Провадження № 3/127/3830/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2024 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Романчук Р.В., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли з Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованої як фізична особа - підприємець, розлученої, яка має двох неповнолітніх дітей, до адміністративної відповідальності не притягувалася,

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 24.04.2024 близько 20 год. 40 хв. по АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство економічного характеру (не впускала додому) відносно чоловіка ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає, домашнього насильства не вчиняла. Вважає протокол складений відносно неї безпідставним, необгрунтованим, а обставини викладені в ньому таким, що не відповідають дійсності. Вона зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею проживають її мати - ОСОБА_3 та неповнолітні діти. Квартира, в яку вона ніби не впускала ОСОБА_2 , належить їй на праві приватної власності. ОСОБА_2 в даній квартирі не зареєстрований та з лютого 2024 року з нею не проживає. 19.02.2024 нею подано позов про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.05.2024, шлюб між нею та ОСОБА_2 розірваний. Після розлучення стосунки між нею та колишнім чоловіком ускладнилися. ОСОБА_2 постійно провокує конфліктні ситуації та вчиняє з нею сварки. 24.04.2024 вона перебувала вдома та прийшов ОСОБА_2 зазначивши, що хоче забрати свої речі. Вона не заперечувала та ніхто йому не заважав. До того він також постійно приходив, вивозив речі, вів себе неадекватно, лякав своєю поведінкою дітей. Вважає, що ОСОБА_2 умисно та штучно створює конфліктні ситуації та заявляючи, що вона перешкоджає йому бачитись з дитиною, щоб її скомпроментувати, оскільки хоче в подальшому звернутися до суду з метою визначення місця проживання дитини з батьком.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Пунько І.В. в судовому засіданні заявила клопотання про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 , оскільки матеріали справи не містять інформації стосовно того, в чому саме проявлялось вчинене відносно ОСОБА_2 економічне насильство. Доказів завдання чи можливості завдання такої шкоди потерпілому матеріали справи також не містять. Так, з протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та інші події вбачається, що «потерпілий» зазначив про те, що «не пускала мене до квартири де ми проживали», «з дружиною ми на стадії розлучення». Однак, в лютому 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проживали разом, що відповідно й підтвердив в протоколі сам ОСОБА_2 . Також, квартира в яку не пускала його ОСОБА_1 , належить на праві особистої власності ОСОБА_1 , що спростовує факт здійснення до ОСОБА_2 економічного насильства. Окрім того, з протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та з пояснень вбачається, що ОСОБА_2 проживає за адресою « АДРЕСА_2 », що відповідно спростовує факт вчинення відносно останнього економічного насильства, адже він підтвердив, що проживає в іншому місці. Згідно пояснень ОСОБА_2 останній акцентував увагу саме на нібито наявності конфлікту щодо побачень з дітьми та вказував на те, що буде звертатись до суду з приводу визначення місця проживання дітей. При цьому сам по собі факт сварки між колишнім подружжям, не може свідчити про домашнє насильство з боку ОСОБА_1 . Наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у діях ОСОБА_1 не доведено, а конфлікт між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не підпадає під ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Враховуючи вищезазначене та відсутність доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у відповідності до ст. 247 КУпАП справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 є його колишньою дружиною. Вони розлучились в травні 2024 року. Так, 24.04.2024, коли вони були ще одружені, ОСОБА_1 змінила замки та не впускала його до квартири в якій він робив ремонт, купував всі меблі та техніку, тривалий час проживав з дружиною та дітьми. ОСОБА_1 неодноразово вчиняє відносно нього такі дії, не впускає в квартиру та вчиняє з ним сварки. Окрім того, його колишня дружина не дає йому бачитись з дитиною. Він змушений був шукати собі інше житло, де б міг проживати з дочкою, яка виявила бажання проживати з ним. 24.04.2024 близько 20 год. 40 хв. він прийшов до квартири по АДРЕСА_1 , щоб забрати свої речі, однак замок був змінений, його дружина не впускала до квартири. Щоб забрати свої речі він був змушений викликати працівників поліції, і в їх присутності забирати власні речі. Дочка плакала в своїй кімнаті, була злякана, оскільки вона виявила бажання проживати з ним, тому він взяв свої та дитячі речі та пішов проживати в іншому житлі. Дана подія завдала йому, а також дітям, психологічної шкоди. Просив притягнути ОСОБА_1 до відповідальності.

Представник потерпілого ОСОБА_2 - адвокат Ткачук В.В. просила притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що ОСОБА_1 є її дочкою. Вона проживає разом із дочкою, її чоловіком та дітьми. Між дочкою і зятем часто виникали сварки, він її ображав. Оскільки дверний замок зламався, то 24.04.2024 вони його замінили. Вечором прийшов ОСОБА_2 , стукав у двері, однак вони не відкривали, тому що він вчиняє сварки. Він викликав поліцію і забрав свої та дитячі речі, його дочка пішла з ним. До цього ОСОБА_2 приходив та ночував у квартирі, перевозив свої речі, на той час у квартирі вже залишалась мало його речей, які вони склали у пакети та відали йому.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_3 , врахувавши доводи захисників, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на державний або громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законодавством передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з положеннями ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд зазначає, що адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

При цьому суд зазначає, що економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Дослідивши обставини справи та наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_1 підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення від 24.04.2024 серії ВАД № 308809, письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 24.04.2024, протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 24.04.2024, поясненнями наданими в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, суд враховує положення ст. ст. 23, 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно до яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Разом з тим, відповідно до ст. 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Обставин, які пом`якшують відповідальність, та обставин, що обтяжують відповідальність, судом не встановлено.

При цьому суд враховує характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушниці, яка до адміністративної відповідальності не притягувалася, ступінь її вини, майновий стан.

За наведених вище обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 слід визнати винуватою у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та звільнити від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення і обмежитись усним зауваженням.

На думку суду, застосування усного зауваження буде достатнім для досягнення визначеної ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення мети - виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

З положень ч. 2 ст. 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення слідує, що при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття справи, тому провадження у справі слід закрити.

Відповідно до ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, з особи, на яку накладено стягнення, стягується судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки в даному випадку, особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, звільняється від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю вчиненого нею адміністративного правопорушення, тому судовий збір не стягується.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 221, 276, 279, 280, 283-291 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винуватою ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення і обмежитись усним зауваженням.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Скаргу на постанову може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Суддя