надання йому відстрочки від призову по мобілізації від 01.02.2024, що підтверджується архівною справою за 2022 рік, копію якої ОСОБА_1 долучив до справи.

Зокрема, як убачається із матеріалів справи, що ОСОБА_2 має трьох неповнолітніх дітей: 2008, 2010, 2013 року народження. Тобто остання дитина в нього народилася у 2013 році, а свідоцтва про їх народження він надавав у ІНФОРМАЦІЯ_5 у 2022 році, що підтверджується матеріалами справи №358 (листування про облік і відстрочку від призову військовозобов`язаних), розпочата: 01.01.2022, закінчена: 31.12.2022 (порядк. №96, документи ОСОБА_2 на 416-422 аркушах). Натомість, будь-яких змін у військово-обікових даних ОСОБА_2 протягом 2023-2024 роках у матеріалах справи не має.

Отже, суд вважає обгрунтованими доводи ОСОБА_1 у судовому засіданні про відсутність підстав складати адміністративний протокол на ОСОБА_2 через те, що він оновив свої військово-облікові дані у 2022 році, подавши свідоцтва про народження своїх дітей, а потім додатково звернувся з відповідною заявою про надання йому відстрочки від призову по мобілізації від 01.02.2024, оскільки такі частково підтверджені вищевказаними матеріалами справи №358 (листування про облік і відстрочку від призову військовозобов`язаних), а також не спростовані стороною обвинувачення.

Що стосується обгрунтування згідно протоколу №41 від 26.03.2024 про те, що військовозобов`язаний ОСОБА_3 у передбачений законом семиденний строк не повідомив ТЦК про своє право на відстрочку, порушивши правила військового обліку, через що на нього не складено протокол за ст. 210 КУпАП, то доводи ОСОБА_1 щодо подання ОСОБА_3 до ТЦК свідоцтва про народження третьої дитини відразу після отримання ним цього документа та звернення ОСОБА_3 з відповідною заявою до ТЦК про надання йому відстрочки від призову по мобілізації від 09.02.2024 не підтверджені матеріалами справи.

Разом із тим, як убачається із матеріалів справи, що ОСОБА_3 має трьох неповнолітніх дітей: 2010, 2011, 2024 року народження, а остання дитина в нього народилася 26 січня 2024 року, але свідоцтво про її народження видане 01.02.2024. Заява про відстрочку подана ним до ТЦК 09.02.2024, тобто протягом шести робочих днів, за умови отримання ним вказаного свідоцтва не пізніше дня його видачі.

Отже, ураховуючи все вищенаведене, суд погоджується із доводами ОСОБА_1 про відсутність у його діях юридичного складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-15 КУпАП (він не є суб`єктом вказаного адміністративного правопорушення в межах формулювання обвинувачення згідно складених адміністративних протоколів за №40, №41, №42 від 26.03.2024); недостатність правових підстав для притягнення до відповідальності ОСОБА_3 і ОСОБА_2 за порушення правил військового обліку за ст. 210 КУпАП, а також те, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого прокурором має доводитися в суді.

Відтак, із урахуванням вимог пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 2 статті 172-15 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю у його діях складу вказаних адміністративних правопорушень.

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 7, 36, 172-13, 172-15, 245, 247, 279, 280, 283, 284, 288 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 2 статті 172-15 КУпАП закрити за відсутністю у його діях складу даних адміністративних правопорушень на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

Суддя І. Б. Кос