Справа № 588/383/24
Провадження № 3/588/145/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2024 року м. Тростянець

Суддя Тростянецького районного суду Сумської області Огієнко О.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за матеріалами, що надійшли з ВП №1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Тростянець Сумської області, громадянку України, з професійно-технічною освітою, розлучену, працюючу продавцем у ФОП ОСОБА_2 , зареєстровану та фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданий Тростянецьким РВ УМВС України в Сумській області 22.07.2011,

за ч. 1 ст. 173-4 КУпАП,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як учасник освітнього процесу під час спілкування зі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у с. Боромля Охтирського району Сумської області, систематично вчиняла дії, що полягають у психологічному насильстві із застосуванням електронних комунікацій, які виражалися у приниженні словесними образами під час листування у липні 2023 року, цькуванні, поширенні образливих чуток у січні 2024 року, чим могла бути заподіяна психічна шкода здоров`ю дитини. Однак малолітня ОСОБА_3 не досягла шістнадцятирічного віку, тому до відповідальності за вчинене притягується її мати ОСОБА_1 .

У судове засідання ОСОБА_3 не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, та не повідомила суд про причину неявки.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено на тому, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

У цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до частини 2 статті 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 173-4 КУпАП, участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є не обов`язковою.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що оскільки ОСОБА_3 належним чином повідомлялася про час і місце судового розгляду справи, поважних причин неявки до суду не повідомила, з часу перебування справи в суді не вживала заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй провадження, справа може бути розглянута без її участі на підставі наявних у справі матеріалів.

Факт вчинення ОСОБА_3 правопорушення за обставин, установлених судом, підтверджується матеріалами справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 190718 від 26.02.2024; письмовими поясненнями ОСОБА_1 ; зверненням ліцею Боромлянської сільської ради до відділення поліції; заявою ОСОБА_5 ; письмовими поясненнями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; протоколом індивідуальної психологічної діагностики ОСОБА_4 ; письмовими поясненнями ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; протоколом засідання комісії, що забезпечує створення у ліцеї Боромлянської сільської ради безпечного освітнього середовища, вільного від насильства та боулінгу (цькування); скрін-шотами переписки в соціальних мережах (а.с. 3-32).

Згідно з п. 3-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про освіту» булінг (цькування) - діяння (дії або бездіяльність) учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Враховуючи вищевикладене, вважаю доведеним факт вчинення малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , булінгу (цькування), внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психічному здоров`ю останньої.

Відповідальність за вчинення булінгу (цькування) учасника освітнього процесу передбачена положеннями ст. 173-4 КУпАП.

Зокрема ч. 1 ст. 173-4 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення булінгу (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Також частиною 3 статті 173-4 КУпАП передбачено відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, в разі вчинення малолітніми або неповнолітніми особами віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років діяння, передбаченого частиною першою цієї статті.

Отже чинним законодавством розмежовано відповідальність за вчинення булінгу за суб`єктним складом правопорушення.

Відповідно до ст. 12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Таким чином вважаю, що ОСОБА_1 не може бути притягнута до відповідальності за ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, оскільки даною нормою передбачено відповідальність особи, яка вчинила дане правопорушення, тобто є суб`єктом правопорушення.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що вчинення булінгу малолітньою дочкою ОСОБА_1 утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-4 КУпАП.

Враховуючи, що у чинному КУпАП, відсутня норма, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому суд вважає, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, mutatis mutandis рішення у справі OZTURKv.GERMANY від 21 лютого 1984 року, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, та набрала чинності для України 11.09.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_1 слід перекваліфікувати з ч. 1 ст. 173-4 КУпАП на ч. 3 ст. 173-4 КУпАП.

Перекваліфікація адміністративного правопорушення не погіршує становище ОСОБА_1 та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих у протоколі.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, відповідно до ст. 33 КУпАП враховую характер вчиненого правопорушення, особу правопорушниці, яка працює, та вважаю необхідним накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 173-4 КУпАП.

У зв`язку з накладенням адміністративного стягнення відповідно до ст. 40-1 КУпАП вважаю за необхідне стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп. у дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись статтями 33, 34, 40-1, 173-4, 283, 284 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-4 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Відповідно до статті 40-1 КУпАП стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. у дохід держави.

Згідно з ч. 2 ст. 308 КУпАП у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного судом.

Постанова підлягає виконанню після набрання нею законної сили.

Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з дня винесення постанови. У разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О. О. Огієнко