ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/5304/23 Головуючий суддя І інстанції Даниленко Т. П.
Провадження № 33/818/1112/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 03 червня 2024 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Постановою встановлено, що 25.06.2023 року о 01:10 год. ОСОБА_1 в смт Пісочин Харківського району Харківської області, Полтавське Шосе, 206 Б, керував транспортним засобом «ДЕУ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я водій відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений в порядку ст. 266 КУпАП. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, а саме: водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Шепелєв О.М. просив скасувати судову постанову та закрити провадження у справі відносно нього у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилався на те, що судом першої інстанції не надано оцінки доказам, які містяться у справі. Також зазначав, що суд першої інстанції не врахував аргументів, наданих стороною захисту. Вважав, що дії працівників поліції не відповідають чинному законодавству, а саме вказував, що вони здійснювали психологічний тиск стосовно нього. Вказував, що працівники поліції його не зупиняли та вважав, що в матеріалах справи відсутні будь-які фактичні відомості, які підтверджують керування ним автомобілем. Вказував, що під час складення протоколу не був забезпечений правом на правову допомогу.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості, як на докази, які містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення; акті огляду на сп`яніння; направленні на огляд водія; рапорті працівника поліції, а також відеозаписі з нагрудних камер працівників поліції.

Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя). Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився.

В матеріалах справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 (арк. 4), з відомостей якого об`єктивно вбачається, що працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за , а також роз`яснили йому його зміст.

Тобто ОСОБА_1 знав, що стосовно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 267 КУпАП відсторонення від керування транспортними засобами, а також огляд на стан алкогольного сп`яніння може бути оскаржено у вищестощий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосовував ці заходи, або до суду.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не зверталися із позовом до суду в порядку КАС України на дії працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції під час складення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

Тобто ОСОБА_1 скориставшись правом на залучення захисника, не скористався правом оскарження дій працівників поліції під час складення ними протоколу про адміністративне правопорушення стосовно нього та матеріалів, які були долучені до нього.

Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу та рішень відповідних компетентних органів щодо неправомірності дій працівників поліції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в цьому протоколі відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Крім того, відповідно до відомостей відеозапису вбачається, що під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 повідомляв останнім, що це дійсно його автомобіль, та що він має дозвіл керувати автомобілем під час дії комендантської години. Також зазначав, що зупинив автомобіль на блок-посту під час дії комендантської години. Поряд з цим, з відеозапису вбачається, що в салоні автомобіля крім ОСОБА_1 нікого не було, а сам ОСОБА_1 не вказував на будь-яку іншу особу, яка керувала цим автомобілем.

Поряд з цим, з відомостей відеозапису вбачається, що працівники поліції винесли постанову стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 126 КУпАП, оскільки останній не мав права керувати автомобілем.

Такі відомості відеозапису поза розумним сумнівом свідчать про те, що саме ОСОБА_1 25 червня 2023 року керував автомобілем у якості водія, а тому такі твердження апелянта є необґрунтованими.

Також з відомостей відеозапису вбачається, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 виявили у останнього ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням алкотестеру Драгер. ОСОБА_1 погодився пройти такий огляд. Працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 порядок проведення огляду на стан сп`янння, який встановлений ст. 266 КУпАП. ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що йому цей порядок зрозуміло та почав проходити огляд. Проте всупереч вимогам та пропозиціям працівників поліції видихати в мундштук газоаналізатора, ОСОБА_1 робив вдохи, що унеможливлювало встановити наявність або відсутність сп`яніння. Працівники поліції декілька разів роз`яснювали ОСОБА_1 як саме необхідно видихати повітря для того, щоб газоаналізатор встановив наявність або відсутність алкоголю проте ОСОБА_1 під час коли газоаналізатор був увімкнутим умисно робив вдох повітря, а не видих. Такі дії ОСОБА_1 були розцінені як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Поряд з цим, з відеозапису вбачається, що працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, на що останній відповів, що не хоче туди їхати.

Крім того, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції (арк. 7) вбачається, що 25.06.2023 року під час несення служби з охорони громадського порядку на посту Пісочин Купол 0312 спільно з НГУ, було виявлено транспортний засіб «ДЕУ», яким під час дії комендантської години керував ОСОБА_1 . Під час спілкування з ОСОБА_1 у останнього були виявлені ознаки сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя). Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля за допомогою газоаналізатору та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився. Відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП. Транспортний засіб було залишено на місці його зупинки на паркувальному майданчику без порушень ПДР. Від отримання копії протоколу відмовився.

Враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції щодо складення протоколу стосовно ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані у рапорті відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Крім того, з відеозапису вбачається, що під час спілкування з ОСОБА_1 працівники поліції роз`яснили йому права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, а також зміст протоколу за ст. 130 КУпАП.

Належить врахувати, що ОСОБА_1 був повідомлений працівником поліції про його права, в тому числі про право на захист, однак не виявив бажання ним скористатись, що підтверджується відомостями відеозапису події, а тому такі твердження апелянта є необґрунтованими.

Поряд з цим, відповідно до довідки поліцейського 1 взводу 1 роти 4 батальойну УПП в Харківській області ДПП В. Тарасенка (арк. 3), ОСОБА_1 отримав водійське посвідчення.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував, що він отримував посвідчення водія.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що останній знає ПДР України.

Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 свідомо ігнорував ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено прізвище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності « ОСОБА_2 », що дійсно відповідає прізвищу особи, яка притягається до відповідальності, а тому такі твердження апелянта є необґрунтованими.

Крім того, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції (арк. 7) зазначено, що в протоколі було вказано адресу: м. Харків. Прошу вважати вірною адресою: АДРЕСА_1 .

Такі відомості, поза розумним сумнівом, спростовують твердження апелянта щодо невідповідності адреси місця події, яка зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, відповідно до відомостей відеозапису вбачається, що працівники поліції перед тим, як запропонувати ОСОБА_1 пройти огляд з використанням газоаналізатору повідомили, що цей прилад є робочим та вони мають всі відповідні документи на нього. ОСОБА_1 погодився з цим та не виявив бажання ознайомитись з цими документами, що вочевидь спростовує такі твердження апелянта.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 03 червня 2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков