Справа 729/1031/24
3/729/582/24 р.

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2024 р. суддя Бобровицького районного суду Чернігівської області Булига Н.О., за участю секретаря Романченко С. С., розглянувши в приміщенні Бобровицького районного суду адміністративні матеріали, які надійшли з ВП №2 (м. Бобровиця) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, за ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

19.05.2024 року о 10 год. 16 хв. ОСОБА_1 в м. Бобровиця по вул. Незалежності, 28 А керував електроскутером «SKYBIKE - PICNIC» без н/з, в стані алкогольного сп"яніння, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку із застосуванням газоаналізатора «Алкофор 505 № 06117». Результат тесту становить 0,929 проміле.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося з відміткою про відмову адресата від отримання повістки. У силу вимог статті 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення може бути розглянута під час відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи. З протоколу про адміністративне правопорушення видно, що ОСОБА_1 було повідомлено про те, що розгляд адміністративної справи відбудеться за викликом у Бобровицькому районному суді.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року, у справі «Смірнов проти України» зазначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Після надходження адмінпротоколу до Бобровицького районного суду Чернігівської області, судом було вжито заходи для виклику ОСОБА_1 для розгляду адміністративного протоколу, проте останній відмовися отримати судову повістку за місцем свого проживання і таку його поведінку суд розцінює як зловживання своїми правами та вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутність.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд встановив таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 245 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення визначає своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до абзацу другого частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частиною першою ст.130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.9 а Правил дорожнього руху, водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується даними протоколу про адміністративні правопорушення серії ААД № 253462 від 19.05.2024 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого результат складає 0,929 % та з яким ОСОБА_1 погодився, розпискою про відсторонення від керування транспортним засобом ОСОБА_1 , відеозаписом правопорушення, що міститься на доданому до адміністративного матеріалу CD диску та довідкою про неотримання ОСОБА_1 посвідчення водія.

Зокрема, із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та при зупинці і спілкуванні з поліцейським повідомив, що напередодні вживав спиртні напої та погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Відповідно до ч. 12 ст. 121 КУпАП під транспортними засобами у статтях 121-126, 127-1- 128-1, частинах першій і другій статті 129, статтях 132-1,133-1,133-2,139 і 140 слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби. Таким чином, визначення транспортного засобу для цілей застосування ст. 130 КУпАП, вказаний нормативний акт не містить, а тому для вказаних цілей слід керуватися Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 N 1306 (далі Правила).

Відповідно до п. п. 1.10 Правил, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Термін охоплює всі види транспортних засобів, що можуть рухатися по дорогах загального користування. Таким чином, під загальне визначення транспортного засобу підпадають усі без винятку пристрої призначені для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, зокрема велосипеди, гужові візки, мопеди, тощо.

При цьому, транспортні засоби поділяються на види:

- велосипед - транспортний засіб, крім крісел колісних, що приводиться в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому;

- механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт;

- мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт;

- мотоцикл - двоколісний механічний транспортний засіб з боковим причепом або без нього, що має двигун з робочим об`ємом 50 куб.см і більше. До мотоциклів прирівнюються моторолери, мотоколяски, триколісні та інші механічні транспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кг;

- причіп - транспортний засіб, призначений для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом. До цього виду транспортних засобів належать також напівпричепи і причепи-розпуски;

- рейковий транспортний засіб - трамвай та платформи із спеціальним обладнанням, що рухаються трамвайними коліями. Усі інші транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі, вважаються нерейковими.

Тобто вказаний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.

Транспортні засоби поділяються на механічні та немеханічні. До механічних транспортних засобів відносяться ті, що приводяться в рух за допомогою двигуна або електродвигуна потужністю понад 3 кВт (приблизно 4 к.с.).

До немеханічних транспортних засобів належать деякі види мопедів з електродвигуном до 3 кВт.

Пунктом 2.13 Правил дорожнього руху України (зі змінами) визначено, що мопеди, моторолери, скутери та інші транспортні засоби відносяться до певної категорії. Транспортні засоби належать до таких категорій, зокрема, А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт.

З огляду на наведене транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна перевищує встановлену вказаним визначенням межу. Водночас для транспортних засобів з двигуном внутрішнього згоряння жодних обмежень щодо технічних характеристик останнього відповідною правовою нормою не передбачено.

Таким чином, будь-який транспортний засіб, що приводиться у рух за допомогою двигуна, незалежно від його робочого об`єму належить до механічних транспортних засобів.

Такі висновки містяться в постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року (справа № 278/3362/15-к).

З огляду на технічні параметри електроскутера «SKYBIKE - PICNIC», які зазначив ОСОБА_1 працівникам поліції, що зафіксовано на відеозаписі, такий має потужність двигуна 500 Вт, що відноситься до ознак мопеду, та відносить електроскутер до транспортних засобів.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 використовував електроскутер, як транспортний засіб для перевезення пасажира, тому повинен був керувати транспортним засобом, рухаючись дорогами загального користування, з додержанням вимог ПДР України.

Перебуваючи на проїзній частині особа, відповідно до ПДР є учасником дорожнього руху і тому у відповідності до п. 1.3 -1.5 ПДР зобов`язана неухильно виконувати вимоги цих Правил, розраховувати на те, що інші учасники виконують ці Правила, а їх дії або бездіяльність не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що у справі зібрано достатньо доказів на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 пункту п. 2.9 а Правил дорожнього руху та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

Диспозиція ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування будь-якими транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння і не містить норм, які б визначали певний вид транспортного засобу, керування яким може утворювати склад зазначеного адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, з огляду на те, що ОСОБА_1 не має посвідчення водія відповідної категорії, тобто не є водієм, і йому, виходячи з положень санкції ч.1 ст.130 КУпАП, не може бути застосовано стягнення з позбавленням права керування транспортними засобами, суд вважає за доцільне призначити йому стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно зі ст.40-1 КУпАП, у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір.

Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до ЗУ «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення особами, стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 605,60 гривень судового збору на користь держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому копії постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, тобто 34 000 грн.

Постанова протягом десяти днів з дня винесення може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Бобровицький районний суд Чернігівської області.

Суддя