Житомирський апеляційний суд
Справа №283/1514/24 Головуючий у 1-й інст. Саланда О. М.
Номер провадження №33/4805/1374/24
Категорія ч. 1 ст. 173-2 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: захисника адвоката Міхненка С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Міхненка Сергія Сергійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Малинського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2024 року, якою її притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Малинського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 02 червня 2024 року о 22-00 год ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство відносно доньки ОСОБА_2 , 2022 року народження, а саме: кричала на неї, ображала нецензурними словами, чим завдала шкоди її психічному здоров`ю. Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Міхненко С.С. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що обставини описані у протоколі, не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначив, що додане до справи відео є неналежним доказом, оскільки - змонтоване, особи не відео не видно, голос їй не належить, а у ОСОБА_1 з матір`ю та братом наявний конфлікт.

Крім того, вказав, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє посилання на норми ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству». При цьому до матеріалів справи не долучено акт оцінки рівня безпеки дитини. Вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а вина у вчиненні даного адміністративного правопорушення не доведена.

Одночасно захисник Міхненко С.С. просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду посилаючись на те, що оскаржувана постанова внесена до єдиного державного реєстру судових рішень 11 серпня 2024 року та у той же день отримана скаржником, апеляційну скаргу подав до районного суду 17 серпня 2024 року. На підставі викладеного вважає, що має право на поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, у зв`язку з тим, що доводи скаржника щодо поважності причини пропуску строку узгоджуються із матеріалами справи, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника адвоката Міхненка С.С., який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, дослідивши доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом статтей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя суду першої інстанції має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддею місцевого суду зазначені вимоги закону при розгляді справи стосовно ОСОБА_1 виконані в повному обсязі.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №111614 від 10 червня 2024 року, ОСОБА_1 02 червня 2024 року близько 22-00 год за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство відносно доньки ОСОБА_2 , 2022 року народження, а саме: кричала на неї, ображала нецензурними словами, чим завдала шкоди її психічному здоров`ю. Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 3).

Вказаний протокол винесений на підставі звернення Служби у справах дітей виконавчого комітету Малинської міської ради №125 від 05 червня 2024 року за результатами перевірки виїзду комісії за місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 та зафіксовано агресивну поведінку матері дитини ОСОБА_1 . Зазначено, що службовими особами складений акт оцінки рівня безпеки дитини, за яким дитина постраждала від фізичного насильства (а.с. 4).

Вказані обставини узгоджуються з поясненнями начальника служби у справах дітей ОСОБА_3 від 08 червня 2024 року, згідно яких 05 червня 2024 року до служби у справах дітей звернулась ОСОБА_4 та повідомила, що її донька ОСОБА_1 неналежним чином виховує свою доньку ОСОБА_5 , 2022 року народження, зловживає спиртними напоями, кричить на дитину, може вдарити, постійно ображала її словами нецензурної лайки (а.с. 5).

Згідно пояснень свідка ОСОБА_6 від 10 червня 2024 року, його сестра ОСОБА_1 зловживає алкогольними напоями, не дбає про доньку, веде себе агресивно, часто б`є доньку, ображає нецензурними словами. 02 червня 2024 року став свідком, як сестра, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, кричала на доньку, виражалась в її бік нецензурною лайкою. Дану подію записав на свій телефон та звернувся до служби у справах дітей (а.с.6).

Також свідок ОСОБА_7 надала письмові пояснення від 10 червня 2024 року, за якими проживає з дітьми та онукою. Донька веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, поводить себе агресивно, неналежним чином виконує батьківські обов`язки відносно своєї доньки, кричить на неї та може вдарити, виражається в її адресу нецензурною лайкою (а.с. 7).

Із вказаних доказів, досліджених місцевим судом вбачається, що вони відповідають за змістом адміністративному протоколу, наданому суду першої інстанції, є послідовними та взаємоузгодженими.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються дослідженими судом доказами, яким надана належна оцінка.

Також не є слушними аргументи скарги, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

У той же час, організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначаються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2)колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Стаття 1 цього Закону визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами наведеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Юридичний склад адміністративного правопорушення - це передбачений нормами права комплекс ознак (елементів), за наявності яких певне протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративний проступок.

Такий комплекс ознак передбачає чотири елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суб`єктом можуть бути як члени однієї сім`ї відповідно до визначеного поняття члена сім`ї у Законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та інші родичі та особи, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання.

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Таким чином, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції ст. 173-2 КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне та фізичне насильство, внаслідок якого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, суддя районного суду дійшла висновку про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про доведеність вини останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з чим погоджується і апеляційний суд.

Твердження апелянта, що долучений до протоколу відеозапис є змонтованим у зв`язку з сімейним конфліктом між ОСОБА_1 та її матір`ю й братом з приводу спадщини не підтверджено доказами, а згідно ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Хоча й на відеозаписі не видно особу, яка поводиться неадекватно та жорстоко по відношенню до дитини, проте у сукупності зібрані у справі матеріали, підтверджують викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини. Будь-яких підстав не довіряти вищенаведеними доказам, апеляційний суд не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх достовірності і допустимості, а також у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що районний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, дійшов до обґрунтованого висновку щодо доведеності вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що постанова винесена без з`ясування усіх обставин справи є необґрунтованими та безпідставними, оскільки як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції в повній мірі врахував та дотримався вимог ст.ст. 245, 251, 252 КУПАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

З огляду на викладені обставини, зазначені в обґрунтування, поданої апеляційної скарги, доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів у правильності висновків міськрайонного суду та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення, апеляційний суд не вбачає.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог статтей 33, 36 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушниці, ступінь її вини і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Малинського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2024 року.

Апеляційну скаргу адвоката Міхненка Сергія Сергійовича, в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову судді Малинського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й.Григорусь