ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., за участю потерпілої ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 на постанову судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді місцевого суду справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду обґрунтовано тим, що об`єктивних доказів вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства у вигляді психологічного насильства відносно ОСОБА_1 суду не надано, оскільки пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є протилежними щодо подій, які мали місце 14.10.2024 о 16 год. 15 хв., однак кожний з них не заперечує наявність конфлікту щодо поділу майна.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_1 порушує питання про скасування постанови, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим документам, внаслідок відмови у надані можливості подати до суду додаткові клопотання та пояснення, в результаті чого судом не були дослідженні докази, які могли бути доданні до справи.

Посилається на те, що 14.10.2024 ОСОБА_2 близько о 16:15 год. прийшов у квартиру за адресою АДРЕСА_2 , в якій знаходилась потерпіла. В цей час вона працювала за ноутбуком, який належить КБ «Універсалбанк». ОСОБА_2 почав кричати та висловлюватись нецензурною лайкою в її адресу, одразу після цього вибив стілець з-під неї, внаслідок чого вона впала на підлогу та отримала синець на руці. Після цього він вдарив кулаком по ноутбуку, за яким я працювала, та пошкодив його. Потім схватив зі столу особистий телефон потерпілої, вибіг з квартири та розбив його об підлогу у під`їзді. На її попередження про те, що вона викличе поліцію, ОСОБА_2 зухвало сказав «Тільки спробуй» і пішов. Повернувшись додому, з робочого телефону вона викликала поліцію. По приїзду працівників поліції, їй було повідомелно про необхідність поїхати до відділення поліції для складення у слідчого заяви та опису пошкодженого майна. Вона погодилась та зателефонувала матері, щоб вона приїхала та підтримала у відсутність потерпілої її доньку. У відділенні поліції не виявилось вільного слідчого, під час його очікування зателефонувала її матір та сказала, що знову прийшов ОСОБА_2 , почав кричати та погрожувати їй та доньці. Потерпіла разом з працівниками поліції додому, де і було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 221694 від 14.10.2024 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ознаками адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. У подальшому ОСОБА_2 у розмові з друзями визнав свою провину, однак компенсацію за пошкоджені речі не сплатив.

Вказує, що у судовому засіданні вона хотіла надати додаткові пояснення та докази свого звернення до органів поліції про постійні намагання втручання у її життя з боку ОСОБА_2 , проте суддя відмовила, посилаючись на те, що усі докази та клопотання необхідно було подати до судового засідання.

Крім того вона просила викликати в якості свідків свою мати та співробітників органу поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення для підтвердження наявності пошкодження її особистого мобільного телефону та робочого ноутбуку. Також мала бажання заявити клопотання про витребування витягу з книги відвідувань відділення поліції на підтвердження факту її перебування у відділенні поліції.

Клопотання потерпілої про перенесення судового засідання через необхідність надати суду додатково Довідку психолога за результатами психодіагностичної роботи з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якій зазначено, що її батько ОСОБА_2 негативно впливає на дитину, ображає її та шкодить її психічному здоров`ю, судом було відмовлено.

На думку потерпілої зазначені клопотання та докази могли бути належними на обґрунтування вчинення ОСОБА_2 психологічного насилля на дитину та неї, а не прийняття цих клопотань фактично обмежило її у доступі до правосуддя та повного та всебічного розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Зазначає, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2024 шлюб між нею та ОСОБА_2 було розірвано. Останні роки у шлюбі відносини між ними почались погіршуватись, що призвело до постійних сварок, зокрема через спільно набуте майно. Поділ спільного майна подружжя буде вирішуватись у порядку цивільного судочинства, однак це питання не може бути підставою для закриття провадження у справі про адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_2 .

Вказує, що відповідно до довідки за результатам психодіагностичної роботи з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько викликає у доньки певні переживання, які викликанні тим, що батько постійно кричить на неї та намагається маніпулювати донькою. Батько постійно критикує та ображає доньку. Розповідає доньці погані та неправдиві речі про потерпілу. Дитина вказує, що батько піднімав руку на неї та її маму. ОСОБА_3 постійно стає жертвою психологічного насильства з боку батька. Батько слідкує за нею та дає можливості вільно пересуватись. Також він був в офісі Центру допомоги врятованим м.Дніпро та цікавився які психологи працюють у центрі, що на переконання апелянта підтверджує факт стеження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ОСОБА_3 .

У відповідності до протоколу серії ВАВ № 221694 від 14.10.2024 ОСОБА_5 також є потерпілою.

ОСОБА_2 постійно намагається отримати доступ до особистої інформації потерпілої, яка міститься у її телефоні, ноутбуці, мессенждерах та соціальних мережах. Вказане підтверджується заявами останньої до органів поліції про постійні несанкціоновані намагання отримати доступ до її соціальних мереж.

Враховуючи викладене, потерпіла ОСОБА_1 просить постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2024 скасувати та постановити нову, якою притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 , подав заперечення на апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 , в яких наводить аргументи на спростування доводів поданої апеляційної скарги та просить постанову Бабушкінського суду м. Дніпропетровська від 14.11.2024 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, наполягала на її задоволенні та просила постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2024 скасувати та постановити нову, якою притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. При цьому зазначила, що усі наявні у неї докази вона надала суду та не заперечувала, що в провадженні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська відносно неї перебуває справа про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП за тими ж обставинами, що наразі інкримінуються у даній справі ОСОБА_2 .

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 , в судове засідання апеляційного суду не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі у зв`язку з перебуванням в Господарському суді Дніпропетровської області, що, відповідно до приписів ч.6 ст.294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Вислухавши пояснення потерпілої, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.

Як убачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність закриття провадження щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №221694 від 14.10.2024, близько 16:15 годин 14.10.2023 за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 ображав нецензурною лайкою свою дружину ОСОБА_1 , чим міг завдати психологічного болю. Малолітня дитина, ОСОБА_5 стала свідком події. Тим самим, ОСОБА_2 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вказано, що правопорушенням матеріальної шкоди не заподіяно.

Поняті не залучалися.

У протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено на окремому аркуші.

Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, повідомлено місце та час розгляду справи, про що мається власноручний підпис останнього у відповідній графі (а.с.1).

Відповідно до заяви та пояснень ОСОБА_1 від 14.10.2024, остання просить орган поліції вжити заходів щодо її колишнього чоловіка ОСОБА_2 , який 14.10.2024 прийшов до квартири, в якій не проживає вже півроку, почав розмову з нецензурної брані, потім вибив з-під неї стілець, після чого вона отримала синець на руці. Вона встала, підняла стілець і продовжила працювати. В цей час ОСОБА_2 вдарив кулаком по ноутбуку, який належить КБ Універсалбанк, схопив її телефон Айфон-14 та почав тікати з квартири. Потерпіла догнала ОСОБА_2 , а він кинув її телефон на підлогу. Телефон ремонту не підлягає. Коли вона почала викликати працівників поліції, ОСОБА_2 сказав, що відірве їй голову. Приїхав наряд поліції та під час опису ситуації з її сторони був викладений компроментуючий пост у Фейсбуці. Цей пост не відповідає дійсності та ображає її честь. В 18:50 годин вона поїхала до відділення поліції, щоб зробити опис знищеного майна. О 19:00 годині зателефонувала донька ОСОБА_3 та повідомила, що колишній чоловік повернувся та голосно кричить. В цей час у квартирі знаходилась мати потерпілої ОСОБА_6 . О 19:00 годині вона викликала другий наряд поліції для фіксування ситуації. Психологічний тиск на неї та її доньку здійснюється систематично протягом 5 місяців з метою виживання з квартири (а.с.3,5).

ОСОБА_3 у своїх поясненнях, наданих у присутності матері ОСОБА_1 вказала, що 14.10.2024 вона повернулася додому о 16:40 годин і мама попередила її, що приїде наряд поліції, щоб вона не лякалась. Мама пояснила, що приходив батько, розбив її телефон та робочий ноутбук. Після спілкування з поліцією, мама поїхала до райвідділу для опису втраченого майна. Приблизно о 19:00 годин батько повернувся додому та почав морально давити на неї та бабусю по маминій лінії. Батько регулярно розповідає ложні покази на маму, які не є правдою, він постійно ображає маму та намагається змінити її думку про маму. Батько їй погрожує, що не буде давати фінанси на особисті витрати, а також примушує її розповідати інформацію в секреті від мами, морально маніпулюючи. Все це почалося тоді, коли він пішов до іншої жінки на початку літа 2024 року. Вказано, що ОСОБА_3 потребує захисту від емоційного тиску і насильства з боку батька (а.с.4).

Відповідно до форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства щодо постраждалої ОСОБА_1 від 14.10.2024, остання повідомила, що кривдником є ОСОБА_2 , раніше кривдник застосовував фізичне насильство, яке спричинило тілесні ушкодження середнього або тяжкого ступеню тяжкості; кривдник має зброю та/або може її легко дістати і застосувати; кривдник схильний до сильних або постійних ревнощів і контролює більшу частину повсякденного життя постраждалої особи; кривдник залякував, переслідував постраждалу особу/дітей і погрожував їм; кривдник нападав на постраждалу особу або дітей за межами домашнього середовища; поведінка кривдника вплинула на безпеку постраждалої особи/дітей; кривдник раніше вчиняв щодо постраждалої особи фізичне і психологічне насильство; під час спільного проживання були випадки, коли кривдник покидав на тривалий час (не менше 10 діб) сім`ю без причини та без пояснень; кривдник виганяв постраждалу особу або дітей з місця постійного проживання, погрожував такими діями.

Крім того ОСОБА_1 зазначила, що її турбує те, що через постійні натиски через соціальні мережі, кривдник порушує її особисті межі (а.с.6).

З форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства щодо постраждалого ОСОБА_2 від 14.10.2024 убачається, що кривдником є ОСОБА_1 , раніше кривдник погрожував застосувати або застосувати зброю або інші предмети, які можуть спричинити шкоду життю та здоров`ю постраждалої особи/дітям; кривдник погрожував вбити постраждалу особу/дітей; постраждала особу допускає, що кривдник може спробувати вбити її або дітей; раніше кривдник душив постраждалу особу, або передавлював їй горло, або намагався це зробити; раніше кривдник застосовував фізичне насильство, яке спричинило тілесні ушкодження середнього або тяжкого ступеню тяжкості; кривдник схильний до сильних або постійних ревнощів і контролює більшу частину повсякденного життя постраждалої особи; кривдник залякував, переслідував постраждалу особу/дітей і погрожував їм; кривдник нападав на постраждалу особу або дітей за межами домашнього середовища; кривдник нападав на постраждалу особу або дітей за межами домашнього середовища; поведінка кривдника вплинула на безпеку постраждалої особи/дітей; кривдник виганяв постраждалу особу або дітей з місця постійного проживання, погрожував такими діями.

Зазначено, що постраждалу особу турбує безпека дитини через неврівноваженість дружини.

У графі Зауваження поліцейського уповноваженого підрозділу поліції щодо будь-яких інших чинників/обставин, які підвищують/знижують рівень загрози життю та здоров`ю постраждалої особи вказано, що за фактом опитування не відповідає дійсності та подія, що відбувалась на місці події. Рівень небезпеки середній (а.с.7).

Отже, як вбачається з матеріалів справи та змісту судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні докази та дійшов правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Так, відповідно до диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису тягне за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Тобто, виходячи з тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, посадова особа органу поліції зобов`язаний був при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне насильство, а також вказати яка шкода заподіяна або могла бути заподіяна фізичному чи психологічному здоров`ю, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим.

Відповідно до положень Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно зі статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

У той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Так, як зазначала потерпіла ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях від 14.10.2024, під час розгляду справи судом першої інстанції та у поданій апеляційній скарзі підтвердила, що її колишній чоловік ОСОБА_2 прийшов за місцем її мешкання, відкрив двері своїм ключем, почав нецензурно ображати її, вибив ногою стілець, на якому вона сиділа, в результаті чого вона отримала забиття руки, ударив кулаком по ноутбуку, зламавши його та розбив її мобільний телефон. З приводу пошкодження майна потерпілої остання зверталася до органу поліції та подала заяву про вчинення кримінального правопорушення щодо умисного знищення майна.

Крім того, в апеляційній скарзі потерпіла вказує, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2024 шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано. Останні роки у шлюбі відносини між подружжям почали погіршуватись, що призвело до постійних сварок, зокрема через спільно набуте майно. Питання поділу спільного майна подружжя буде вирішуватись ними у порядку цивільного судочинства.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях, долучених до матеріалів провадження та наданих під час судового засідання у суді першої інстанції, зазначав, що він є співвласником квартири, у якій проживає його колишня дружина ОСОБА_1 разом з їх донькою ОСОБА_3 , 14.10.2024 він прийшов, щоб забрати свої зимові речі та поспілкуватися з потерпілою з приводу розподілу майна, яка перебуває у спільній власності. В процесі розмови позиції із колишньою дружиною не співпали, виник конфлікт, який не мав проявів психологічного чи іншого виду насилля.

На переконання апеляційного суду матеріали справи не містять доказів наявності в діях ОСОБА_2 ознак домашнього насильства психологічного характеру. З матеріалів справи вбачається, що у даному випадку мав місце побутовий конфлікт щодо поділу майна, який виник після розлучення подружжя, що вбачається з пояснень як самої потерпілої ОСОБА_1 , так і особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 .

На користь таких висновків свідчать також наявні в матеріалах справи копії документів, що вказують на те, що відносно самої потерпілої ОСОБА_1 14.10.2024 працівниками поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення за ознаками ч.1 ст.173-2 КУпАП за тими ж обставинами подій, що інкримінуються наразі ОСОБА_2 (а.с.110, 111), та справа щодо ОСОБА_1 наразі перебуває на розгляді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (а.с.118). Ці обставини не заперечувала сама потерпіла в суді апеляційної інстанції.

Отже доказів завдання чи можливого завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_1 чи можливості завдання такої шкоди матеріали справи не містять. Ані судом першої інстанції, ані апеляційної інстанції не встановлено, які конкретно образи висловлювались і чи призвели вони до психологічного розладу, побоювань, а також чи завдали вони шкоди психічному стану потерпілої особи, або що могли завдати таку шкоду.

Наведені вище обставини у своїй сукупності вказують на те, що в ході провадження у цій справі не доведено наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а сам факт пошкодження ОСОБА_2 майна потерпілої ОСОБА_1 під час їхнього побутового конфлікту не створює складу вказаного правопорушення.

Апеляційні доводи потерпілої ОСОБА_1 про те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 вчиняє домашнє насилля щодо їх спільної доньки ОСОБА_3 - слідкує за нею, не дає вільно пересуватись, відстежує її місце перебування, спілкувався з психологами, які працюють з дитиною, що на думку апелянта підтверджує наявність в діях ОСОБА_2 ознак домашнього насилля щодо потерпілої та її доньки, є безпідставні, оскільки відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 ставиться у провину вчинення дій лише щодо ОСОБА_2 . Твердження останньої, що у протоколі зазначено, що ОСОБА_3 є потерпілою не відповідає дійсності, оскільки при викладенні фактичних обставин справи, працівником поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення вказано, що малолітня ОСОБА_5 стала свідком події (а.с.1).

До такого висновку дійшов апеляційний суд і щодо тверджень апелянта про те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 постійно намагається отримати доступ до її особистої інформації, яка міститься в її телефоні, ноутбуці, месенджерах та соціальних мережах. Вчинення наведених апелянтом дій, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 221694 не інкримінується ОСОБА_2 .

Аналізуючи апеляційні твердження ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції обмежив її право на доступ до правосуддя шляхом відмови у задоволенні клопотань про надання додаткових пояснень та доказів звернення до органів поліції про намагання ОСОБА_2 втручатися в її життя; про виклик в якості свідків її матері та співробітника органу поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення від 14.10.2024 для підтвердження наявності пошкодження мобільного телефону та ноутбука потерпілої; про витребування витягу з книги відвідувань відділення поліції, де зафіксовано факт її перебування у приміщенні поліції та очікування слідчого для складання опису пошкодження майна та написання відповідної заяви; та про відкладення судового судового засідання через необхідність подати до суду Довідку психолога за результатами психологічної роботи з ОСОБА_3 , апеляційний суд зазначає таке.

Право на доступ до суду це право людини, що передбачає можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Воно випливає з п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Однією з передумов забезпечення доступу до суду є наявність у особи права на судовий захист. Це право випливає з ч. 3 ст. 8, ч. 1 ст. 55 Конституції України та забезпечує можливість особи відстоювати свої права у будь-якій життєвій ситуації. Другою передумовою забезпечення доступу до суду є нормативне закріплення й реальне дотримання рівності громадян перед законом і судом. Це означає, що не повинно бути жодних обмежень, за будь-якими ознаками, у разі звернення до суду.

Як убачається з матеріалів провадження, після надходження адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП до суду першої інстанції, судове засідання у справі було призначене на 08.30 годин 14 листопада 2024 року.

Про дату, час та місце розгляду справи ОСОБА_1 була повідомлена судом (а.с.11).

05.11.2024 остання ознайомилась з матеріалами справи, про що свідчить її заява (а.с.13).

Під час судового засідання 14.11.2024 потерпіла ОСОБА_2 надала суду свої пояснення щодо обставин справи та долучила до матеріалів провадження копії поданих нею до органу поліції копії заяв про вчинення кримінальних правопорушень за фактом несанкціонованого доступу до її облікових записів у соціальних мережах, месенджерах, пошти та персональних даних, а також за фактом умисного знищення ОСОБА_2 майна потерпілої, з відповідними додатками до цих заяв (а.с.39-58).

Отже, враховуючи вимоги щодо строків розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 277 КУпАП, а також те, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, мала можливість подавати до суду будь-які докази та клопотання; її думка була висловлена особисто у судовому засіданні, а також враховуючи перебіг строків, передбачених вимогами ст. 38 КУпАП, суд апеляційної інстанції уважає, що право потерпілої ОСОБА_1 на доступ до правосуддя місцевим судом порушено не було. При цьому суд забезпечив необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав, сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КУпАП. Крім того, права потерпілої, передбачені ст.269 КУпАП, були відновлені шляхом подання апеляційної скарги та надання їй можливості відстоювати свою позицію в апеляційному суді.

Отже доводи, наведені в апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_1 , не спростовують висновків суду першої інстанції.

Ствердження апелянта про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, є необґрунтованими.

Відтак, з огляду на обставини справи, а також враховуючи, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суддя місцевого суду дійшов до правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та необхідності закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2024 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2024 року про закриття справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО