Провадження № 3/750/4626/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2024 року м. Чернігів

Суддя Деснянського районного суду міста Чернігова Кузнєцова О.О., при секретарі Чернобай Н.О., за участі ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу серії ВАД №263476 від 05.11.2024, ОСОБА_1 05.11.2024 о 21 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , в присутності дитини ОСОБА_2 , вчинив стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_3 домашнє насильство, а саме умисні дії фізичного та психологічного характеру ображав нецензурною лайкою, дав ляпаса, чим завдав їй фізичного болю та психологічних страждань унаслідок чого могло бути завдано шкоди фізичному здоров`ю потерпілої, тобто скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, згідно протоколу серії ВАБ №989360 від 10.11.2024, ОСОБА_1 10.11.2024 о 17: год., протягом дії ТЗП стосовно кривдника АА 496222 від 05.11.2024, який винесено стосовно останнього строком на 5 діб з 22 год. 00 хв. 05.11.2024 до 22 год. 00 хв. 10.11.2024, перебував за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушив застосовані заходи, а саме заборону у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, тобто скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зазначені два протоколи були об`єднані для розгляду в одну справу.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину не визнав. Пояснив, що жодного домашнього насильства по відношенню до дружини не вчиняє. Наразі триває процес поділу майна подружжя.

Суддя, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст.252 КУпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративним правопорушенням є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Виходячи з наведеного формулювання ознак домашнього насильства, обов`язковими ознаками цього правопорушення є, по-перше, вчинення дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, а по-друге, наявність наслідку таких дій: можливість завдання чи завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

При цьому, із аналізу вищевказаних норм також слідує, що під домашнє насильство, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи фактичне настання фізичної або психологічної шкоди.

У ході розгляду справи судом досліджено наступні письмові докази, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, рапорт, форму оцінки ризиків, ТЗП стосовно кривдника, пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , переглянуто долучений до матеріалів відеозапис.

До протоколу, складеному 05.11.2024, не надано жодних об`єктивних даних, які могли б підтвердити факт вчинення домашнього насильства. З протоколу вбачається, що під час конфлікту був присутній син подружжя, проте його пояснень до справи не додано.

Слід також зазначити, що заборонні приписи самі по собі не підтверджують факт вчинення домашнього насильства, оскільки є заходами забезпечення, що застосовуються до особи з ініціативи потерпілої сторони та виключно на підставі повідомлених нею відомостей.

З наданих у судовому засідання ОСОБА_1 пояснень зрозуміло, що колишнє подружжя проживає разом, інколи між ними виникають непорозуміння. З переглянутого в судовому засідання відеозапису вбачається, що ОСОБА_3 10.11.2024 викликала поліцію з приводу зникнення золотих прикрас, а не з приводу порушення ОСОБА_1 винесеного ТЗП чи вчинення по відношенню до неї домашнього насилля.

Також, у ТЗП серії АА №496223 від 05.11.2024 щодо ОСОБА_1 застосовано лише заборонний припис у вигляді заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Заборони на вхід та перебування місці проживання (перебування) постраждалої особи застосовано не було, як про це зазначено в описовій частині протоколу. ОСОБА_1 в присутності працівників поліції відповідав на запитання останніх та спростовував позицію потерпілою, що не може вважатись порушенням ТЗП.

Таким чином, працівники поліції без з`ясування в належний спосіб всіх обставин конфлікту склали протокол з приводу порушення ОСОБА_1 діючого ТЗП.

Судом встановлено, що між подружжям існує конфлікт з приводу поділу спільного майна, який потерпіла сторона намагається вирішити на свою користь шляхом виклику поліцію.

Насильство у родині, будь-якого характеру, відрізняється від конфліктних ситуацій, спорів, що виникають у кожній родити та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків тим, що при домашньому насильстві завжди дії того, хто допускає таке насильство, носять навмисний характер, з наміром досягнення бажаного результату, тягнуть спричинення шкоди, відбувається порушення прав і свобод людини; наявна значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов1язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Разом з тим, будь-яких об`єктивних доказів, які б давали можливість встановити вину ОСОБА_1 та могли довести об`єктивну сторону правопорушення, яке полягає у вчиненні домашнього насильства, матеріали справи не містять. Не надано доказів можливості настання чи фактичне настання фізичної або психологічної шкоди у потерпілої.

При цьому, ст. 62 Конституції України закріплено, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що матеріали справи складені по відношенню до ОСОБА_1 щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а саме домашнього насильства по відношенню до колишньої дружини та невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, не містять доказів вчинення такого адміністративного правопорушення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 247 КУпАП визначені обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, серед яких пунктом 1 визначено відсутність складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням того, що всі сумніви у винуватості особи повинні тлумачитися на його користь та винність особи не може ґрунтуватись на припущеннях, приходжу до переконливого висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно колишньої дружини ОСОБА_3 не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, як не доведено і наявності в його діях складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин та враховуючи зазначені норми закону, суд приходить до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП слід закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого даною статтею.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9, ч. 1 ст.173-2, ст.ст.245, 251, 254, 256, 268, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст.280, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі відносно притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.173-2 КУпАП закрити, на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Чернігівського апеляційного суду.

Суддя О.О. Кузнєцова