Справа № 463/1857/24 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 33/811/896/24 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В, за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Рабіновича Михайла Петровича на постанову Личаківського районного суду м. Львова від 29 травня 2024 року, щодо ОСОБА_1 ,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_1 , 11 лютого 2024 року, о 00 год. 11 хв. у м. Львові на вул. Юрія Руфа, 10, керуючи транспортним засобом «Audi A4», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Рабінович М.П., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану постанову, прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В мотивах апеляційної скарги зазначає, що постанова місцевого суду є безпідставною та необґрунтованою.

Наголошує, що ОСОБА_1 за кермом даного транспортного засобу не перебував, викликав тверезого водія, який побачивши машину працівників поліції різко розвернувся, попрямував в напрямку вул. Ю.Руфа, де припаркував автомобіль (вимкнув двигун, фари) та покинув транспортний засіб (втік), після чого приїхали поліцейські.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 повідомляв поліцейським, що він не є водієм транспортного засобу, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не відмовлявся, а перебував на місці пасажира, вийшов з лівої сторони автомобіля, оскільки в дверях із пасажирської сторони зламався замок.

Зазначає, що працівниками поліції не було йому надано доказів, що саме він виконував функції водія, такі докази відсутні і в матеріалах судової справи, окрім того він не надав посвідчення водія та реєстраційних документів на автомобіль, оскільки не мав їх.

Повідомляє, що на відеозаписі, долученому до матеріалів справи, не зафіксовано руху транспортного засобу, ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , підстав зупинки автомобіля, окрім того він є фрагментарним у зв`язку із чим недопустимим, як доказ.

Наголошує, що місцевим судом безпідставно відхилено покази свідків та ОСОБА_1 працівників поліції є недопустимим доказом, а до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено жодних належних та допустимих доказів. Окрім того, працівниками поліції не залучено двох свідків, під час фіксації відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, також не запропоновано йому пройти оглядна стан сп`яніння в медичному закладі.

Також працівниками поліції незаконно проведено обшук та затримання ОСОБА_1

21 червня 2024 року від адвоката Рабіновича М.П. поступило клопотання про розгляд справи без його участі, яке підтримав ОСОБА_1 .

З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання, клопотання адвоката Рабіновича М.П. та думки ОСОБА_1 , який не заперечував про розгляду справи у відсутності адвоката, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності адвоката Рабіновича М.П.

Заслухавши виступ особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відмова осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №637413 від 11 лютого 2024 року (а.с. 1), відповідно до якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Audi A4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідала обстановці), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер» та в медичному закладі відмовився у встановленому законом порядку;

- інформацією з направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 3) згідно із яким у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідала обстановці), у зв`язку із чим працівниками поліції запропоновано йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі;

- протоколом АЗ №099811 про адміністративне затримання за ч. 1 ст. 130 КУпАП від 11 лютого 2024 року (а.с. 4), відповідно до якого ОСОБА_1 було затримано о 00 год. 32 хв., 11 лютого 2024 року у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та о 1 год. 54 хв. його було звільнено;

- поясненнями свідків (а.с. 5-6), з яких вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння;

- рапортом працівниці поліції (а.с. 7), з якого встановлено, що працівниками поліції було зупинено транспортний засіб «Audu A4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , на підставі ст. 35 ЗУ Про національну поліцію», запропоновано водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі від якого він відмовився, після чого складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП ;

- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАД №504959 від 11 лютого 2024 року (а.с. 10), з якої вбачається, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 В, 2.4А ПДР України, дана постанова не оскаржена у встановленому законом порядку;

- відеозаписом, долученим до матеріалів справи, на якому зафіксовано рух та зупинку транспортного засобу марки «Audi A4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , опитування водія під час якого працівниками поліції було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, запропоновано йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, роз`яснено наслідки відмови від проходження такого огляду, після чого він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у присутності двох свідків, після чого особу, яка притягується до адміністративної відповідальності було затримано працівниками поліції, роз`яснено права та обов`язки, ознайомлено із протоколом про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відсторонено від керування транспортним засобом, а транспортний засіб евакуйовано.

Апеляційний суд розцінює критично аргументи апелянта, що ОСОБА_1 за кермом даного транспортного засобу не перебував, викликав тверезого водія, який побачивши машину працівників поліції різко розвернувся, попрямував в напрямку вул. Ю.Руфа, де припаркував автомобіль (вимкнув двигун, фари) та покинув транспортний засіб (втік), оскільки такі спростовуються відеозаписами, долученим до матеріалів справи, на яких зафіксовано, які ОСОБА_1 виходив з транспортного засобу «Audi A4», реєстраційний номер НОМЕР_1 із сторони водійського сидіння, окрім того апелянтом не долучено жодних даних, які б підтверджували, що за кермом транспортного засобу була інша особа, яка покинула місце події (зокрема, особа, яка надавала послуги тверезого водія).

Твердження апелянта, що ОСОБА_1 повідомляв поліцейським, що він не є водієм транспортного засобу, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не відмовлявся, а перебував на місці пасажира, вийшов з лівої сторони автомобіля, оскільки в дверях із пасажирської сторони зламався замок, апеляційний суд розцінює критично.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом - це виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Таким чином, саме по собі керування транспортним засобом необхідно розуміти як технічну дію водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Як вбачається з відеозапису, долученого до матеріалів справи, працівниками поліції зафіксовано рух та зупинку транспортного засобу, який намагався втекти, окрім того, ОСОБА_1 після зупинки автомобіля виходив з транспортного засобу із сторони водія.

Твердження апелянта, що він був пасажиром, а виходив із сторони водія, оскільки заклинило двері, апеляційний суд розцінює критично, оскільки на відео водій не міг точно пояснити чому він виходив із сторони водія та надавав суперечливі показання, а саме зазначав, що йому заважав піджак, пізніше, що біля нього сиділа інша пасажирка, яка йому перешкодила вийти із правої сторони автомобіля, пізніше повідомляв, що він не пам`ятає де сидів у автомобілі.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта про те, що відеозапис є недопустимим доказом, оскільки такі спростовуються вимогами ст. 251 КУпАП.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 2 Розділу І «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення

За таких обставин, суд вважає, що доводи апелянта є неспроможними та такими, що не впливають на кваліфікацію дій водія ОСОБА_1 , оскільки на відео в повному обсязі зафіксовано процес спілкування поліцейських при виконанні ними службових обов`язків із водієм з фіксацією обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення від 11 лютого 2024 року, а саме пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та відому водія від проходження такого огляду.

Апеляційний суд зазначає, що всі дії працівників поліції відповідали вимогам ст. 266, 268 КУпАП, «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Окрім того, апелянтом не оскаржувалися дії працівників поліції відповідно до вимог ст. 267 КУпАП.

Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції регулюється нормами ст. 266 КУпАП та «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Згідно із ч. 6 ст. 266 КУпАП направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

Пунктом 1 розділу 2 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 9 листопада 2015 року (далі за тестом Інструкції) передбачено, що за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Пунктом 9 розділу ІІ Інструкції визначено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції вірно не взято до уваги висновок, проведений через 4 годин після зупинки транспортного засобу, 11 лютого 2024 року, приватною лабораторією «Detox medical» (а.с. 32), адже такий отриманий з порушенням вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, та ст. 266 КУпАП.

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положення ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Рабіновича М.П. є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

постанову Личаківського районного суду м. Львова від 29 травня 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Рабіновича Михайла Петровича - без задоволення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.