Апеляційне провадження №33/824/4104/2024
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2024 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 лютого 2024 року, прийняту відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 443354 20 серпня 2023 року о 05:40 год., водій ОСОБА_1 , керував автомобілем «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Соборна, 32 в с. Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 проводився у встановленому законом порядку, зі згоди водія, під відеозапис на нагрудну бодікамеру патрульних, за допомогою приладу «Drager Alcotest 7510», за результатами якого станом на 05:47 год. 20 серпня 2023 року в повітрі, видихнутому водієм ОСОБА_1 зафіксовано 1.75 проміле етилового спирту.

Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 443354 від 20 серпня 2023 року) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 лютого 2024 року і закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

12 вересня 2024 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Васюка М.М. надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що адвокат бере участь у розгляді іншої справи в приміщенні Броварського міськрайонного суду Київської області.

На цій підставі судове засідання було перенесено на 03 жовтня 2024 року.

На вказану дату розгляду справи учасники справи в судове засідання не з`явились, розгляд справи було перенесено на 21 листопада.2024 року.

У судове засідання, призначене на 21 листопада 2024 року, учасники не з`явились, про місце та час розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомляли, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не направляли.

На цій підставі суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились.

Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Основними доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 були: матеріали справи не містять відеодоказів керування ним транспортним засобом; не було вручено форму направлення на огляд водія до медичної установи; наявний у матеріалах справи відеозапис є неналежним; матеріали справи не містять даних, що ОСОБА_1 був відсторонений від керування транспортним засобом, а транспортний засіб був затриманий відповідно до вимог ст.265-2, 266 КУпАП; в оскаржуваній постанові відсутня інформація про технічний засіб, на який здійснено фото- або відео фіксацію; працівникам поліції додатково не було роз`яснено ОСОБА_1 зміст ст.268 КУпАП.

Дані твердження апелянта не можуть бути прийняті апеляційний судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису під час проведення огляду осіб, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Таким чином процесуальні вимоги щодо відеофіксації чинним законодавством передбачені лише щодо проведення самого огляду на стан сп`яніння і не містять обов`язку такої фіксації інших обставин, зокрема факту керування водієм транспортним засобом. Вищевказане стосується і складення протоколу про адміністративне правопорушення. Зважаючи на викладене, доводи апелянта в цій частині не можуть бути прийняті апеляційним судом.

Не можуть бути прийняті апеляційним судом в якості підстави для задоволення апеляційної скарги і доводи апелянта щодо невидачі йому направлення на проведення огляду до медичної установи.

Порядок проведення огляду водія на стан сп`яніння алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції передбачений ст. 266 КУпАП. Також це питання регламентується Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 р.

Вказані нормативні документи встановлюють умови та порядок організації огляду водіїв у відповідних закладах, однак жоден з них не встановлює вимоги про вручення такого направлення на огляд самому водію транспортного засобу. Натомість вони зазначають, що у разі наявності підстав для такого огляду, до медичного закладу водій направляється не самостійно, а забезпечення доставки до медичного закладу покладено саме на поліцію.

Апеляційний суд також відхиляє доводи про неналежність відеозапису з нагрудних камер поліцейських, оскільки, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено апеляційним судом, наявний у матеріалах справи відеоматеріал фіксує події із самого початку до кінця відповідно до вимог Інструкції № 1026 від 18 грудня 2018 року. Будь-яких ознак монтування чи іншого втручання в запис нагрудних камер поліцейських не виявлено, зафіксовані події відображені у чіткій хронологічній послідовності і сумнівів у своїй автентичності не викликають.

Крім того, не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції і доводи сторони захисту про те, що працівниками поліції не було роз`яснено йому його прав передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також йому не роз`яснені наслідки притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 ст. 130 КУпАП.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

У протоколі зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 положень ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, також в протоколі міститься підпис самого ОСОБА_1 .

Отже, дане твердження спростовується підписом ОСОБА_1 в протоколі, яким він підтвердив, що його ознайомлено з протоколом де вказано причину його зупинки, роз`яснено йому його права та наслідки притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 ст. 130 КУпАП. Заперечень, щодо складеного протоколу останнім не зазначено.

Доводи апеляційної скарги про те, в оскаржуваній постанові відсутня інформація про технічний засіб, на який здійснено фото- або відео фіксацію є безпідставними.

Як убачається з матеріалів справи, відеозапис відзнятий на нагрудну камеру працівника поліції при виконанні ним своїх службових повноважень, номер якої зазначений у протоколі про адмністративне правопорушення. При цьому незазначення номера нагрудної камери в самій постанові не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Не має вирішального значення в даній справі і питання відсторонення чи не відсторонення водія від керування транспортним засобом, оскільки таке відсторонення є лише наслідком встановлення та фіксації складу адміністративного правопорушення, відтак дане питання вирішувалося вже після того, як інкриміноване адміністративне правопорушення було вчинене та належним чином підтверджене.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП була підтверджена на підставі сукупності належних та допустимих доказів.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законності постанови суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, апеляційним судом встановлена невідповідність дійсності тих обставин, якими апелянт обґрунтовує свою апеляційну скаргу. Порушень судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни постанови суду під час апеляційного перегляду справи апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 лютого 2024 року, прийняту відносно ОСОБА_1 , залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба