КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року м. Київ

справа №760/7995/24

провадження № 33/824/5760/2024

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 15 серпня 2024 року у складі судді Педенко А.М. про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП України

ВСТАНОВИВ

21.03.2024 року о 00 год. 30 хв., ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Audi A6», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Академіка Каблукова, 13 в м. Києві, з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, нечітка мова, розширені зіниці очей не реагують на світло.

Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився, що зафіксовано на нагрудну камеру № 470178.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 15 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Піддано ОСОБА_1 адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Не погодившись з такою постановою, 22 листопада 2024 року ОСОБА_1 подав через захисника Рвачова Олексія Олександровича апеляційну скаргу, у якій просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова прийнята з грубим порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та у зв`язку з невідповідності висновків судді з фактичними обставинами справи.

В своїй скарзі зазначає, що причини пропуску строку та поновлення строку вважає поважними , так як про існування оскаржуваної постанови дізнався лише 07.11.2024 року шляхом перевірки відомостей, які розміщені в ЄДРСР.

Звертає увагу, що в матеріалах справи з відеозапису вбачається, що під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 жодного разу не перевірили на наявність ознак на стан наркотичного сп`яніння, відразу запропонували пройти йому огляд на перебування в стані сп`яніння, на що останній відразу погодився, а в подальшому поліцейські почали активно роз`яснювати ОСОБА_1 його «право» відмовитись від проходження огляду з можливістю продовження руху на автомобілі, в іншому випадку погрожували відправити авто на штраф майданчик.

Таким чином, зазначає, що така провокація з боку працівників поліції свідчить, що обвинувачений усвідомлюючи про наслідки відмови, а саме неможливістю продовження руху на своєму авто , приймає такий варіант дій.

Також додано до матеріалів справи скаргу на ім`я начальника УПП в м.Києві ДПП (а.с.28-29).

Вказує, що судом першої інстанції були вказані необґрунтовані висновки, які зазначені з долученого до відео доказу з нагрудних камер поліцейських №470178, а саме: наявність тремтіння рук, розширені зіниці очей, які не реагують на світло та нечітка мова.

Зазначає, що з наявних в матеріалах справи доказів та пояснень ОСОБА_1 , вбачається, що в нього нема жодних ознак наркотичного сп`яніння. А тому в діях підзахисного відсутня об`єктивна сторона правопорушення, яка полягає у відмові особи від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або вжиття лікарських препаратів,що знижують увагу чи швидкість реакції.

Акцентує увагу, що в наявних матеріалах справи відеозапис №854482 є неповним, зокрема не зафіксовано перебіг подій з 04хв.20сек. до 06хв.52 сек. відсутній саме той проміжок відеозапису, де працівники поліції провокують та тиснуть на ОСОБА_1 (перебуваючи в службовому автомобілі), неправомірно повідомляючи йому, що він може вчинити якщо поїде до лікаря - нарколога і тоді його автомобіль забере евакуатор, а його доставлять до найближчого ТЦК, на камеру ОСОБА_1 відмовляється від проходження такого огляду, маючи можливість їздити на автомобілі.

Таким чином, вбачається, що поліцейські не зафіксували всіх обставин подій за фактом подання складання протоколу,що свідчить про недопустимість відео файлів з нагрудних камер працівниками поліції як доказу у даній справі.

Також просить суд визнати поважними причини пропуску строку та поновити строк на апеляційне оскарження Постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 15 серпня 2024 року. Вказує, що судове засідання призначене 15.08.2024 було відкладене, у зв`язку з перебуванням судді в колегії по розгляду кримінальної справи, про що секретар судового засідання повідомив ОСОБА_1 , який про існування оскаржуваної постанови дізнався лише 07.11.2024 року шляхом перевірки відомостей, які розміщені в ЄДРСР.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його адвокат Федоров Д.С. доводи апеляційної скарги підтримали у повному обсязі, просили її задовольнити з підстав, викладених у ній, оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції враховує таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 про існування оскаржуваної постанови дізнався лише 07.11.2024 року шляхом перевірки відомостей, які розміщені в ЄДРСР, подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду 22.11.2024 року.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення права захист та справедливий судовий розгляд апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність, обґрунтованість та вмотивованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність як за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

За логікою цього складу адміністративного правопорушення відмовою є свідома, вольова та цілеспрямована поведінка водія, за якої він після отримання від працівника поліції законної вимоги пройти огляд на стан сп`яніння, роз`яснення порядку його проходження та наслідків відмови від проходження огляду не вчиняє дій, які від нього вимагаються та/або своїми діями перешкоджає виконанню таких дій.

Оглянувши відеозапис з бодікамер суд встановив, що працівниками поліції, було дотримано вимог ст. 266 КУпАП, під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до Закону, у своїх діях поліцейський керується Інструкцією про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (затв. Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735), Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (затв. Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 року), Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затв. Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року).

Як вбачається з долученого відеозапису з нагрудних камер поліцейських № 470178, працівниками поліції було на законних підставах зупинено ОСОБА_1 21.03.2024 р. о 00 год. 30 хв., оскільки останній керував транспортним засобом після початку комендантської години. Крім того, на даному відеозаписі зафіксовано, що під час спілкування з ОСОБА_1 , працівником поліції було повідомлено останньому про наявність у нього підозри вважати, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння, оскільки його поведінка не відповідає обстановці, було видно тремтіння пальців рук, розширені зіниці очей, які не реагують на світло, та була нечітка мова. Після чого, ОСОБА_1 було запропоновано працівниками поліції пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, на що останній спочатку погодився, а потім категорично відмовився його проходити.

Посилання сторони захисту на вчинення провокаціцї з боку поліцейських та відсутність на відеозапису діалогу між працівниками поліції та ОСОБА_1 , в якому останні зазначали, що у разі згоди на проходження огляду на стан сп`яніння транспортний засіб ОСОБА_1 забирає евакуатор, а останнього доставляють до ТЦК, колегія суддів відхиляє, оскільки такі обставини не підтверджуються жодними доказами та є надуманими, на переконання суду сформовані захисником з метою допомогти водієві уникнути відповідальності.

При цьому суд керується тим, що в документах які надавались на підпис водієві на місці зупинки, останній не зазначав про провокацію та погрози ТЦК.

Сама по собі скарга на дії поліцейских, яку було надіслано стороною захисту Начальнику УПП в м. Києві ДПП, без надання результатів розгляду такої скарги не може слугувати доказом вчинення неправомірних дій з боку працівників поліції.

Доводи про неналежність доказу, а саме відеозапису, не знайшли свого підтвердження, оскільки належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню, та інших обставин, які мають значення для справи, у тому числі достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Оскільки відеозаписом, що міститься у матеріалах справи, та який був досліджений судом першої та апеляційної інстанції, підтверджені обставини відмови від проходження огляду, він не може бути визнаний неналежним доказом.

При цьому в апеляційній скарзі не оспорюються зафіксовані на відео обставини, які мали місце за участю ОСОБА_1 , а навпаки використовуються як доказ доводів апеляційної скарги.

Посилання апеляційної скарги на те, що ознаки наркотичного сп`яніння, які визначені у протоколі, не узгоджуються з матеріалами справи, не знайшли свого підтвердження. Так, з відеозапису вбачається, що працівниками поліції було повідомлено ОСОБА_1 , що в нього є ознаки наркотичного сп`яніння, на що останній пояснював, що їхав з роботи, дуже втомлений, знаходиться в стані депресії та хотів забрати друга.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані депресії та втомленості після роботи, не спростовує факту відмови від проходження огляду на наркотичне сп`яніння.

Посилання скаржника на те, що його не було відсторонено від керування транспортного засобу, не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки не впливає на доведеність його вини у вчиненні правопорушення, яке полягає у відмові від проходження огляду водієм, який керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння. Поза розумним сумнівом на відеозаписі зафіксована відмова водія пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, також з відеозапису чітко вбачається не чітка мова водія, тобто обґрунтовані припущення поліцейських про можливий стан наркотичного сп`яніння.

Також суд апеляційної інстанції враховує, що відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння, є грубим і досить поширеним правопорушенням. Дії вчинені ОСОБА_1 характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожнього руху та несуть загрозу для його учасників.

ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна. Водій має знати , що настає однакова відповідальність як за відмову від проходження огляду так і в разі, якщо такий огляд підтвердить стан сп`яніння, а тому посилання на те, що поліцейські спровокували відмову апеляційний суд не приймає, бо не знання водієм про відповідальність на переконання суду не може бути підставою для звільнення водія від такої відповідальності, відеозапис не містить доказів будь-якої провокації водія з боку поліцейських.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним, оскільки він відповідає обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова Солом`янського районного суду міста Києва від 15 серпня 2024 року залишається без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 15 серпня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,- залишити без задоволення.

Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 15 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Желепа