Номер провадження3/205/5207/24
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду міста Дніпропетровська Таус М.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Дніпровського районного управління поліції №1 ГУНП в Дніпропетровській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 126 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

27.10.2024 року о 22-30 год. ОСОБА_1 повторно, протягом року, керував транспортним засобом ЗАЗ 1102, державний номерний знак НОМЕР_2 , не маючи права керування транспортним засобом, чим скоїв правопорушення передбачене ч.5 ст.126 КУпАП.

ОСОБА_1 будучи своєчасно сповіщеним про місце і час судового розгляду справи, до суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надавав.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 який знав, що справа розглядатиметься Ленінським районним судом м.Дніпропетровська, однак своїм обов`язком явки до суду за викликом знехтував та правом надати пояснення з приводу обставин, викладених в протоколі, не скористався.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасникам справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Суд дослідив матеріали справи, прийшов до наступного.

Національним законодавством, а саме КпАП України не визначена підвідомчість справ про адміністративні правопорушення передбачені ст. 126 ч.5 КпАП України, але суд виходить з наступного.

За змістом ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, а юрисдикція їх поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, ключову роль у забезпеченні ефективного захисту прав і свобод громадян на національному рівні відведено саме судам.

Європейський суд з прав людини приділяє особливу увагу дотриманню аналізованих принципів як невід`ємної складової права на справедливий суд, практичне застосування яких відбувається при досліджені доказів та оскарженні невмотивованих рішень суду.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить норми, яка б визначала підвідомчість справ про адміністративне правопорушення передбачене ст. 126 ч.5 КпАП України, тому суд вважає, що у даному випадку необхідно застосувати норми ст. 124 Конституції України у зв`язку з чим вважає за можливе розглянути справу по суті.

За ч.5 ст.126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті. Відповідно ч.4 ст.126 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, повністю підтверджується дослідженими письмовими доказами: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №297197 від 27.10.2024 року, рапортом СВП ВРП ДРУП -1, постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3, ч.2 ст.126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 3400 гривень.

Так, згідно п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

За таких обставин, оцінивши наведені докази в їх сукупності, суддя дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та доведеність його вини.

Відповідно до ч.1 ст. 13 КУпАП, у разі вчинення особою віком від 16 до 18 років адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП, вона підлягає адміністративної відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника, до зазначеної особи можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені ст. 24-1 КУпАП.

Разом з тим, ч.2 ст. 13 КУпАП передбачено, що у разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 89, 121-127, 130, статтею 139, частиною третьою статті 154, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені статтею 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Відповідно до Правил дорожнього руху України водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керування транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

З огляду на вищенаведене, ОСОБА_1 не є водієм в розумінні п. 1.10 ПДР України та відноситься до інших осіб.

Згідно пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення, однак суди не вправі застосовувати його тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або в загалі його не мала.

Враховуючи вищенаведене, суд не вправі застосовувати відносно ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, оскільки вказаного права він ще не отримав.

При визначенні виду і розміру стягнення, суд керуючись ст. 33 КУпАП враховує характер скоєного правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан і обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність.

З урахуванням особи правопорушника, обставин даної справи, в тому числі обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, суд вбачає в його діях склад адміністративного правопорушення і вважає за можливе застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу без позбавленням права керування транспортним засобом.

Оскільки відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ААД №297197 від 27.10.2024 року транспортний засіб ЗАЗ 1102, державний номерний знак НОМЕР_2 належить ОСОБА_2 , суд вважає за можливе не застосовувати оплатне вилучення транспортного засобу.

Згідно з вимогами ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 33, 40-1, 126, 283, 284 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2400 (двох тисяч чотириста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Відповідно до ч.1 ст.307 КУпАП України штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст.308 КУпАП України у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги про апеляційне оскарження протягом десяти днів із дня її проголошення.

Суддя Максим ТАУС