Постанова

Іменем України

17 грудня 2024 року

м. Київ

провадження №33/824/5736/2024

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мазурик О. Ф.

за участю ОСОБА_1 та її захисника Гармаша Михайла Юрійовича

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Гармаша Михайла Юрійовича

на постанову Печерського районного суду м. Києва

в складі судді Гридасової А. М.

від 28 жовтня 2024 року

у справі №757/44558/23-п Печерського районного суду м. Києва

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП

громадянки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

У С Т А Н О В И В:

08 вересня 2024 року капралом поліції Тимченком В. В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №125657 про те, що громадянка ОСОБА_1 , 08.09.2024, о 23 год. 10 хв., в м. Києві, на мосту Патона керувала транспортним засобом «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння.

В протоколі зазначено, що водій відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також зазначено, що до протоколу додаються, відео з бодікамер 472082, 472099 та направлення.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 - Гармаш М. Ю. подав апеляційну скаргу, в якій посилався на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що висновок суду першої інстанції про наявність у діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є помилковим, оскільки матеріли справи не містять доказів на підтвердження факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вказував, що судом не враховано, що ОСОБА_1 не висловлювала відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`янніня. Більше того, остання погодилася пройти тест та продувала у прилад, однак останній не відображав результат, тому поліцейські розцінили це як відмову, попри те що ОСОБА_1 попросила пройти ще раз.

Додав, що судом не враховано, що наявне у матеріалах справи направлення не складалось працівниками поліції у її присутності, оскільки поліцейські не направляли та не доставляли її до медичного закладу. При цьому, у направленні містяться відомості про те, що ОСОБА_1 до медичного закладу була доставлена поліцейськими, що є суперечливим та робить таке направлення неналежним доказом.

Також вказував, що направлення не може бути доказом відмови, оскільки такий факт можуть підтвердити лише свідки, або відеофіксація.

За вказаних обставин просив скасувати постанову Печерського районного суду м. Києва від 28.10.2024 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

У судове засідання 10.12.2024 з`явилася ОСОБА_1 та просила відкласти розгляд справи у зв`язку із тим, що її захисник запізнюється у судове засідання. З метою дотримання права на захист ОСОБА_1 апеляційний суд відклав розгляд справи на 17.12.2024.

У телефонному режимі 17.12.2024 захисник ОСОБА_1 - Гармаш М. Ю. повідомив, що він запізнюється у судове засідання та просив провести розгляд справи у режим відеоконференції.

У судовому засіданні 17.12.2024 ОСОБА_1 та її захисник Гармаш М. Ю., який перебував у режимі відеоконференцзв`язку,надали пояснення, тотожні зазначеним в апеляційній скарзі, підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити з підстав наведених в ній.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та її захисника Гармаша М. Ю., вивчив та перевірив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідив наявні у справі докази, перевірив доводи апеляційної скарги, викладені скаржником, прийшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що громадянка ОСОБА_1 , 08.09.2024, о 23 год. 10 хв., в м. Києві, на мосту Патона керувала транспортним засобом «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушила п. 2.5 ПДР України.

Розглядаючи матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вина ОСОБА_1 повністю доведена у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1. ст. 130 КУпАП, належними та допустимими доказами у розумінні ст. 251 КУпАП, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №125657 від 08.09.2024; направленням на огляд водія ОСОБА_1 та відеозаписом з бодікамери поліцейського.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Апеляційний суд, констатуючи факт зупинки поліцейськими автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , вважає таку зупинку законною, з огляду на наступне.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено і діє на даний час.

Відповідно до пункту 3 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Згідно з п. п., 5, 6, 7 ч.1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану:

- запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світломаскування;

- встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів;

- перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.

З наведеного вбачається, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

З матеріалів справи вбачається, що події, відображені у протоколі серії ЕПР1 №125657 від 08.10.2024, відбувалися під час дії воєнного стану, тобто у період коли можливі обмеження конституційних прав і свобод людини, в тому числі і щодо вільного пересування.

Скаржник помилково вважає, що судом неповно встановлено обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи та визнано ОСОБА_1 винною за відсутності доказів висловлення нею відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і це свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду, з огляду на наступне.

Пунктом 3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства Внутрішніх Справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 (далі - Інструкція) визначено ознаки алкогольного сп`яніння.

За наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (п. 1 Розділу 2 Інструкції).

Отже, виявлення у водіїв ознак сп`яніння є дискреційними повноваженнями поліцейських, а ознака алкогольного сп`яніння така як: запах алкоголю з порожнини рота може бути встановлена виключно органолептичним шляхом. Інші ознаки поліцейський встановлює шляхом візуального спостереження та аналізу поведінки водія. При цьому, відсутність перевірки ознак на відеозаписі не спростовують факт відмови від проходження огляду, адже наявність ознак встановлює виключно поліцейський і це є лише підставою для огляду, оскільки метою є встановлення факту керування у стані сп`яніння чи спростування такого стану за результатами огляду. Оскільки у даному випадку перевірці підлягають обставини щодо відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, то заперечення стосовно відсутності ознак є необргрунтованими.

У відповідності п. 7 розділу 1 Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

За ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (ч. 3 ст. 266 КУпАП).

Частиною 6 статті 266 КУпАП передбачено направлення особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103 (далі - Порядок) передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

За приписами п. 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Таким чином, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, тобто порушення п. 2.5 ПДР, є самостійним складом адміністративного правопорушення, за що передбачена відповідальність за ст. 130 КУпАП. При цьому, обставини відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку та можуть фіксуватися технічними засобами відео фіксації.

Отже, з аналізу положень ст. 266 КУпАП та п. 7 Розділу 3 Інструкції вбачається, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП. У разі відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння також в найближчому закладі охорони здоров`я, поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення за порушення водієм п. 2.5 ПДР України, тобто відмову від проходження огляду, яка утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Крім того, з положень вищенаведених норм законодавства вбачається обов`язок водія пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського. Таким чином, у даній справі підлягає встановленню факт, що така вимога поліцейського була законною відносно ОСОБА_1 , а також факт відмови останньої від виконання такої вимоги, тобто відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, тобто на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів та у закладі охорони здоров`я.

Отже, нормами законодавства передбачено порядок оформлення відмови водія транспортного засобу від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу та відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в установах охорони здоров`я. При цьому, відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у найближчому закладі охорони здоров`я утворює самостійний склад адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП, та може бути зафіксована технічними засобами відео фіксації.

Отже, при виявленні ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 у поліцейських виникла законна вимога до останньої щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а у водія ОСОБА_1 виник обов`язок пройти такий огляд, невиконання якого є порушенням п. 2.5 ПДР.

Відтак, законом встановлено, що у випадку відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в найближчому закладі охорони здоров`я, тобто у встановленому законом порядку, поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення за порушення водієм п. 2.5 ПДР України з фіксацією події технічними засобами відеозапису.

Отже, у справі, що переглядається встановленню підлягають факти законності вимоги поліцейського відносно ОСОБА_1 щодо проходження огляду, що ґрунтується на вставленому факті керування ОСОБА_1 транспортним засобом при виявлених поліцейськими ознаках алкогольного сп`яніння, а також, з урахуванням доводів апеляційної скарги перевірці підлягає факт відмови останньої від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Як вже вказувалося вище, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №125657 від 08.09.2024 вбачається, що громадянка ОСОБА_1 , 08.09.2024, о 23 год. 10 хв., в м. Києві, на мосту Патона керувала транспортним засобом «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Водій від проходження огляду у встановленому законом порядку відмовилася, чим порушила п. 2.5 ПДР України. Даний протокол ОСОБА_1 підписувати відмовилася. У графі пояснення зазначено: «Має бути адвокат, до пенсіонерки пристали, неадекватне ставлення до особи» (а. с. 1).

З направлення на огляд водія ОСОБА_1 вбачається, що у останньої виявлено наступні ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Крім того, вбачається відсутність відомостей щодо результатів огляду (а. с. 5).

Як на перевірку доводів скаржника, судом апеляційної інстанції досліджено відеофайли з бодікамери поліцейського, що містяться на СД-диску (а. с. 8), щодо яких суд зазначає наступне.

Відеозаписом зафіксовано, що патрульними поліцейські, 08.09.2024 приблизно о 23 год. 10 хв. у м. Києві на мосту Патона, зупинили автомобіль «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого була ОСОБА_1 .

В ході розмови з водієм ОСОБА_1 у поліцейських виникли підстави вважати, що остання перебуває у стані алкогольного сп`яніння, адже остання мала явні ознаки алкогольного сп`яніння та повідомила поліцейським, що їхала додому із святкування дня народження, де випила бокал шампанського.

У зв`язку із вищенаведеним ОСОБА_1 було поставлено вимогу пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Drager», на що водій погодилася та висловила вербальну згоду.

Слід зазначити, що з відеозапису вбачається, що поліцейські мали обґрунтовані припущення що ОСОБА_1 перебувала у стані алкогольного сп`яніння, адже її мова була нечіткою, затягнутою, а спілкування з поліцейськими фамільярним та таким, що не відповідало обстановці.

Також із відеозапису вбачається, що поліцейські провели контрольний тест приладу «Drager» та ОСОБА_1 продувала декілька разів у прилад, однак прилад не показував результат через недостатній об`єм видихнутого повітря. Поліцейські перед використанням роз`яснили, що слід дути до відповідного сигналу протягом декількох секунд, однак вказівок поліцейських ОСОБА_1 не виконувала. Після чого поліцейські роз`яснили, останній що такі дії розцінюються як відмова від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу. Поліцейські також роз`яснили право на проходження огляду у найближчому медичному закладі та назвали адресу, однак ОСОБА_1 відмовилася їхати до закладу охорони здоров`я КМНКЛ «Соціотерапія». У зв`язку із чим працівники поліції склади адмінматеріали та відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. Крім того, з відеозапису вбачається, що поліцейські роз`яснили ОСОБА_1 її права та остання зазначила, що вимагає адвоката, на що поліцейські роз`яснили їй, що вона може викликати будь якого адвоката, вони їй не перешкоджають, та роз`яснили, право на адвоката центру безоплатної правової допомоги.

Таким чином, поліцейським було правильно надано оцінку поведінці ОСОБА_1 як такої, що свідчить про відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що зафіксовано належним чином на відеозаписі та відображено у протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, зазначені вище протокол серії ЕПР1 №125657 від 08.09.2024, направлення на огляд водія та відеозапис є доказами у розумінні ст. 251 КУпАП і такі докази зібрано уповноваженою особою у відповідності до положення статті 255 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що відеозаписом зафіксовано, що ОСОБА_1 висловила вербальну згоду на проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу. Однак у подальшому ОСОБА_1 не виконувала вказівок поліцейських щодо проведення огляду, тому результат прилад не показував, а саме через недостатність видихнутого повітря, та її подальшою відмовою від проходження огляду у медичному закладі.

Отже, вимогу щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейські заявили до останньої, як до водія, яку зупинили на мосту Патона у м. Києві у період дії воєнного стану та у ході спілкування з якою були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Відтак вимога поліцейських до водія ОСОБА_1 була законною, з огляду на виявлення поліцейськими ознак алкогольного сп`яніння у останньої, яка керувала автомобілем, а також з обставин зафіксованих відеозаписом і такі докази у сукупності кореспондуються з обставинами, викладеними у протоколі серії ЕПР1 №125657 від 08.09.2024.

За вказаних обставин, судом першої інстанції вірно встановлено факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я, і як наслідок наявності в діях останнього порушення п. 2.5 ПДР України.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , яка реалізував своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодилася нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Оскільки водій ОСОБА_1 відмовилася від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, а саме на місці зупинки з використанням приладу «Drager» та в закладі охорони здоров`я, що підтверджено доказами в матеріалах справи у їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР.

У відповідності до рішення ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вина ОСОБА_1 в порушенні п. 2.5 ПДР України доведена наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №125657 від 08.09.2024; направленням на огляд водія ОСОБА_1 та відеозаписом з бодікамери поліцейського.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що протокол серії ЕПР1 №125675 від 08.09.2024 відносно ОСОБА_1 складено за порушення п. 2.5 ПДР, тобто відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і незнання законів не звільняє від відповідальності.

У даній справі не підлягають встановленню та перевірці обставини перебування у стані алкогольного сп`яніння, оскільки такі обставини перевіряються судом у випадку порушення водієм п. 2.9.а ПДР України, в той час як у даній справі протокол складено за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, і перевірці підлягає саме обставина відмови від проходження огляду, що є порушенням п. 2.5 ПДР, за що і складено протокол відносно ОСОБА_1 .

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правомірним.

Доводи апеляційної скарги, щодо порушення прав ОСОБА_1 щодо ненадання їй професійної правничої допомоги на місці зупинки транспортного засобу спростовуються наявним у справі відеозаписом, де поліцейські роз`яснили ОСОБА_1 її права у тому числі право на безоплатного адвоката та роз`яснили, що не перешкоджають їй у реалізації такого права і вона може викликати будь-якого адвоката. Крім того, право ОСОБА_1 на участь захисника відновлено та забезпечено під час розгляду справи, у тому числі в суді апеляційної інстанції.

Посилання скаржника на те, що у направленні міститься відомості про доставленні ОСОБА_1 до медичного закладу є власним трактуванням його змісту. Як вбачається з матеріалів справи, та скаржник також визнав факт, що особу не доставляли до медичного закладу, бланк направлення у якому зазначено «особу на огляд у заклад охорони здоров`я доставив» є конструктивною особливістю змісту направлення, а особисті дані поліцейського вписані не як про інспектора, який доставляла водія до медичного закладу, а у даному випадку, як про інспектора, який склав даний документ. Однак, вказане не робить такий доказ недопустимим, як то вважає скаржник. Більше того, за встановлених обставин відмови від проходження огляду у медичному закладі, що зафіксована відеозаписом, наявність у справі направлення не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Інші доводи скаржника не спростовують факту відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , а тому не спростовують наявність у діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

При цьому, колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ? від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Отже, суд першої інстанції при розгляді даної справи повною мірою дотримався вимог ст. 245, 251, 252, 266, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, відсутні підстави для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного та керуючись ст. 289, 294 КУпАП

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Гармаша Михайла Юрійовича - залишити без задоволення.

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. Ф. Мазурик