Провадження №33/812/191/24 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у першій інстанції Гаврасієнко В. О.
Доповідач апеляційного суду Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

І М Е НЕ М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

в складі: головуючого- судді Ямкової О. О.

за участю: секретаря Біляєвої В. М.

особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 о.

захисника Попова О. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 о. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Заводського районного суду міста Миколаєва від 29 вересня 2023 року, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн із позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду, 29 вересня 2022 року о 5 годині 40 хвилині у місті Миколаєві на вулиці Генерала Карпенка, 20 водій ОСОБА_1 о., керував транспортним засобом ВАЗ2101, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини роту, різке почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України, та що зафіксовано за допомогою відеозапису.

ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Не погодившись із постановою суду від 29 вересня 2023 року особа, на яку накладене адміністративне стягнення, ОСОБА_1 о. 22 березня 2024 року подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Заводського районного суду міста Миколаєва від 29 вересня 2023 року та провадження у справі закрити.

Разом з тим клопотав про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що був позбавлений можливості своєчасно подати апеляційну скаргу, так як до суду першої інстанції не викликався, справа розглянута за його відсутності, і про наявність цієї постанови йому стало відомо лише 26 лютого 2024 року від виконавчої служби. Після чого він звернувся до суду для ознайомлення з матеріалами справи, до яких йому надали доступ лише 14 березня 2024 року та вже 22 березня 2024 року він підготував та подав апеляційну скаргу із клопотанням про поновлення строку.

Перевіривши доводи, викладені в клопотанні, заслухавши апелянта ОСОБА_1 о та його захисника Попова О. В. на підтримку клопотання про поновлення строку, вивчивши матеріали справи приходжу до наступного висновку.

Згідно до положень частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Чинні норми КУпАП в частині права на оскарження постанови судді місцевого суду є гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників судового розгляду і за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, визначають порядок реалізації цього права, його законну мету.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Так, ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть перешкоджати реалізації цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Крім того 20 вересня 2022 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Завалій та інші проти України», у якому з огляду на свою практику у справах «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 3 квітня 2008 року) та «Устименко проти України» (заява № 32053/13 від 29 жовтня 2015 року) констатував порушення Україною, в тому числі і щодо самої особи, яка звернулася за пунктом 1 статті 6 Конвенції, порушення принципу юридичної визначеності (пункти 6, 7 рішення).

ЄСПЛ вказав на те, що суди у справах заявників, порушуючи принцип юридичної визначеності, приймали до розгляду за відсутності достатніх підстав і задовольняли скарги, подані поза межами встановленого законодавством десятиденного строку для апеляційного оскарження.

У рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Тому, в розумінні положень статті 294 КУпАП, строк передбачений на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства з розгляду справ про адміністративні правопорушення та своєчасного виконання ними передбачених КУпАП певних процесуальних дій. Інститут строків в процесі розгляду таких справ сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого учасник справи може оскаржити рішення про накладення на нього адміністративного стягнення; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду в порядку апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції, постанова набирає чинності та пред`являється державою в особі її компетентних органів до виконання. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Сам строк звернення до апеляційного суду - це проміжок часу з дня винесення судом першої інстанції постанови у справі про адміністративні правопорушення, протягом якого особа має право звернутися до суду з апеляційною скаргою. Початок перебігу строку звернення до суду починається з дня винесення судом першої інстанції відповідної постанови.

За таких обставин поважними причинами пропуску цього строку можуть бути визнаними лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до апеляційного суду зі скаргою починається від дня винесення постанови суду першої інстанції, а його пропуск з доведення цією особою обставин поважності його пропуску, тобто обставин незнання особи про складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення та як наслідок цих обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В цьому разі порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Розумні строки в судочинстві з розгляду справ про адміністративні правопорушення - це найкоротші за конкретних обставин строки, протягом яких правопорушник чи його захисник повинні вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Поважними причинами пропуску процесуального строку є причини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне оскарження постанови суду першої інстанції, та підтверджені належними і допустимими доказами. Тому саме незнання про порушення своїх прав через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Згідно до матеріалів провадження, що надійшли до апеляційного суду, судове рішення про притягнення водія ОСОБА_1 о. до адміністративної відповідальності постановлено 29 вересня 2023 року, в день коли відбулося судове засідання без його участі. У змісті постанови суд послався на те, що ОСОБА_1 о повідомлявся про слухання справи, але будучи обізнаним про складення відносно нього матеріалів про адміністративне правопорушення, до суду не з`явився (а.с.13-14).

21 листопада 2023 року постанова суду направлена до Єдиного державного реєстру судових рішень, де опублікована в загальному доступі 23 листопада 2023 року.

Апеляційна скарга подана ОСОБА_1 лише 22 березня 2024 року. Тобто, поза межами строку встановленого статтею 294 КУпАП.

За такого, оцінюючи обставини звернення ОСОБА_1 о. з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2023 року з урахуванням наведених вище висновків ЄСПЛ, а також положень статті 294 КУпАП, апеляційний суд враховує, що вказаною нормою встановлюються строки звернення до апеляційного суду в порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого перегляду судового рішення у справах про адміністративні правопорушення, зокрема поновлення порушених прав заявника, який повинен діяти добросовісно. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду з апеляційною скаргою за захистом свого права протягом 10 днів з дня винесення судом першої інстанції відповідної постанови) та метою звернення до суду.

З доданої до матеріалів справи відеозапису самої події вбачається, що ОСОБА_1 під час складення відносно нього протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену частиною 1 статті 130 КУпАП, повідомив поліцейському адресу свого проживання, зокрема місце свого мешкання у квартирі за АДРЕСА_2 , а також чітко назвав свій номер телефону для можливості його повідомлення про дату слухання справи у суді, що і зафіксовано поліцейським при складанні протоколу про адміністративну відповідальність (а.с.1, 5).

У подальшому, ОСОБА_1 за вказаною адресою надсилалися судові повідомлення, які не вручені, у зв`язку з його відсутністю за адресою зазначеного ним місця проживання (а.с.12), а також він повідомлений судом за названим ним номером телефону (а.с.9-11).

Таким чином судом першої інстанції протягом одного року прийняті усі заходи до належного повідомлення ОСОБА_1 о. про дати та час слухання справи про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, посилаючись про необізнаність щодо територіального знаходження суду, до якого направлені матеріали у справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 о. зазначив, що звертався до Миколаївського районного суду Миколаївської області, про який нібито є посилання у протоколі. Але у самому протоколі немає вказівки на можливий район судового розгляду справи, так як є лише посилання на те, що розгляд справи відбудеться у миколаївському суді (а.с.1).

В той же час ОСОБА_1 о., на підтвердження своєї добросовісної поведінки, до скарги не додані копії будь-яких поданих ним заяв, які нібито він подавав до одного із районних судів Миколаївської області у пошуках розгляду своєї справи, зокрема, з огляду знаходження справи на розгляді у суді протягом року. Не надано таких доказів і до суду апеляційної інстанції.

При тому до справи додана лише його заява від 26 лютого 2024 року, що подана ним до Заводського районного суду міста Миколаєва з вимогою надати для ознайомлення матеріали справи про адміністративне правопорушення.

У змісті заяви міститься посилання на номер справи, яка розглянута судом із ухвалення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 130 КУпАП, що опублікована в Єдиному державному реєстрі судових рішень 23 листопада 2023 року в загальному доступі для ознайомлення.

За наведених обставин посилання ОСОБА_1 на свою необізнаність у складенні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП, за наслідками розгляду якого винесена постанова суду від 29 вересня 2023 року, виглядає досить сумнівним.

Тому, враховуючи перебування постанови суду від 29 вересня 2023 року в Єдиному реєстрі судових рішень з 23 листопада 2023 року та посилання особи на номер справи, у якій винесена ця постанова, при подачі 26 лютого 2024 року заяви до районного суду, наведена ОСОБА_1 о. обставина про дату обізнаності особи щодо ухваленого відносно неї судового рішення, якою на його думку є дата ознайомлення з матеріалами справи - 14 березня 2024 року, не може бути розцінена судом як причина, яка унеможливила або ускладнила можливість вчинення процесуальної дії на своєчасну подачу апеляційної скарги, хоча б після звернення до суду.

В той же час апеляційна скарга подана ОСОБА_1 о. лише 22 березня 2024 року, а його доводи про дату ознайомлення з матеріалами справи 14 березня 2024 року, як початок відліку строку на апеляційне оскарження, є такими, що суперечать положенням статті 294 КУпАП, оскільки датою початку такого строку є дата винесення постанови судом.

Крім того обізнаність ОСОБА_1 о про складання відносно нього протоколу про адміністративну відповідальність ще 29 вересня 2022 року, копію якого йому було видано, зокрема із зазначенням ним неправильної адреси та номеру телефону, свідчить про те, що дії особи з початку оформлення відносно неї матеріалів про адміністративне правопорушення не мали добросовісного характеру та були направлені виключно на зволікання розгляду справи.

За наведених обставин та аналізуючи норми процесуального права, які регулюють вирішення питання про поновлення строку на право апеляційного оскарження постанови суду, апеляційний суд вважає, що апелянтом пропущений десятиденний строк, передбачений на оскарження постанови в справах про адміністративні правопорушення, а наведені ним причин, які перешкодили йому в передбачений законом строк подати апеляційну скаргу не є поважними, оскільки ним подана апеляційна скарга невчасно без об`єктивних на то причин.

За таких обставин вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови суду апелянтом був пропущений без поважних причин, а тому поновленню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КУпАП

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Заводського районного суду міста Миколаєва від 29 вересня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частино 1 статті 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу з додатками невідкладно повернути - ОСОБА_1 о..

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча О. О. Ямкова