Справа № 742/2850/24 Головуючий у 1 інстанції Циганко М. О.
Провадження № 33/4823/543/24
Категорія - ч.1 ст.184 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2024 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді Салая Г.А.,

захисника Вихора І.І. ( в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Чернігові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника Вихора І.І. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 травня 2024 року,

У С Т А Н О В И В:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працююча, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 ,

притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП та на неї накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп судового збору.

Місцевим судом установлено, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , 2009 року народження, ОСОБА_3 , 2011 року народження, а саме, з 30 січня 2024 року не піклується про малолітніх дітей, не приймає участі у їх навчанні, висловлюється в бік дітей нецензурною лайкою, та матеріально не забезпечує дітей, чим порушила вимоги ст.150 СК України, за що передбачена відповідальність згідно з ч.1 ст.184 КУпАП.

Не погодившись із рішенням суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду стосовно ОСОБА_1 скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Вважає, що висновки суду щодо не піклування ОСОБА_1 про своїх малолітніх дітей не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що після 30.01.2024 після чергової сварки з чоловіком ОСОБА_4 вона вимушено пішла жити до своїх батьків, оскільки чоловік вигнав її з квартири, що належить йому на праві власності, та намагалася підтримувати спілкування з дітьми, приходила до них з продуктами харчування. Зауважує, що ОСОБА_1 , усвідомлюючи свій обов`язок по матеріальному утриманню дітей, сплачує аліменти на дітей своєму чоловіку. Крім того, на думку захисту, постанова суду прийнята з порушенням ст. 38 КУпАП, адже дата адміністративного правопорушення установлена 30.01.2024.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_5 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити з викладених в ній підстав.

ОСОБА_1 у засідання апеляційного суду не з`явилася, судом була належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Вказане положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи. яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Дослідивши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, при обставинах, зазначених у постанові, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на досліджених судом першої інстанції доказах, які також були предметом перевірки апеляційного суду.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Так, адміністративна відповідальність за ч. 1 ст.184 КУпАП настає у разі саме ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст.184 КУпАП, є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.184 КУпАП, проявляється саме у невиконанні батьками або особами, які їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку потерпілого без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т. ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям); незабезпечення потерпілим безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Ухилення від виконання батьківських обов`язків може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція цієї норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст.12 Закону України Про охорону дитинства на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: 1. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. 2. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 3. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. 4. Батьки зобов`язані поважати дитину. 5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. 6. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. 7. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей являє собою бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі.

Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей.

Отже, апеляційний суд, дослідивши зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 588147 (а.с. 2), який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, у якому чітко вказано, що 30 січня 2024 року ОСОБА_1 не піклується про малолітніх дітей, не бере участі у їх навчанні, висловлюється в бік дітей нецензурною лайкою, матеріально не забезпечує дітей, дійшов висновку про те, що обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення викладені у протоколі про адміністративне правопорушення чітко та коректно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

З наявних у матеріалах справи пояснень дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , наданих суду першої інстанції, вбачається, що мати з ними не проживає, ними повністю піклується батько, який постійно згладжував конфлікти, що виникали між ними і матір`ю, а мати їх матеріально не забезпечувала і не забезпечує.(а.с. 7,8).

Тобто ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а саме, невиконання обов`язків чітко передбачених законодавством.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки сумнівів у їх достовірності чи порушень під час їх підготовки та збирання у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують те, що вказані у протоколі обставини

Доводи апелянта про те. що доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків у матеріалах справи немає, апеляційний суд такі відхиляє і вважає їх безпідставними з огляду на те, що сукупність доказів, які досліджені та перевірені апеляційним судом на предмет належності, достатності та допустимості свідчить про зворотнє.

Накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення не суперечить приписам ст. 33-35 КУпАП та даним про особу правопорушниці, визнається належним чином вмотивованим, справедливим. Тому притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності сприятиме досягненню основної мети - виховання правопорушниці у дусі додержання законів України.

Натомість, доводи захисту про те, що на час розгляду справи закінчились строки притягнення до адміністративної відповідальності, встановлені ст. 38 КУпАП є слушними.

Так, згідно зі ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

У відповідності до вимог п.7 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Зі змісту норм статей 247, 38 КУпАП закриття провадження можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; закінчення встановленого законом тримісячного строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення правопорушення (при триваючому правопорушенні не пізніш як через два місяці з дня його виявлення).

За змістом ч. 1 ст. 38 КУпАП закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення, спливу встановленого законом строку.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме протоколу серії ВАД № 588147 від 25.04.2024 року на момент розгляду справи строки, визначені ст. 38 КУпАП вже сплили.

Отже, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку з закінченням передбаченого ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 38, п. 7 ст. 247, 283 КУпАП апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Задовольнити частково апеляційну скаргу захисника Вихора І.І. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 травня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строку накладення стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяГ. А. Салай