Справа № 503/577/24
Провадження №3/503/586/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м. Кодима

Суддя Кодимського районного суду Одеської області Вороненко Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від відділу поліцейської діяльності №1 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 184 КУпАП,

встановив:

01 березня 2024 року складено протокол про адміністративне правопорушення Серії ВАД № 007441, згідно змісту якого ОСОБА_1 , будучи протягом року підданою адміністративному стягненню за ч.1 ст. 184 КУпАП, в порушення вимог ч.2 ст. 150 СК України не належним чином виконує свої батьківські обов`язки по забезпеченню необхідних умов для проживання, розвитку та виховання своєї малолітньої дитини дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки згідно акту обстеження від 15.02.2024 року за місцем мешкання розташованим за адресою: АДРЕСА_1 в будинку було брудно, живуть у господарському приміщенні, де в іншій кімнаті тримаються тварини, в кімнаті дитини темно, все розкидане, одяг, речі, одяг у дитини брудний, немає розвиваючих іграшок, продуктів харчування, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч.2 ст. 184 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , яка з`явилась разом із малолітньою дочкою ОСОБА_2 , свою вину не визнала зазначивши, що дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , але на другому поверсі житлового будинку, де є всі належні та необхідні умови для проживання, зокрема дитини, в свою чергу у змісті акту складеного комісією йдеться про господарську будівлю, в якій проживають працівники наймані для виконання робіт по господарству, де зберігається одна з трьох наявних у господарства дитячих краваток, як у коморі або сараї, але вона з дитиною там ніколи не проживала. На підтвердження зазначеного надала і просила долучити до матеріалів справи відеозаписи зняті нею з використанням смартфону на яких зафіксовані дійсні умови проживання. При цьому, відзначила, що повідомляла членам комісії зазначене та запрошувала їх оглянути дійсне приміщення її проживання з дитиною, але вони ігнорували зазначене та вели себе упереджено і нечемно. У зв`язку з чим та на знак своєї незгоди вона відмовилась підписувати як акт обстеження умов проживання так і складений у відношенні неї протокол про адміністративне правопорушення.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю суд встановив наступне.

Постановою Кодимського районного суду Одеської області від 12.06.2023 року у справі № 503/653/23, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення 10.05.2023 року правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП із застосуванням до неї адміністративного стягнення у виді попередження. При цьому, у змісті згаданої постанови судом було відзначено, що ОСОБА_1 протягом судового розгляду заперечувала вчинення того правопорушення, оскільки проживає з дитиною в іншому приміщенні, де належні умови проживання, але до наступного судового засідання так і не надала суду обіцяний відеозапис на підтвердження своїх заперечень щодо дійсних умов її проживання разом із дитиною.

Відповідно до ч.1-3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частиною 2 ст. 184 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за повторне протягом року після накладення адміністративного стягнення вчинення тих самих дій, що передбачені частиною першою цієї статті. При цьому, ч.1 ст. 184 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (стаття 9 КУпАП).

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Крім іншого, ці дані встановлюються поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Зазначенні у змісті протоколу про адміністративне правопорушення Серії ВАД № 007441 від 01.03.2024 року (а.с.2) обставини того, що в приміщенні за місцем проживання ОСОБА_1 разом із малолітньою дитиною дочкою ОСОБА_2 «в будинку було брудно, живуть у господарському приміщенні, де в іншій кімнаті тримаються тварини, в кімнаті дитини темно, все розкидане, одяг, речі, одяг у дитини брудний, немає розвиваючих іграшок, продуктів харчування» підлягають доказуванню належними і достовірними доказами як підтвердження дійсного існування неналежного забезпечення необхідних умов для проживання дитини та як наслідок вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 184 КУпАП, за умов його вчинення повторно протягом року після притягнення до відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП.

У графі «Умови проживання» в акті обстеження умов проживання від 15.02.2024 року (а.с.3) зазначено, що «незадовільні. Санітарно-гігієнічний стан помешкання не відповідає нормі. В кімнаті брудно, розкидані речі, відсутня постільна білизна»; у графі «Для виховання та розвитку дитини створені такі умови» акту зазначено, що «умов для виховання та розвитку дитини не створено», а у графі акту зазначено, що «дитина разом з матір`ю мешкає в господарському приміщенні, де відсутні необхідні умови для проживання та виховання дитини. Санітарно-гігієнічний стан помешкання не відповідає нормі, в кімнаті брудно, темно, немає ладу в речах. Зі слів матері, вона з дитиною не проживає в цьому приміщенні».

Також до протоколу про адміністративне правопорушення додано фототаблицю з фотознімками на яких зафіксовано зовнішній вигляд обстеженої комісією будівлі, яка зовні має в одній своїй частині вікна без шибок, а в іншій частині вікно затягнуте плівкою. В середині дана будівля розділена на дві частини, в одній з них знаходиться господарське обладнання та утримуються світськи тварини (три кози), а в іншій частині знаходиться ліжко, дитяче ліжко, шафа стілець, стіл, грубка опалення в стані, який потребує ремонту, при цьому у самому приміщенні безлад внаслідок хаотично розкиданих речей, не прибрана підлога, а на столі наявний немитий посуд із залишками їжі.

Крім того, до матеріалів справи також додано рапорт старшого інспектора СЮП майора ОСОБА_3 (а.с.12), в якому відзначено, що в ході огляду було встановлено незадовільні умови проживання малолітньої дочки ОСОБА_2 , а мати ОСОБА_1 відмовилась надавати будь-які пояснення.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи, суд не має права у будь-який спосіб конкретизувати пред`явлене посадовою особою адміністративне обвинувачення та його змінювати, оскільки це суперечить загальним засадам судочинства, які передбачені ст. 129 Конституції України.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що оцінюючи докази, суд повинен керуватися принципом доведення "поза розумним сумнівом", який сформульований в рішенні від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення даного принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282) у відповідності до якого, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою.

За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

В свою чергу ОСОБА_1 суду були надані докази на спростування обставин викладених у пред`явленому їй адміністративному обвинувачені викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення Серії ВАД № 007441 від 01.03.2024 року (а.с.2) та на підтвердження зазначених нею в судовому засіданні усних пояснень про те, що у дійсності вона проживає на другому поверсі іншого житлового будинку розташованого на тій території, де є всі належні та необхідні умови для проживання, зокрема дитини, а саме відеозаписи: «video-7f09cff46cba774a417933c9664cf93d-V.mp4», «video-9abaf82de7cc8697146b90584ad266cf-V.mp4», «video-296f51352720e2b8aeec568c99ef7879-V.mp4», «video-8227bacb0ab2ae953678cf3e37063fc8-V.mp4» та «video-ef0a163504aad4a2a4cdc62677e4b2a8-V.mp4».

На зазначених відеоматеріалах, які були дослідженні під час судового розгляду шляхом їх демонстрації, зафіксовано перебування малолітньої ОСОБА_2 (яка була присутня на судовому засіданні, що дозволило ідентифікувати її як саме ту дитину, яка зафіксована на наданих суду відеозаписах) у житловій світлій кімнаті із сучасним ремонтом, в якій наявні двомісне ліжко, диван, дитяче ліжко, шафа, комод, журнальний столик, стілець, телевізор, килимок, дитячий стільчик, дитячі іграшки (великі м`які «ведмідь», «заєць» і малі пластмасові насипом).

Згідно ст. 9, 245, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Зокрема відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп /2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЄСПЛ у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Також слід зазначити, що згідно положень КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, доповнювати його чи уточнювати.

Вказані вимоги закону також узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії», рішення від 30.05.2013 року та «Карелін проти Росії», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Таким чином стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що під час доведення винуватості особи не має залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для її виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Виходячи з положень ст. 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Водночас суд відзначає, що за умов того, що ОСОБА_1 заперечувала обставини неналежного виконання нею батьківських обов`язків ще під час розгляду судом у відношенні неї справи № 503/653/23 за ч.1 ст. 184 КУпАП та згідно змісту акту обстеження умов проживання (а.с.3) посилалась на ці заперечення при складенні акту обстеження умов її проживання, який став підставою оформлення у відношенні неї матеріалів даної справи за ч.2 ст. 184 КУпАП, то суд вважає, що при проведенні комісією, до складу якої входив працівник поліції, обстеження умов проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, існувала об`єктивна необхідність у здійсненні безперервного відеозапису як єдиного об`єктивного, достовірного і неупередженого доказу фіксації дійсних умов проживання, який би забезпечив фіксацію не лише зовнішнього виду приміщення, а також і змісту сказаного учасниками під час проведення відповідного обстеження.

При цьому, інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18.12.2018 року, передбачає можливість застосування працівниками поліції під час здійснення своїх повноважень портативних відеореєстраторів (нагрудних камер).

Відеозапису ходу обстеження до матеріалів справи при їх оформленні не було додано, як і відомостей про те, останній здійснювався окрім фотозйомки, а надані суду захистом відеозаписи ставлять під сумнів правильність тверджень сторони обвинувачення, при цьому докази обвинувачення не спростовують доводів захисту внаслідок своєї не переконливості.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Ураховуючи зазначене вище матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять обсягу належних, допустимих і достатніх доказів, на підставі яких суд мав би можливість дійти до неспростовного висновку про наявність в діянні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу пред`явленого правопорушення. У зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю внаслідок відсутності доказів (недоведеності) винуватості особи.

Керуючись ст. 184, 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП,

постановив:

Закрити провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 184 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду, через Кодимський районний суд Одеської області, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Д.В. Вороненко