Справа № 199/8938/24
ПОСТАНОВА

іменем України

17 грудня 2024 року місто Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Дяченко І.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого фізичною особою-підприємцем « ОСОБА_2 », зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 156 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

02.12.2024 друге після дооформлення (згідно постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2024) на адресу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 019600 від 21.10.2024 відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 156 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 019600 від 21.10.2024, за ч. 4 ст. 156 КУпАП слідує, що ОСОБА_1 , який начебто притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 156 КУпАП, 21.10.2024 о 14:30 годині, знаходячись за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, 122-К здійснював реалізацію алкогольних напоїв, котрі не мали марок акцизного податку.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 4 ст. 156 КУпАП.

ОСОБА_1 до суду не з`явився, був сповіщений про дату, час і місце судового розгляду справи судовими смс-повістками від 02.12.2024 та від 10.12.2024, яку отримав 10.12.2024 о 14:58:58 годині, а також через офіційний веб-сайт судової влади, тобто судом прийнято вичерпні заходи для його повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і висловити своє відношення до складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Заяв чи клопотань від останнього про розгляд справи за його участю не надходило.

24.02.2022 Рада Суддів України відповідно до статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Положення про Раду суддів України, затвердженого Х позачерговим з`їздом суддів України 16.09.2010 (із подальшими змінами) прийняла рішення № 9 щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах припинення повноважень Вищої ради правосуддя та воєнних дій з боку російської федерації. Серед іншого, Рада Суддів України вирішила: Звернути увагу усіх судів України, що навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану робота судів не може бути припинена.

02.03.2022 Рада Суддів України надала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, у яких зазначила, що особливості роботи суду визначаються виходячи з поточної ситуації у відповідному регіоні, а при визначенні умов роботи суду у воєнний час необхідно керуватися реальними поточними обставинами, що склалася в регіоні.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту. В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N50966/99 від 14.10.2003).

За вказаних обставин, враховуючи реальні поточні обставини, що склалися у місті Дніпрі, а також те, що робота Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська не припинена, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що ОСОБА_1 не з`явилася в судове засідання, тобто добросовісно не виконав процесуальні обов`язки, вважаю можливим розгляд справи здійснювати у його відсутність.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Як слідує із змісту протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 156 КУпАП, ОСОБА_1 у вину ставиться здійснення реалізації алкогольної продукції, котрі не мали марок акцизного податку.

Частиною 1 статті 156 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за роздрібну або оптову торгівлю алкогольними напоями чи тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без марок акцизного податку чи з підробленими марками цього податку.

Відповідно до ч. 3 ст. 156 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за торгівлю пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння з рук, з лотків, у приміщеннях або на територіях, заборонених законом.

Диспозицією ч. 4 ст. 156 передбачена адміністративна відповідальність за дії, передбачені частиною першою чи третьою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі ж порушення.

При цьому, ст. 156 КУпАП за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст. 156 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Згідно ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (з змінами, внесеними згідно із Законом № 318-IX від 03.12.2019 в редакції Закону № 465-IX від 16.01.2020) імпорт, експорт алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності без наявності ліцензії. Оптова торгівля на території України алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюється за наявності у суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності ліцензії на оптову торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах. Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

При цьому, статтею першою вказаного Закону визначено, що: ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання (у тому числі іноземних суб`єктах господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування.

За приписами ст. 17 даного Закону у разі порушення вимог ст. 15 Закону посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством, а до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів.

Відповідно до ст. 55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми обов`язками в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання, в тому числі, є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Системне тлумачення вказаних вище норм Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів» та ГПК України дає підстави дійти висновку, що роздрібна або оптова торгівля алкогольними напоями чи тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах дозволяється лише суб`єкту господарювання і за наявності у суб`єкта господарювання ліцензії на таку торгівлю.

Тобто, суб`єктами правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 156 КУпАП можуть бути працівники торгівлі, громадського харчування та сфери послуг, громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності в цих галузях, а не будь-які інші особи.

Як доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 156 КУпАП, до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 019600 від 21.10.2024 долучено: довідку за результатами розгляду звернення працівника поліції від 23.10.2024; відомості працівника поліції (без дати); рапорт працівника поліції від 21.10.2024; протокол огляду від 21.10.2024.

З досліджених матеріалів справи встановлено, що стосовно ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення за те, що він начебто притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 156 КУпАП, та 21.10.2024 о 14:30 годині, знаходячись за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, 122-К здійснював реалізацію алкогольної продукції, котрі не мали марок акцизного податку, відповідальність за що передбачена ч. 4 ст. 156 КУпАП.

Зафіксовано, що свідків, потерпілих немає, правопорушенням матеріальну шкоду не заподіяно.

На переконання суду, фабула у протоколі, яка зазначена працівником поліції, не відображено якою саме нормою права (статтею закону) встановлюється заборона реалізації алкогольної продукції, не звернувши уваги й на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє посилання у протоколі на конкретизовані назви та вид вилучених товарів.

Відповідно до довідки за результатами розгляду звернення працівника поліції від 23.10.2024 у м. Дніпрі по Донецькому шосе, 122-К, 21.10.2024 був виявлений факт реалізації алкогольних напоїв, котрі не мають марок акцизного податку громадянином ОСОБА_1 .

Як слідує з відомостей працівника поліції (без дати) підстав для прийняття рішення про внесення відповідних відомостей до ЄРДР, не теперішній час не отримано. При цьому суд звертає увагу, за які саме відомості автор даного документу надає інформацію відсутні.

Згідно рапорту від 21.10.2024 у вказану дату о 14:43 годині на лінію 102 надійшло повідомлення про те, що в магазині без назви, розташованого за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, 122-К, виявлено незаконну торгівлю алкоголем без марок акцизного податку.

Відповідно до протоколу огляду від 21.10.2024, працівниками поліції за адресою: м.Дніпро, Донецьке шосе, 122-К, в приміщенні магазину-кафетерію, були оглянуті пластмасову пляшку об`ємом 5 л з рідиною прозорого кольору із запахом спирту, яка заповнена об`ємом близько 4 л, у якої відсутні марки акцизного податку.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Суд констатує, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу того, що ОСОБА_1 , дійсно здійснював торгівлю алкогольними напоями, котрі не мали марок акцизного податку, оскільки матеріалами справи не зафіксовано як факту продажу таких виробів так і факту отримання прибутку від їх продажу, а також відомості щодо виручки, одержаної від продажу предметів торгівлі, що є підтвердженням торгівлі, в матеріалах адміністративної справи відсутні.

З приводу протоколу огляду від 21.10.2024, який містить фіксацію виявлення та вилучення 21.10.2024 о 14:35 годині в приміщенні магазину-кафетерію без назви, що розташований за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, 122-К, алкогольних напоїв, що не містять марки акцизного податку, суд зауважує, що працівник поліції вилучивши дані предмети, повинен був довести, згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП, що ця продукція є саме алкогольним напоєм, чого в даній справі не зроблено, оскільки будь-якого експертного дослідження вилученої рідини не здійснювалося.

Крім того в матеріалах справи відсутня квитанція про прийняття вилучених речей у адміністративному правопорушенні напоїв, що дає підстави вважати про те, що така процесуальна дія як вилучення майна не була належним чином проведена та оформлена і даний доказ (вилучена продукція: рідина прозорого кольору із запахом спирту) є не належним.

Також суд звертає увагу й на тому, що уповноважена особа, яка складала протокол про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 156 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 , виконуючи вимоги ч. 4 ст. 156 КУпАП та ч. 2 ст. 251 КУпАП, повинен був долучити до справи доказ накладення ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 або ч. 3 ст. 156 КУпАП протягом року, як про це зазначено у диспозиції ч. 4 ст. 156 КУпАП, проте цього не зробив, формально зазначивши у протоколі про адміністративне правопорушення про факт, начебто, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 156 КУпАП, що не тільки суперечить диспозиції ч. 4 ст. 156 КУпАП, але і не підтверджено доказами у справі.

З вищенаведеного можна зробити висновок, що вказані обставини і відомості щодо фактичних обставин правопорушення, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 156 КУпАП, не знайшли свого підтвердження доказами по справі.

Суд констатує, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді; суд розглядає в межах обставин протоколу про адміністративне правопорушення, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Інших доказів вини ОСОБА_1 матеріали справи не містять, а протокол про адміністративне правопорушення, сам по собі, не може бути єдиною підставною для притягнення до адміністративної відповідальності та не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v.theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Відповідно до положень ст. 1 та ч. 1 ст. 2 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Презумпція невинуватості є конституційною гарантією, яка закріплена ст. 62 Основного Закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Отже, на переконання суду, не доведено поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 156 КУпАП, тоді як, відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку про відсутність поставленого у вину працівником поліції в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 156 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1) ч. 1 ст. 247, ст.ст. 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

На підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 156 КУпАП закрити, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Речові докази, згідно протоколу огляду від 21.10.2024, які зберігаються у ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області повернути за належністю власнику.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя: І.В. Дяченко

17.12.2024