Справа № 127/251/24
Провадження № 33/801/260/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іванченко Я. М.
Доповідач: Рибчинський В. П.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді судової палати у цивільних справах Рибчинського В.П., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26 лютого 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Як встановлено із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №271188 від 30.12.2023, водій ОСОБА_1 30.12.2023 о 22 год 10 хв в м. Вінниця по вул. Пирогова, 150а керував транспортним засобом «Toyota Celica» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою газоаналізатора алкотест «Драгер» результат огляду позитивний 0,29%, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 лютого 2024 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнено з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн на користь держави.

Не погоджуючись з такою постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права судом першої інстанції, просив скасувати оскаржувану постанову, та ухвалити нову, якою справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Мотивуючи апеляційну скаргу, зазначає, що судом першої інстанції необґрунтовано проведено розгляд справи без його участі, враховуючи, що ним було подано клопотання про відкладення розгляду справи, чим, як він вважає, обмежено його право на захист.

Крім того, вказує, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №271188 від 30.12.2023 не є належним та допустимим доказом у справі.

Також звертає увагу, що він хворіє діабетом, внаслідок чого страждає кетоацидозом, що, на його переконання, спричиняє наявність ацетону в повітрі, що видихається, тим самим спричиняючи наявність алкоголю при здійсненні вимірювання приладом Драгер.

Між іншим, наголошує, що вміст алкоголю у повітрі, що видихав під час проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не перевищував допустиму норму, передбачену міжнародним законодавством.

При цьому, ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час, дату і місце розгляду справи.

Частиною 6 ст. 294 КУпАП передбачено, що неявка у судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або у суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

З огляду на викладене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення, докази, які містяться в матеріалах справи на предмет їх належності, достатності та допустимості, за результатами чого дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №271188 від 30.12.2023, водій ОСОБА_1 30.12.2023 о 22 год 10 хв в м. Вінниця по вул. Пирогова, 150а керував транспортним засобом «Toyota Celica» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою газоаналізатора алкотест «Драгер» результат огляду позитивний 0,29%, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Даний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП йому були роз`яснені, останній особисто підписав вказаний протокол і будь-яких зауважень чи заперечень щодо нього взагалі не склав.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 6, 7 Розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішні справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

ОСОБА_1 особисто підписав і Акт його огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому також зазначив свою згоду з результатом 0,29 Проміле.

При цьому, саме з врахуванням того, що ОСОБА_1 погодився з результатом тестування, правових підстав для проведення огляду у закладі охорони здоров`я не було, і під час перегляду відеозапису апеляційним судом не встановлено будь-яких порушень з боку працівників поліції відносно ОСОБА_1 ст. 266 КУпАП, «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерство внутрішніх справ України Міністерство охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 та «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ №1103 від 17 грудня 2008 року, якими закріплена процедура проведення огляду особи на стан сп`яніння.

При цьому, судом було враховано, що у п. 6 ст. 8 Віденської конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, на яку посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, дійсно зазначено, що у національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, що стосуються керування транспортними засобами під дією алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю у крові, а у відповідних випадках - в повітрі, що видихається, перевищення якого є не сумісним із керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю у крові у відповідності із національним законодавством не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові чи 0,25 мг на літр повітря, що видихається.

Вказана норма Конвенції не встановлює мінімального рівня алкоголю в крові або у повітрі, що видихається водієм, а навпаки, встановлює його максимальний рівень, за яким настає стан алкогольного сп`яніння. Конвенція не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0,25 проміле у видихуваному повітрі, що й має місце в українському законодавстві, де встановлено мінімальний показник рівня алкоголю у крові - 0,2 проміле.

Разом з тим, згідно з технічними характеристиками газоаналізатора Drager Alcotest 6820 границі допустимої похибки в робочих умовах для масової концентрації алкоголю у видихуваному повітрі: абсолютна похибка +/- 0,02 проміле - у діапазоні від 0 до 0,2 проміле, відносна похибка: +/- 10% - у діапазоні понад 0,2 проміле; для масової концентрації алкоголю в крові: абсолютна похибка: +/- 0,04 проміле - у діапазоні від 0 до 0,4 проміле; відносна похибка: +/- 10% - у діапазоні понад 0,4 проміле.

Згідно з п. 7 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле.

Цифровий показник тесту із використанням приладу «Драгер» у ОСОБА_1 складав 0,29 Проміле у повітрі, що видихається, що відповідно перевищує і міжнародну норму природного вмісту алкоголю у повітрі, що видихається - 0,25 мг на літр повітря, що видихається. Більш того, така норма не є природною, а наслідком вживання алкогольних напоїв, зважаючи на те, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів і не висловив своєї незгоди з його результатами.

З урахуванням викладеного та того, що результат проведеного огляду ОСОБА_1 становив 0,29 Проміле, який навіть із урахуванням похибки перевищує допустиму межу в 0,2 проміле, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про те, що винуватість ОСОБА_1 була встановлена на підставі неналежних та недопустимих доказів, в той час як доказів, за яких можливо було б дійти висновку про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, здобуто не було.

Що стосується тверджень скаржника про те, що судом першої інстанції необґрунтовано проведено розгляд справи без його участі, чим обмежено, як він вважає, його право на захист, суд апеляційної інстанції зауважує, що подане ОСОБА_1 клопотання про відкладення розгляду спрви зареєстровано судом 27.02.2024 року, натомість дата прийняття оскаржуваної постанови - 26.02.2024 року, тобто за день до надходження вказаного клопотання.

Твердження ОСОБА_1 , що він хворіє діабетом, внаслідок чого страждає кетоацидозом, що, на його переконання, спричиняє наявність ацетону в повітрі, що видихається, тим самим спричиняючи наявність алкоголю при здійсненні вимірювання приладом Драгер, суд оцінює критично, оскільки ніяких доказів на підтвердження викладеного суду надано не було.

Доводи апеляційної скарги, на переконання апеляційного суду, спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а будь яких інших доказів щодо відсутності вини останнього у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення матеріали справи не містять.

Посилання апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених в оскаржуваній постанові.

З огляду на викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення суддею норм процесуального та матерілаьного права, як про це зазначає апелянт у поданій апеляційній скарзі, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 33, 38, 130, 247, 283, 284, 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду: В.П. Рибчинський