ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Станковська Г.А., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 червня 2024 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , - визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122-2 КУпАП і за його вчинення накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк чотири місяці.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп..

Відповідно до постанови суду І-ї інстанції, 01.05.2024 року о 00 год. 51 хв. у м. Чернівці по вул. Миру, 5 водій ОСОБА_1 не виконав вимогу про зупинку транспортного, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискового маячка синього та червоного кольору, та увімкненням спеціального звукового сигналу, чим порушив вимоги п.2.4, 8.9«б» Правил Дорожнього руху України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122-2 КУпАП.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , у своїй апеляційній скарзі вважає, що судом першої інстанції неправильно було встановлено, що патрульними було подано йому, як водію мотоцикла вимогу про зупинку транспортного засобу за допомогою увімкненого проблискового маячка синього і червоного та спеціального звукового сигналу, так як він не чув спеціального звукового сигналу, а тому і не зрозумів вимогу поліцейських про зупинку транспортного засобу.

ЄУНСС №725/3911/24 Головуючий у І інстанції: Войтун О.Б.

Провадження №33/822/441/24 Суддя-доповідач: Станковська Г.А.

Категорія ч.1 ст. 122-2 КУпАП

Стверджує, що з наданих до суду доказів неможливо встановити наявність в його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122-2 КУпАП.

Зазначає, що складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Між тим, такий висновок судом зроблений на підставі неповного дослідження доказів та внаслідок їх неналежної оцінки і погодитись з цим висновком неможливо.

Вважає, що сумніви щодо доведеності його вини слід тлумачити на його користь, із урахуванням того, що матеріалами справи не доведено, що він керував транспортним засобом, а тому певен, що викладені у протоколі обставини не знайшли свого підтвердження, а отже його вина у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 122-2 КУпАП не доведена.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження по справі закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду просив змінити накладення стягнення, а саме на штраф, т.я. він зрозумів свою помилку і визнає вину.

Відповідно до положень ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та повторно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122-2 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Згідно п.1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими.

Заперечення вини ОСОБА_1 у апеляційній скарзі, щодо відсутності в його діях адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122-2 КУпАП, не можуть бути взяті судом до уваги та доводяться наступним.

Отже, відповідальність за ч.1 ст. 122-2 КУпАП настає за невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №693213 від 01.05.2024 вбачається, що 01.05.2024 року о 00 год. 51 хв. у м. Чернівці по вул. Миру, 5, водій ОСОБА_1 не виконав вимогу про зупинку транспортного, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискового маячка синього та червоного кольору, та увімкненням спеціального звукового сигналу, чим порушив вимоги п.2.4, 8.9«б» Правил Дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 122-2 КУпАП (а.с.1).

З протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ознайомлено в повному обсязі, про що свідчить його підпис. В графі пояснення особи по суті правопорушення зазначено, що відмовився згідно ст. 63 Конституції України.

Окрім того, з протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що у ОСОБА_1 тимчасово вилучені документи: П/В ВХІ372562, ТСЦ 7341 від 29.03.2023 та видано тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом DT314541, що останнім підтверджено своїм підписом.

Проте, в даному протоколі про адміністративне правопорушення відсутня відмітка ОСОБА_1 , що він не згідний із зупинкою його транспортного засобу працівниками поліції.

Отже, на переконання апеляційного суду, протокол складено у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП, оформлено компетентним органом в межах повноважень, наданих особі, яка його склала, чітко викладено суть правопорушення, підписаний поліцейським, який його склав, та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому є належним і допустимим доказом у справі.

Окрім того, вина ОСОБА_1 доводиться відеозаписом із нагрудних камер працівників поліції БК476894, БК476519 (а.с.4);

Аналіз зазначених доказів, на думку апеляційного суду, переконливо свідчить про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122-2 КУпАП.

Будь-яких підстав не довіряти вищенаведеним доказам апеляційний суд не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх достовірності і допустимості, а також у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи про адміністративне правопорушення, об`єктивно узгоджуються між собою, взаємодоповнюють один одного та повністю у своїй сукупності відтворюють обставини вчиненого правопорушення.

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів в своїй сукупності, поза розумним сумнівом дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 встановленою оскаржуваною постановою та порушення ним вимог п.2.4 та 8.9. б. ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122-2 КУпАП яку він не оспорював і під час слухання апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для застосування до правопорушника покарання у вигляді штрафу, про яке він просить в судовому засіданні.

Крім того, сам ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції пояснив, що є учнем Кіцманського коледжу і самостійного заробітку не має, т.я. офіційно не працевлаштований.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.)

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 294 КпАП України, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 червня 2024 року відносно особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122-2 КУпАП, - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду Г.А. Станковська