ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/8582/23

Пров. №3/766/925/24

12.01.2024

Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Черниш О.Л., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1

встановила:

До Херсонського міського суду Херсонської області із Управління патрульної поліції в Херсонській області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 519010 за ч.2 ст.126 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Згідно змісту протоколу суть правопорушення полягає в наступному: «05.10.2023 о 17:38 у м. Херсоні просп. 200-річчя Херсона, 9 водій гр. Дікур керував транспортним засобом Yamaha без посвідчення водія, не маючи відповідної категорії на право керування, тобто не маючи права керування певним транспортним засобом».

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином- шляхом направлення СМС-повідомлення.

Відповідно до приписів ч.2 ст.268 КУпАП участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, при розгляді справ про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.126 КУпАп не є обов`язковою.

Суддя вирішила розглядати справу про адміністративне правопорушення без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за наявними у справі документами.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення суддя дійшла наступного.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний серед іншого з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно вимог ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідивши наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган(посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки(відеозапису), яка використовується при нагляді за використанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожньому руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей, а також іншими документами

Частина друга ст.126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в абзаці третьому пункту 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст.126 КУпАП (абзац четвертий п.27 того ж Пленуму) не має значення протягом якого часу особа керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

В п.38 постанови від 20 лютого 2019 року по справі №404/4467/16-а(2-іс/811/17), провадження № К/9901/21130/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі.

Виходячи з наведеного знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), не є доказом вчинення останнього адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

Згідно змісту протоколу про адміністративне правопорушення місцем складання протоколу та місцем вчинення адміністративного правопорушення є одна і та ж адреса- м. Херсон, проспект 200-річчя Херсона, 9.

Згідно рапорту поліцейського інспектора взводу №2 роти №4 батальйону УПП в Херсонській області ДПП старшого лейтенанта поліції Руслана Панащука «05.10.2023 близько 17 год. 38 хвилин під час несення служби екіпажем «Веха-401 за адресою: м. Херсон, проспект 200-річчя Херсона, 9, в ході вільного патрулювання, згідно ст.35 Закону України «Про національну поліцію» зупинили транспортний засіб Yamaha без номерів під керуванням ОСОБА_1 ».

Проте, згідно доданих до матеріалів справи відеозапису ( диск з написом ОСОБА_1 519010, 05.10.2023) від 05.10.2023 з бодікамери 519010 патрульних поліцейських, відеозапис розпочинається о 17:45:25, і ніякого руху та зупинки транспортного засобу не відбувається, тоді як у рапорті зазначається, що транспортний засіб Yamaha був зупинений, а в протоколі зазначається, що в цей час ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

При цьому відеозаписами з нагрудної камери патрульних поліцейських взагалі не було зафіксовано момент керування транспортним засобом, відеозаписи не відображають ані момент руху транспортного засобу невідомо ким Yamaha, ані його зупинки працівниками патрульної поліції. Згідно відеозапису немає пояснень поліцейських щодо причини зупинки транспортного запису. З початком відеозапису звучить «Рома їхав на мопеді, хто буде крайній». Далі йде розмова про якісь «предупреждєнія».

Таким чином, матеріали справи не доводять, що 5 жовтня 2023 року о 17 год. 38 хв ОСОБА_1 керував транспортним засобом Yamaha.

Згідно зі ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ "Надточій проти України" (рішення від 15.05.2008 року, заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Частина 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення". Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції "кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку". А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Отже, в розумінні наведеного Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У відповідності до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів, докази можуть «випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення у справі «Коробов проти України»).

Вищевикладене свідчить про те, що Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Склад адміністративного правопорушення це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування щодо неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.

Оскільки матеріали справи не містять доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 05 жовтня 2023 року, то відсутня об`єктивна сторона правопорушення, а відповідно і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 245, 252, 280, п.1 ч.1 ст.247, Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

постановила:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.126 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 (десяти днів з дня винесення постанови.

У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

СуддяО. Л. Черниш