ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/6468/24

Провадження № 33/4820/395/24

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретаря судового засідання Плюти В.С., особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника - адвоката Куца І.О., прокурора Петреченка В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постановуХмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 квітня 2024,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Чернівці, громадянку України, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , на час вчинення правопорушення займала посаду помічника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по роботі з особливим складом) - начальника відділу кадрового забезпечення,

визнано винною у вчиненні правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 (три тисячі чотириста) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн. 60 коп. судового збору.

За постановою суду, ОСОБА_1 , будучи помічником начальника управління (по роботі з особовим складом) - начальником відділу кадрового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі Начальник ІНФОРМАЦІЯ_2), являючись відповідно до підпункту «е» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», до 30.10.2023 (включно) не повідомила, у встановленому законом випадку та порядку безпосереднього керівника (т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4.), про наявність реального конфлікту інтересів, отримавши рапорт начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 13.10.2023, у якому розглядалося питання стосовно ОСОБА_2 , який являється чоловіком останньої та близькою особою, згідно з абз.4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції», у зв`язку з чим вчинила адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 , будучи помічником начальника управління( по роботі з особовим складом) - начальником відділу кадрового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі начальник ІНФОРМАЦІЯ_2), являючись відповідно до підпункту «е» пункту 2 частини 1 статті З Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог п. 3 ч 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме видала (підписала) 31.10.2023 направлення на медичний огляд (ВЛК) підполковнику ОСОБА_2 , який являється чоловіком останньої та близькою особою, згідно з абз.4 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання корупції», у зв`язку з чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою провадження відносно неї за ч.ч.1,2 ст172-7 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянтка стверджує, що в її повноваження не входить прийняття рішення у вигляді видачі чи невидачі направлення на проходження медичного огляду, строків його видачі, зазначення підстав для проходження такого огляду, термінів його проходження, тощо.

Крім того, вказує, що відповідно до нормативно-правових актів, не вбачається наявність у неї дискреційних повноважень, оскільки згідно з Положенням про медичний огляд у СБУ, затвердженого наказом ЦУ СБУ №2/ДСК від 03.01.2019, рішення про направлення на медичний огляд, на підставі направлення, оформленого УРОС, підрозділом кадрового забезпечення, приймається не керівником кадрового підрозділу, а керівником ІНФОРМАЦІЯ_2.

При цьому апелянтка звертає увагу на те, що відсутні жодні положення про те, що керівник кадрового підрозділу має повноваження щодо перевірки документів, визначення будь-яких дат, а лише виключно має обов`язок оформити направлення на проходження медичного огляду, відповідно до вказівки начальника органу, що передбачено вищезазначеним Положенням.

Стверджує, що встановити її повноваження неможливо на підставі показань свідків, тому свідчення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4. , які були неконкретними у суді першої інстанції, та не можуть свідчити про наявність або відсутність у неї певних повноважень, а тому такі свідчення є неналежними доказами.

Також апелянта посилається на те, що саме т.в.о. начальника СБУ ОСОБА_4. дав їй наказ про видачу направлення ОСОБА_2 на проходження медичного огляду, що підтверджується:

- рапортом полковника І.Лісовика , згідно з яким він просив саме рішення полковника ОСОБА_4 , щодо направлення ОСОБА_2 на медичний огляд;

- витягом з довідки про опитування полковника ОСОБА_4. , де він зазначав, що я не повідомила його про наявність конфлікту інтересів при виконанні його рішення про направлення ОСОБА_2 на медичний огляд;

- витягом зі службового розслідування (сторінка 4), де прямо вказано що саме ОСОБА_4. прийняв рішення про направлення ОСОБА_2 на медичний огляд;

- витягом з наказу про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, з якого вбачається наявність рішення керівника органу та витягу з наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 , де зазначено про існування рішення керівника щодо направлення ОСОБА_2 на медичний огляд.

Апелянтка вважає, що покази свідка ОСОБА_4. суперечать іншим доказам по справі.

При цьому звертає увагу на те, що :

- зміст Положення про медичний огляд у Службі безпеки України, затвердженого наказом ЦУ СБУ №2/ДСК від 03.01.2019р., встановлює, що рішення про направлення особи на медичний огляд приймає керівник органу (ІНФОРМАЦІЯ_2.);

-у спірних правовідносинах вона виконувала наказ керівника, не була наділена можливістю розсуду, не приймала самостійно рішення та мала лише обов`язок виконати наказ.

Також стверджує, про відсутність у неї дискреційних повноважень, а тому у її діях відсутній реальний конфлікт інтересів.

Щодо неповідомлення керівника про наявність конфлікту інтересів, апелянтка пояснює це тим, що неодноразово, в розмовах з т.в.о. керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4. , вона повідомляла про те що ОСОБА_2 є її чоловіком, та те, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що спростовує дані, зазначені у протоколі, де вказано, що т.в.о. керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4. не було відомо про перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відносно встановленого судом першої інстанції приватного інтересу у не, апелянтка вважає, що таке спростовується матеріалами справи.

Так, згідно протоколів № 116 та № 117, ОСОБА_1 бажала видати направлення, з метою покращення матеріального становища ОСОБА_2 , але дана інформація, на думку апелянтки, не відповідає фактичній, оскільки визнання останнього непридатним до проходження військової служби та звільнення в запас, обмежило матеріальне становище їх сім`ї, що свідчить про відсутність приватного інтересу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та її захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора Петриченка В.М. , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 здійснюється судом в межах КУпАП.

Згідно з приписами ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, в тому числі, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом. За змістом ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) діячи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Отже, підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення є доведення об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторонни правопорушення.

Відповідно до вимог ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови доведеності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, на підставі належних та допустимих доказів. Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Суд першої інстанції, при встановленні обставин правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.172-7 КУпАП, вирішенні питань про наявність події і складу цих правопорушень в діях ОСОБА_1 , доведеності її вини та накладення стягнення, зазначених вимог закону дотримався.

Висновок місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу, пов`язаних з корупцією, адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обгрунтованим.

В суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду було встановлено,що полковника ОСОБА_1 , відповідно до наказу Голови Служби безпеки України від 11.03.2015 №10/167-ОС призначено на посаду помічника начальника управління (по роботі з особовим складом) - начальника відділу кадрового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з посадовою інструкцією помічника начальника управління (по роботі з особовим складом) - начальника відділу кадрового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2, начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 безпосередньо підпорядковується начальнику Управління.

13.10.2023 ОСОБА_1 отримала рапорт начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника Ігоря Лісовика, яким останній доповів т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про неможливість в повному об`ємі виконання службових обов`язків, у зв`язку із незадовільним станом здоров`я, його підлеглим, головним спеціалістом ОАС ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 та просить рішення керівника про направлення ОСОБА_2 на проходження військово-лікарської комісії. Т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_4 накладено резолюцію (ВКЗ до опрацювання).

Виходячи зі змісту резолюції «ВКЗ до опрацювання», остання означає про необхідність проведення визначених нормативно-правовими актами дій.

Відповідно до п 4.1 розділу IV Положення про медичний огляд у Службі безпеки України, затвердженого наказом ЦУ СБУ №2/ДСК від 03.01.2019.

Медичний огляд проводиться на підставі:

1) направлення на медичний огляд (додаток 7), оформленого уповноваженими посадовими особами:

Управління роботи з особовим складом СБУ (далі - УРОС), підрозділів кадрового забезпечення органу, підрозділу, закладу СБУ (далі - підрозділ кадрового забезпечення);

Служби мобілізації та територіальної оборони Центрального управління СБУ, підрозділу мобілізації та територіальної оборони органу, підрозділу, закладу СБУ;

письмової заяви у випадках, визначених у підпункті 3 пункту 6.1 розділу V! інструкції № 3.

Відповідно до п.п. 7 п. 5.1 розділу V Положення - військовослужбовці проходять медичний огляд на підставі направлення, оформленого УРОС, підрозділом кадрового забезпечення (далі - направлення на медичний огляд) при: погіршенні стану здоров`я відповідно до висновку лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я СБУ (далі - ЛКК), на підставі письмової інформації начальника ВМУ (ВМС) керівництву органу, підрозділу, закладу СБУ, начальника ВМС начальнику ВМУ про потребу направлення такого військовослужбовця до ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби:

у разі виявлення у військовослужбовця захворювання, наслідків поранення (травми, контузії або каліцтва), що зумовлюють непридатність його до військової служби за пунктами "а", "б" статей Розкладу хвороб, які передбачають формулювання "непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку", "непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час" відповідно - при диспансеризації або під час обстеження та лікування;

при частому та тривалому лікуванні, відповідно до вимог підпункту 5.1.12 пункту 5.1 глави 5 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 квітня 2008 року № 189, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 липня 2008 року за № 589/15280;

З наведеного слідує, що для направлення на проведення медичного огляду, співробітники підрозділів кадрового забезпечення перевіряють наявність підстав для направлення на медичний огляд.

Згідно з довідкою № 72/22/201/1895 від 22.02.2024, для службового користування, ОСОБА_1 перебувала у частині щорічної основної відпустки з 16.10.2023 по 27.10.2023.

Отримавши 13.10.2023, вищевказаний рапорт, у ОСОБА_1 виник обов`язок згідно з п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» повідомити безпосереднього керівника, в особі т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4. , про наявність реального конфлікту інтересів не пізніше наступного робочого дня з моменту його отримання.

Оскільки ОСОБА_1 отримала вищевказаний рапорт 13.10.2023(п`ятниця) та відбула у відпустку, наступним робочим днем, то крайнім терміном повідомлення є 30.10.2023.

В порушення вимог вказаного закону, ОСОБА_1 самостійно вирішила здійснювати розгляд даного рапорту за резолюцією керівника (до 30.10.2023(включно) не повідомивши про наявність реального конфлікту інтересів безпосереднього керівника) відбувши у відпустку, не передавши зазначений рапорт для виконання працівникам кадрового підрозділу.

У подальшому 31.10.2023 полковник ОСОБА_1 видала (підписала) направлення на медичний огляд(ВЛК) до ВМС ВМУ в ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковнику ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 5.1 розділу V наказу 2/ДСК військовослужбовці проходять медичний огляд на підставі направлення, оформленого підрозділом кадрового забезпечення. Згідно з п. 5.6 співробітники, що оформляють направлення на медичний огляд та забезпечують його реєстрацію у журналі обліку направлень військовослужбовців на медичний огляд, інформують безпосередніх начальників військовослужбовця та осіб, які тимчасово виконують їх обов`язки, про необхідність отримання такого направлення та щодо організації прибуття такого військовослужбовця для проходження медичного огляду. Відповідно до п.5.7 Наказу військовослужбовець зобов`язаний прибути до закладу охорони здоров`я СБУ у термін, визначений безпосереднім начальником, та відображений у направленні на медичний огляд.

Згідно з виданим ОСОБА_1 направленням від 31.10.2023 підполковнику ОСОБА_2 , дату прибуття на медичний огляд не зазначено, реєстрацію у журналі обліку направлень військовослужбовців на медичний огляд здійснено лише 11.12.2023.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, відповідальність за які передбачена ч. ч. 1, 2 ст. 172-7КУпАП не визнала та просила закрити провадження за відсутності в її діях складу адміністративних правопорушень. Вказала, що з 15 березня 2015 року до 11 грудня 2023 року, займала посаду помічника начальника управління (по РОС) - начальника відділу кадрового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2. З 28 лютого 2022 року її чоловік ОСОБА_2 призваний на військову службу по мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_2. На виконання розпорядження Голови Служби безпеки України в листопаді-грудні 2022 року було видано направлення про проходження ВЛК 31 військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_2., в тому числі направлення на ВЛК було видано її чоловіку ОСОБА_2 , який 09 березня 2023 року закінчив проходити ВЛК та отримав довідку №92 про те, що він є обмежено придатним до військової служби. Керівнику регіонального органу полковнику ОСОБА_4. було відомо, що ОСОБА_2 є її чоловіком, оскільки неодноразово у розмовах вона вказувала про це, і полковник ОСОБА_4. зазначав про це, цікавлячись, зокрема, станом його здоров`я.

Близько 17 год. 40 хв. 13 жовтня 2023 року в приймальні керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 нею отримано рапорт начальника ІНФОРМАЦІЯ_2. щодо направлення ОСОБА_2 для проходження ВЛК. На даному рапорті була наявна резолюція т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 «ВКЗ/До опрацювання». Тобто з суті резолюції вона зрозуміла, що їй необхідно видати направлення на проходження військово-лікарської комісії. Зайшовши до кабінету начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 вона уточнила у нього, що їй потрібно зробити з даним рапортом, на що отримала відповідь: «Мені і так багато розповідали про вашого чоловіка, тому направляйте його на ВЛК». Після чого, розпочала власну доповідь. Затримавшись на доповіді того дня, вона не встигла видати ОСОБА_2 направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії. З 16 жовтня 2023 року до 27 жовтня 2023 року, включно, перебувала у щорічній відпустці, у зв`язку з чим ОСОБА_2 не видавалось направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії. 30 жовтня 2023 року, після того як вийшла на службу, після закінчення частини щорічної відпустки, то уточнила у т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно направлення ОСОБА_2 на медичний огляд військово-лікарської комісії, та отримала усний наказ направити ОСОБА_2 на медичний огляд військово-лікарської комісії повторно. 31 жовтня 2023 року, в другий робочий день, вона видала направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії ОСОБА_2 . Звертає увагу, що згідно з Положенням про медичний огляд у Службі безпеки України, у неї відсутня інша можливість поведінки, окрім як видати співробітнику направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії, так як не наділена повноваженнями відмовити у видачі направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії та не має повноважень щодо вирішення питання про фактично видачу/невидачу направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії. У разі надходження рапорту із резолюцією керівника, вона згідно з Положенням про медичний огляд у Службі безпеки України, зобов`язана вчинити лише одну дію - видати направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії. Вона не наділена жодною можливістю приймати рішення, у неї відсутні дискреційні повноваження та будь-яка можливість вчинити дії на свій розсуд. Вважає, що відсутній будь-який конфлікт інтересів між її службовими повноваженнями та сімейним статусом, оскільки вона виконувала технічну функцію та була позбавлена можливості приймати рішення. Видаючи направлення ОСОБА_2 вона фактично виконувала приписи Положення про медичний огляд у Службі безпеки України, та виконувала наказ т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2, якому вона, як військовослужбовець, зобов`язана коритись. Не вважаючи, що є наявний конфлікт інтересів (реальний чи потенційний), тому не повідомляла та не намагалася повідомляти керівника чи НАЗК про наявний конфлікт інтересів, а також не вчиняла жодних дій щодо його усунення.

Аналогічні пояснення ОСОБА_1 дала в суді апеляційної інстанції.

Захисник - адвокат Куц І.О., в судовому засіданн,підтримав позицію ОСОБА_1 та додав що у протоколах про адміністративні правопорушення чітко не визначено, що саме вчинила ОСОБА_1 - дію чи прийняла рішення. В судовому засіданні стороною звинувачення не доведено наявність в неї реального чи потенційного конфлікту інтересів, а також наявність дискреційних повноважень, у зв`язку з чим просив закрити провадження по справі за відсутності події та складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини, вчинення нею вказаних правопорушень, підтверджується дослідженими судом першої та апеляційної інстанції доказами.

За показаннями в суді першої інстанції свідка ОСОБА_4. , з травня 2023 року він працює на посаді т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2. 13.10.2023 року до нього звернувся із рапортом його заступник Гречанюк В.В. , та повідомив, що в його підпорядкуванні знаходиться ОСОБА_2 , який останнім часом має проблеми зі здоров`ям. У зв`язку з чим просив розглянути питання про видачу йому направлення на медичний огляд. Розглянувши цей рапорт він поставив резолюцію «До ВКЗ на опрацювання» й віддав цей рапорт заступнику для передачі до кадрової служби. Додатково зазначив, що до повноважень начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 не входить прийняття рішень та видача направлень для проходження медичного обліку, це є виключною компетенцією кадрової служби, а тому він лише передає, за відповідним зверненням, отриманні матеріали для опрацювання та подальшої доповіді. Того дня до нього дійсно заходила ОСОБА_1 , доповідала з робочих питань, проте жодних питань з приводу її чоловіка ОСОБА_2 вони не обговорювали, жодних заяв, ані усних, ані письмових, від ОСОБА_1 щодо наявності в неї конфлікту інтересів не надходило. Будь-яких вказівокчи наказів, з приводу видачі вказаного направленн, ані в усній формі, ані в письмовій він їй не надавав. Десь у грудні 2023 року він згадав про цей рапорт, та почав цікавитися, чи пройшов ОСОБА_2 медичний огляд. Внаслідок чого було з`ясовано, що вказане направлення датовано 31.10.2023 року, проте в журналі не зареєстроване, ОСОБА_2 для проходження медичного огляду не з`являвся, у зв`язку чим було призначене відповідне службове розслідування з цього приводу.

Допитана, в місцевому суді, свідок ОСОБА_3 пояснила, що вона працює начальником військової медичної служби ВМУ ІНФОРМАЦІЯ_2. Положенням про медичний огляд у Службі безпеки України передбачено 10 підстав для проходження медичного огляду. У жовтні та листопаді 2023 року ОСОБА_2 , з метою проходження відповідного медичного огляду, до медичної служби не звертався та будь-яких документів, з цього приводу, до медичної служби не надходило. В грудні 2023 року ОСОБА_2 звернуся із направлення для медичного огляду, яке було датовано 31.10.2023 року. Відповідно до вимог нормативних актів, у вказаному направленні мало бути зазначено строк явки для огляду та підстави, проте у цьому направленні це зазначене не було. ОСОБА_2 мав би звернутися для огляду в найкоротші строки, але не пізніш 30 днів. Проте вказане ним зроблене не було. Після звернення, його було направлено до медичної лікарської комісії. Рішення про видачу направлення, зазначення в ньому підстав для медичного огляду та строки звернення приймає виключно кадрова служба. Керівник УСБУ може надавати лише резолюцію на відповідному рапорті для опрацювання, після того, за наявністю відповідних підстав, кадровою службою видається відповідне направлення, яке може бути підписане керівником кадрової служби чи його заступником, а у разі відсутності для цього підстав складається відповідний рапорт чи доповідається керівнику УСБУ.

Згідно з поясненнями в суді першої інстанції свідка ОСОБА_2 , він дійсно є чоловіком ОСОБА_1 і вони разом працювали в ІНФОРМАЦІЯ_2. У січні 2023 року, після операції на серці та реабілітації, на підставі медичного огляду, його було визнано обмежено придатним до служби, але він продовжив працювати у вказаній установі. Особливих скарг на здоров`я не висловлював, хоча в нього були іноді панічні атаки, особливо в нічній час, про що він у вересні 2023 року повідомив співробітників. Крім того в січні 2023 року він просив керівництво надати йому час для освоєння комп`ютерної техніки для продовження роботи. До керівництва з приводу стану здоров`я не звертався, вважав, що є придатним до служби, тому проходити медичний огляд не бажав, оскільки не вбачав для цього причин. Вперше дізнався про направлення його для медичного огляду 31.10.2023 року, коли в кабінеті ОСОБА_1 він отримав відповідне направлення. Для проходження відповідного медичного огляду у листопаді 2023 року не звертався, оскільки був завантажений по роботі, але декілька разів, з цього приводу, його питав безпосередній керівник.Звернувся для медичного огляду лише у грудні 2023 року, пройшов ВЛК, де його було визнано непридатним до служби за станом здоров`я та звільнено у відставку, у зв`язку з чим його дохід (пенсія) зменшився майже в чотири рази, порівняно із зарплатою, яку він отримував за місцем роботи. Щодо несвоєчасного проходження медичного огляду його було притягнуто до відповідальності. Притягнення до відповідальності та визнання його непридатним до служби не оспорював.

Крім того, вказані обставини та вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих адміністративних правопорушень об`єктивно підтверджується дослідженими, в їх сукупності, в судовому засіданні першої та апеляційної інстанції іншими доказами, а саме, даними: протоколів про адміністративне правопорушення №№ 116 та 117 - від 19.03.2024 року, нетаємно; копії наказу УСБУ №233/ДСК від 05.12.2023 року, для службового користування, Прим.№1; копії витягу з наказу № 256-ОС/дск від 29.12.2023 року, для службового користування, Прим.№1; копії витягу з наказу №6-ОС/дск від 28.02.2022 року, для службового користування, Прим.№2; витягу з висновку за результатами службової перевірки №72/3/201/300дск від 08.01.2024 року, для службового користування, Прим.№2; витягу з посадових інструкцій №72/11/201/1138дск від 08.01.2024 року, для службового користування, Прим.№1; витягу з довідки про опитування полковника ОСОБА_4. №72/3/201/293 від 08.01.2024 року, для службового користування, Прим.№2; копії письмових пояснень ОСОБА_2 від 11.12.2023 року, нетаємно; копії письмових пояснень ОСОБА_1 від 11.12.2023 року, нетаємно; копії рапорту №72/20/193/473 від 05.12.2023 року, нетаємно; копії рапорту Р.Семенчука від 12.12.2023 року, нетаємно; копії направлення на медичний огляд від 31.10.2023 року, нетаємно; копії рапорту І.Лісовика від 13.10.2023 року, нетаємно; копії свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1 від 04.09.1994 року, нетаємно; копії журналу № 67 обліку направлень військовослужбовців на медичний огляд, нетаємно; службової характеристики№72/3/202/340 від 10.01.2024 року, нетаємно; довідки №72/11/201/1139 від 31.01.2024 року, для службового користування, Прим.№1; довідки стосовно полковника ОСОБА_1 від 15.02.2024 року, для службового користування, Прим.№1; копії витягу з наказу № 2/ДСК від 03.01.2019 року, для службового користування, Прим.№4; письмових пояснень ОСОБА_1 від 08.02.2024 року, нетаємно; письмових пояснень ОСОБА_3 від 23.02.2024 року, нетаємно; письмових пояснень ОСОБА_11 від 23.02.2024 року, нетаємно.

Судом першої інстанції, з дотриманням вимог ст. 252 КУпАП, була надана правильна оцінка, в контексті положень ст. 251 КУпАП, зазначеним доказам, шляхом повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Під час розгляду справи місцевим судом було вжито належних заходів для встановлення фактичних обставин порушення ОСОБА_1 вимог Закону України "Про запобігання корупції", в частині запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

При цьому судом були детально перевірені доводи ОСОБА_1 та її захисника про те, що у ОСОБА_1 не було прямого умислу на вчинення даних правопорушень, вона виконувала приписи Положення про медичний огляд у Службі безпеки України та наказ керівника, який для неї був обов`язковим, та не була наділена можливістю розсуду, не приймала самостійно рішення, мала лише обов`язок виконати наказ.

На думку апеляційного суду, такі доводи є способом захисту, оскільки згідно з положеннями ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», особи зазначені у пунктах 1,2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані вживати заходи щодо недопущення виникнення реального потенційного конфлікту інтересів, не вчиняти дії та не приймати рішення в умовах реального конфлікту інтересів, вживати заходи щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів, повідомляти про наявність у них реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосередньо.

Місцевий суд, з належним обґрунтуванням, дійшов правильного висновку, що доводи сторони захисту про те, що в ОСОБА_1 не було прямого умислу на вчинення даних правопорушень, вона діяла відповідно до Положення про медичний огляд у Службі безпеки України, не була наділена можливістю розсуду, не приймала самостійно рішення, мала лише обов`язок виконати наказ керівника, необхідно оцінювати критично, оскільки в судовому засіданні доведено належними доказами допущені ОСОБА_1 правопорушення у зв`язку з неналежним виконанням своїх обов`язків.

Таким чином, місцевий суд, належним чином мотивувавши свої висновки, правильно встановив всі обставини, що відповідно до вимог ст. 280 КУпАП підлягають застосуванню, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення і дійшов обгрунтованого висновку, з наведених в постанові підстав, про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, як неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, як вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів.

Аналізуючи апеляційні вимоги ОСОБА_1 про відсутність в її діях складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, суд виходить з наступного.

У відповідності до підпункту «е» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», посадові та службові особи органів Служби безпеки України є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, а відтак ОСОБА_1 , будучи начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 є суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією.

Посилання сторони захисту на те, що в протоколах та в постанові суду неправильно зазначений пункт статті, замість підпункту «е» пункту 1 частини 1 статті 3 вказаного Закону зазначено підпункт «е» пункту 2 частини 1 статті 3, що свідчить про неконкретність обвинувачення та порушення права на захист ОСОБА_1 , апеляційним судом відхиляється, і розцінюється як очевидна описка, оскільки саме в підпункті «е» п.1 частини 1 статті 3 зазначено, що посадові та службові особи органів Служби безпеки України є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону. Вказана описка на впливає на суть вчиненого правопорушення

За змістом ст. 19-1 вищевказаного Закону співробітники Служби безпеки України зобов`язані вживати заходів щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачених Законом України "Про запобігання корупції .

В ст. 1 ч.1 Закону України «Про запобігання корупції» дається тлумачення термінів, зокрема правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність;

потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях;

реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Крім того в статті 1 наведеного Закону міститься визначення інших термінів, наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях. Близькі особи - члени сім`ї суб`єкта, зазначеного у частині першій статті 3 цього Закону, а також чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна та двоюрідна сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеного суб`єкта.

Статтею 28 «Запобігання та врегулювання конфлікту інтересів» Закону України «Про запобігання корупції», передбачено, що особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Визначення змісту поняття "конфлікт інтересів" має значення для правильного застосування положень ст. 14 Закону щодо урегулювання конфлікту інтересів.

Зміст цього поняття визначають такі дві обов`язкові ознаки:

1) конфлікт інтересів - це суперечність між особистими інтересами та її службовими повноваженнями;

2) наявність такої суперечності може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

Відповідно до Методичних рекомендацій НАЗК «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції» від 21.10.2022 року № 13, при вирішенні питання щодо наявності приватного інтересу у сфері службових повноважень, як складової конфлікту інтересів, слід у кожному випадку враховувати конкретні обставини, відносини та зв`язки особи, обсяг її службових/представницьких повноважень, під час прийняття того чи іншого рішення. Бажання піклуватися про членів сім`ї, родичів є природним для кожної людини, тому відносини з такими особами є передумовою виникнення приватного інтересу. Тож у випадку спільної роботи з членами сім`ї та родичами слід звертати увагу на наявність, характер та зміст службових чи представницьких повноважень, що можуть бути реалізовані стосовно таких осіб.

За данним провадженням про адміністративне правопорушення диспозицією ст ч.ч.1,2 ст.172-7 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та відповідно вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Приміткою до цієї статті встановлено, що суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції". У цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Апеляційний суд виходить з того, що вирішальним для встановлення цього складу адміністративного правопорушення є встановлення та доведення наявності реального конфлікту інтересів та його змісту, під час вчинення дій, які інкримінуються особі та підтвердження таких повноважень та адміністративних представницьких функцій Посадовими інструкціями винної службової особи.

За змістом апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечує факт її перебування у стані реального конфлікту інтересів в інкримінованих їй діях, пов`язаних з видачою та підписанням направлення на медичний огляд(ВЛК) до ВМС ВМУ в ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковнику ОСОБА_2 , який є її чоловіком.

Згідно з диспозицією ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП неповідомлення особою, у встановлених законом випадках та порядку, про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів, суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції".

За змістом ст. 172-7 КупАП особистий інтерес - це користь, вигода, яка стосується (або цікавить) особу, і які вона бажає отримати для себе особисто або близьких осіб.

Відповідно до даних копії свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 від 04.09.1994 року встановлено, що згідно з актовим записом про шлюб № 19 від 04.09.1994 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі. Вказаний факт сторонами не оспорюється.

В розумінні ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_2 є близькою особою (чоловіком) ОСОБА_1 , на яку поширюється дія цього Закону.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що встановлені в судовому засідання обставини, та той факт, що за поясненнями ОСОБА_2 він не бажав проходити медичний огляд, а проведено медичний огляд було із значним запізненням, внаслідок чого його було визнано не придатним до служби, що потягло його звільнення з посади у відставку та істотне погіршення матеріального становища, з урахування того, що про ці обставини знала ОСОБА_1 , як керівник відповідної кадрової служби та дружина ОСОБА_2 , тож вказані обставини свідчать про наявність в неї приватного інтересу, як бажання піклуватися про члена своєї сім`ї та збереження відповідного матеріального становища.

Відповідно, наявність у такої особи повноважень, пов`язаних з вчиненням/невчиненням дій, прийняттям рішень стосовно цих осіб утворює реальний конфлікт інтересів.

Таким чином у зв`язку із вказаним при отриманні рапорту 13.10.2023 року в ОСОБА_1 та видачі нею 31.10.2023 року направлення на медичний огляд ОСОБА_2 виник реальний конфлікт інтересів, який полягав у суперечності між приватним інтересом особи та її службовими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Суд обґрунтовано відкинув доводи сторони захисту щодо відсутності приватного інтересу в ОСОБА_1 ,оскільки вони спростовуються матеріалами справи, в тому числі поясненнями свідка ОСОБА_2 .

Також суд підставно не взяв до уваги зауваження сторони захисту щодо незазначення у вказаних протоколах наявність саме якого конфлікту інкримінується - реального чи потенційного, оскільки в протоколах чітко вказано наявність реального конфлікту інтересів.

Факт не повідомлення безпосереднього керівника про наявність реального конфлікту інтересів у порядку та строки, визначені Законом України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 та її захисником не оспорюється, оскільки за її показами вона не вбачала та не вбачає наявності реального чи потенційного конфлікту інтересів, тож відповідних дій на його усунення чи повідомлення у встановлені строки та порядку не вчиняла.

За вищезазначених обставин, ОСОБА_1 , перебуваючи в умовах реального конфлікту інтересів, не повідомила безпосереднього керівника (т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4.) про наявність реального конфлікту інтересів у порядку та строки, визначені Законом України «Про запобігання корупції», і всупереч п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», 31.10.2023 року видала (підписала) направлення на медичний огляд (ВЛК) підполковнику ОСОБА_2 . В даному випадку є невиконання вимог п.2 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 , як суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що приватний інтерес ОСОБА_1 - це немайновий інтерес, зумовлений реалізацією ОСОБА_2 отримати направлення на проходження медичного огляду(ВЛК), оскільки в останньої була можливість самостійно контролювати час розгляду вказаного рапорту, здійснювати перевірку документів, прийняття рішення про направлення на ВЛК.

Суперечність полягає в тому, що, з одного боку, в особи наявний приватний інтерес (майновий або немайновий), а з іншого, особа, яка уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, має виконувати свої службові обов`язки в інтересах держави, територіальної громади, виключаючи можливість будь-якого впливу приватного інтересу. Особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, приймаючи те чи інше рішення (вчиняючи ту чи іншу дію) по суті стоїть перед вибором задоволення публічного інтересу (на користь держави, територіальної громади) або приватного інтересу (власних інтересів, інтересів близьких осіб). Тому навіть за умови, що особа, маючи приватний інтерес, приймає об`єктивні та неупереджені рішення, вона вчиняє дії в умовах реального конфлікту інтересів (п. 2.4 методичних рекомендацій НАЗК від 21.10.2022 № 13 «Суперечність між приватним інтересом та повноваженнями»).

Як правильно зазначив суд, реалізуючи повноваження, начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , усупереч публічному інтересу, надала перевагу приватному, самостійно прийнявши рішення про видання(підписання) 31.10.2023 направлення на проходження медичного огляду (ВЛК) своєму чоловіку ОСОБА_2 .

Отже, приватний інтерес ОСОБА_1 превалював над публічним інтересом, у зв`язку з чим між приватним інтересом останньої та її службовими повноваженнями, виникла суперечність.

31.10.2023, перебуваючи в м. Хмельницький, між приватним інтересом ОСОБА_1 та її службовими повноваженнями виник реальний конфлікт інтересів, що впливає на об`єктивність та неупередженість прийняття рішень, про який в термін не пізніше наступного робочого дня (що в випадку ОСОБА_1 до 30.10.2023 включно) безпосереднього керівника повідомлено не було.

При цьому судом враховано, що встановлені в судовому засідання обставини, та той факт, що за поясненнями ОСОБА_2 він не бажав проходити медичний огляд, а проведено медичний огляд було із значним запізненням, внаслідок чого його було визнано не придатним до служби, що потягло його звільнення з посади у відставку та істотне погіршення матеріального становища, з урахування того, що про ці обставини знала ОСОБА_1 , як керівник відповідної кадрової служби та дружина ОСОБА_2 , тож вказані обставини свідчать про наявність в неї приватного інтересу, як бажання піклуватися про члена своєї сімї та збереження відповідного матеріального становища.

За таких обставин, наявність у такої особи повноважень, пов`язаних з вчиненням/невчиненням дій, прийняттям рішень стосовно цієї особи утворює реальний конфлікт інтересів.

Таким чином у зв`язку із вказаним, при отриманні рапорту 13.10.2023 року ОСОБА_1 та видачі нею 31.10.2023 року направлення на медичний огляд ОСОБА_2 виник реальний конфлікт інтересів, який полягав у суперечності між приватним інтересом особи та її службовими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Апеляційні доводи ОСОБА_1 про відсутність реального конфлікту, з викладених в апеляційній скарзі підстав, є необґрунтованими.

Конфлікт інтересів має місце не лише тоді, коли зазначена суперечність фактично вплинула на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи невчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень, а й тоді, коли вона лише може вплинути на них. В тому і полягає реальний конфлікт інтересів.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта про необгрунтованність, невмотивованість постанови суду, винесеної з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та такою, що підлягає скасуванню.

Пославшись в апеляційній скарзі на зміст постанови суду, не заперечуючи видачу ОСОБА_2 , який є її чоловіком, у вказаний день та час, направлення на медичний огляд військово лікарської комісії, ОСОБА_1 вказувала на те, що не наділена жодною можливістю приймати рішення, у неї відсутні дискреційні повноваження та будь-яка можливість вчинити дії на свій розсуд, а тому відсутній будь-який конфлікт інтересів між її службовими повноваженнями та сімейним статусом, оскільки, у даному випадку, вона виконувала технічну функцію та була позбавлена можливості приймати рішення.

Разом з тим, суд першої інстанції критично оцінив такі її пояснення, з чим погоджується апеляційний суд, оскільки відповідно до матеріалів справи та пояснень свідків, саме до повноважень ОСОБА_1 входило прийняття рішення у вигляді видачі чи невидачі вказаного направлення, строків його видачі, зазначення в направленні підстав для проходження медичного огляду, термінів його проходження та вказівки особі, якій має надійти відповідь щодо проходження медичного огляду, так як з матеріалів справи вбачається, що реалізуючи вказані повноваження, ОСОБА_1 не було видане зазначене направлення в період з 13.10.2023 року по 31.10.2023 року, а також зазначені у направлені саме ті відомості та строки, які вона вбачала за доцільне.

Апеляційні твердження про те, що саме т.в.о. начальника СБУ ОСОБА_4. дав наказ ОСОБА_1 про видачу направлення ОСОБА_2 спростовуються показаннями вказаного свідка, який пояснив, що ОСОБА_1 , відповідно до його резолюції на рапорті, повинна була опрацювати питання направлення ОСОБА_2 для проходження військової лікарської комісії та доповісти йому.

Жодних доказів про письмове чи інше реагування про повідомлення т.в.о. начальника СБУ ОСОБА_4. щодо наявності реального конфлікту інтересів, при опрацюванні вказаної резолюції керівника на рапорті стосовно ОСОБА_2 , який є її чоловіком, ОСОБА_1 ні в суд першої інстанції, ні в апеляційну інстанцію не надала, разом з тим цей свідок заперечує вказану обставину. За таких обставин, ці доводи судом не приймаються до уваги,.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в умовах реального конфлікту інтересів, без повідомлення т.в.о. начальника СБУ ОСОБА_4. , про такий, в установлений строк, ОСОБА_2 не мала права самостійно приймати рішення про розгляд рапорту від 13.10.2023, який стосувався безпосереднього її чоловіка ОСОБА_2 , та виписування направлення на ВЛК.

Апеляційні твердження ОСОБА_1 про те, що в її повноваження не входить прийняття рішення у вигляді видачі чи невидачі направлення на проходження медичного огляду, строків його видачі, зазначення підстав для проходження такого огляду, термінів його проходження, відхиляються апеляційним судом, оскільки спростовуються вищезазначеними доказами.

Посилання апелянтки на те, що пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4. , не можуть підтверджувати наявність або відсутність у неї певних повноважень, відповідно є неналежними доказами, позбавлені підстав, так як пояснення зазначених свідків є послідовними і в сукупності з іншими доказами у справі доводять її вину.

Неодноразове повідомлення в розмовах т.в.о. керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4. про те, що ОСОБА_2 є її чоловіком, та те, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, не звільняло ОСОБА_1 від обов`язку повідомити його про наявність реального конфлікту інтересів.

Доводи ОСОБА_1 про те, що ні вона, ні її чоловік не отримали покращення матеріального становища від її дій, не спростовують її вини у вчинених правопорушеннях, оскільки втрата благ чи набуття не впливають на кваліфікацію дій.

Таким чином, під час апеляційного розгляду, сторона захисту не довела належними та допустимими доказами обґрунтування невизнання ОСОБА_1 своєї вини у скоєні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП.

З огляду на викладені обставини, зазначені в обґрунтування, поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів у правильності висновків місцевого суду та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 квітня 2024 стосовно ОСОБА_1 залишити без зміни, а її апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Кулеша Л.М.