Справа № 444/3619/24
Провадження № 3/444/1827/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2024 року суддя Жовківського районного суду Львівської області Зеліско Р. Й., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника-адвоката Козакевича Р. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Жовква Львівської області справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 18 грудня 2023 року органом 4652, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу серії ЕПР1 № 113206 від 17 серпня 2024 року ОСОБА_1 16 серпня 2024 року о 21 год. 15 хв. за адресою: Львівська область, село Малехів, вулиця Київська, 6, керував транспортним засобом, чотириколісним квадроциклом з номером кузова НОМЕР_3 , без увімкненого ближнього світла у темну пору доби, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку у медичному закладі у лікаря нарколога та підтверджується висновком медичного закладу номер 002241 від 16 серпня 2024 року, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав на адресу суду письмові пояснення, які підтримав в судовому засіданні.

Із пред`явленим звинуваченням, викладеним у протоколі не погодився та в судовому засіданні пояснив, що 16 серпня 2024 року близько 21:00 год. перебував в середині приміщення АЗС «Socar» у селі Малехів.

До нього підійшов працівник поліції та сказав, що бажає з ним поговорити та запросив вийти за межі приміщення на територію АЗС.

Вийшовши з приміщення, працівник поліції почав проводити його в ліву сторону від головного входу приміщення АЗС, де він побачив припаркований квадроцикл.

На запитання працівника поліції, чи це його транспортний засіб, він відразу відповів, що ні.

Хоча працівник поліції пробував фактично ввести в оману, спотворював його слова та почав стверджувати, що він раніше сказав, що квадроцикл його.

ОСОБА_1 ствердив, що весь час повторював, що не керував квадроциклом, який стояв припаркований на території АЗС, як і не керував будь-яким іншим транспортним засобом.

Працівники поліції звинуватили його в тому, що він керував квадроциклем в стані сп`яніння, поставили вимогу пройти огляд на стан сп`яніння.

Він спочатку взагалі говорив поліцейським, чому повинен проходити огляд, якщо не був водієм транспортного засобу, на що один з працівників сказав, що якщо він відмовиться від проходження огляду, це ще гірше для нього, оскільки автоматично на нього буде складено протокол.

Не маючи юридичної освіти, саме через неправильне розуміння слів працівника поліції, фактичне введення працівником поліції його в оману, він сказав, що як громадянин України, але не як водій, виконає вимогу працівника поліції про проходження огляду в медичному закладі, однак і надалі настоював та пояснював, що не керував квадроциклом, ні будь-яким іншим транспортним засобом.

Тобто, від початку спілкування з працівниками поліції та до завершення їхніх розмов заперечував керування транспортним засобом.

З невідомих для нього причин працівники поліції прийшли до висновку, що саме він був водієм квадроцикла.

Факт перебування в стані алкогольного сп`яніння не заперечував з самого початку спілкування з працівниками поліції.

Як наслідок, працівниками поліції без реального з`ясування всіх обставин відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме за те, що він керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.

Поліцейські з невідомих для нього причин не зважали на його пояснення, що транспортним засобом він не керував, не пред`являли будь-яких доказів його вини.

На його заперечення про те, що він не керував транспортним засобом, працівник поліції не реагував.

Вказав, що вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не визнав та не визнає, оскільки він не керував транспортним засобом, хоч і визнає, що перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Не будучи водієм транспортного засобу він не міг вчинити адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Захисник Стадник Богдана Зіновійовича, подав на адресу суду письмове клопотання, яке підтримав в судовому засіданні, про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Клопотання мотивоване тим, що у справі відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки відсутні будь-які докази, які б взагалі підтверджували, що ОСОБА_1 16 серпня 2024 року о 21:15 год. керував транспортним засобом і що саме транспортний засіб був зупинений працівниками поліції під його керуванням.

Вважає, що позиція ОСОБА_1 є логічною та послідовною, оскільки від початку розмови із поліцейськими він заявляв, що не був водієм транспортного засобу, квадроциклом не керував.

Просив звернути увагу на конкретні фрагменти відеозаписів, про які ним зазначено в клопотанні, оскільки, на думку захисника, такі підтверджують позицію його підзахисного ОСОБА_1 .

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, позицію його захисника, вивчивши клопотання адвоката про закриття провадження у справі, проаналізувавши повно та всебічно матеріали справи про адміністративне правопорушення, зокрема представлені відеозаписи, дослідивши докази кожен окремо та їх в сукупності, суддя приходить до наступного висновку.

Згідно п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції .

Згідно ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини,що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Для з`ясування всіх обставин справи судом, повноти розгляду справи судом було детально досліджено протокол про адміністративне правопорушення, а також відеозаписи, які долучені до матеріалів справи, проаналізовано такі.

Так з відеозапису сlip 0, камера 470244, час відображений на камері 21:14:55 год. на початку відеозапису зафіксовано як працівник поліції заходить в приміщення АЗС, при цьому руху транспортного засобу, зокрема і квадроцикла не зафіксовано, ОСОБА_1 сидить за столом в приміщенні АЗС, працівник поліції запрошує ОСОБА_1 вийти на вулицю поговорити.

21:15:15 год. на запитання працівника поліції ОСОБА_1 відповідає «який квадроцикл?», ОСОБА_1 не заперечує перебування в стані алкогольного сп`яніння;

З відеозапису сlip 1, камера 470244, час відображений на камері 21:15:26, вбачається, що на запитання працівника поліції до ОСОБА_1 та демонстрування рукою в сторону припаркованого квадроцикла, чи він належить ОСОБА_1 , останній відповів, що ні.

Суд наголошує, що незважаючи на подальші слова працівника поліції про те, що ОСОБА_1 визнав спочатку належність йому квадроцикла, відеозаписом це не підтверджується.

21:20:10 год. сам працівник поліції зазначає про те, що, чи саме він, тобто ОСОБА_1 , керував чи не керував він не знає, тобто суд констатує, що сам працівник поліції висловлює сумніви, чи ОСОБА_1 керував квадроциклом. Аналогічне зафіксоване на відеозаписі з камери іншого працівника поліції.

З відеозапису сlip 2, камера 470244, час відображений на камері 21:23:00 год. вбачається, що працівник поліції зазначає, що в такій ситуації, яка виникла складається протокол за ч. 4 ст. 130 КУпАП, тобто першочергово поліцейський вважав, що ОСОБА_1 потрібно ставити у вину вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Сlip 4, камера 470244, час відображений на камері 21:40 год. зафіксовано, що працівник поліції тримає в руках ключі. Крім того, сам працівник поліції намагається передати ключі ОСОБА_1 , однак остінній заперечує приналежність цих ключів йому.

При цьому суд наголошує, що в матеріалах справи нема протоколу вилучення даних ключів, не зафіксовано також і про долучення ключів до матеріалів справи в графі «до протоколу додаються».

При цьому суд враховує, що ОСОБА_1 заперечував належність йому даних ключів.

З відеозапису сlip 4, камера 470244, час відображений на камері 21:44:15 год. вбачається, що ОСОБА_1 зазначає, що не їхав квадроциклом, запитує працівника поліції, чому йому дають продувати прилад, якщо він не їхав транспортним засобом.

21:46:40 год. ОСОБА_1 запитує про те, для чого йому трубка, якщо він не їхав.

В подальшому ОСОБА_1 неодноразово заперечує, що він керував квадроциклом, стверджує, що сидів та пив каву на АЗС, працівники поліції до нього підійшли в той момент, коли він сидів та пив каву.

21:50:40 год. ОСОБА_1 ще раз зазначає, що не їхав ні автомобілем, ні квадроциклом, запитує про те, за що на нього буде складено протокол, оскільки він не їхав транспортним засобом».

З відеозапису сlip 11, камера 470244, час відображений на камері 23:31:15 год. вбачається, що ОСОБА_1 зазначив, що хоче скористатися правничою допомогою адвоката, на що працівник поліції перевів розмову на іншу тему та не відреагував на клопотання ОСОБА_1 .

З відеозапису сlip 12, камера 470244, час відображений на камері 23:46:50 год. вбачається, що ОСОБА_1 зазначає, що сидів на АЗС та пив каву, на що працівник поліції вказав, що буде докладати відео з боді-камер та відео із камер АЗС.

Аналогічне зафіксовано і на відеозаписах з камери іншого працівника поліції.

Крім того, ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначив, що квадроцикл, на який вказували йому працівники поліції, а також ключі, які працівники поліції намагалися йому вручити, йому не належать, а також йому невідома їх подальша доля після події.

Суд після повного аналізу всіх представлених відеозаписів наголошує, що відеозапис розпочато вже з моменту, коли ОСОБА_1 сидить в приміщенні АЗС, руху квадроцикла чи будь-якого іншого транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , зупинку такого працівниками поліції не зафіксовано.

Тобто, проаналізувавши представлені відеозаписи з яких, чітко вбачається, що будь-яких відеозаписів, в тому числі із відеореєстратора службового автомобіля працівників поліції, з нагрудних камер працівників поліції, з яких би вбачався рух транспортного засобу, квадроцикла, особу водія транспортного засобу, зокрема те, що транспортним засобом 16 серпня 2024 року о 21 год. 15 хв. керував саме ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Чинне законодавство, в тому числі й ПДР, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом».

Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

За п. 1 ст. 8 Конвенції про дорожній рух, яку ратифіковано із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.74, (далі за текстом - Конвенція про дорожній рух) «Кожний транспортний засіб чи склад транспортним засобів, які знаходяться в русі, повинні мати водія».

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення повинен містити дві обов`язкові ознаки: 1) керування транспортним засобом; 2) перебування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції .

Суд звертає увагу, що пояснення ОСОБА_1 повністю відповідають тим показам, які надавалися ним на місці події працівникам поліції, є логічними та послідовними.

Враховуючи пояснення ОСОБА_1 , відсутність доказів на спростування таких, зокрема відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 16 серпня 2024 року о 21 год. 15 хв. за адресою: Львівська область, село Малехів, вулиця Київська, 6, керував транспортним засобом, чотириколісним квадроциклом з номером кузова НОМЕР_3 , відсутність у справі будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували слова поліцейських на відеозаписах про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, тобто зважаючи на відсутність однієї з ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме керування транспортним засобом, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 є недоведеною.

У справі відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 16 серпня 2024 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Викладене у рапорті працівника поліції не береться судом до уваги як беззаперечний доказ, оскільки це не підтверджується іншими доказами, крім того рапорт працівника поліції є адресований начальнику УПП у Львівській області, тобто є внутрішнім документом.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути покладений в основу доведеності вини особи.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Згідно п. 4 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Ч. 3 ст. 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення не доведена поза розумним сумнівом допустимими та достовірними доказами.

А тому, суд приходить до висновку, що справа про притягнення громадянина ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, так як відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за яке ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності, відсутні належні та допустимі докази вини останнього.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір стягується у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи, що справа підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, а тому відповідно судовий збір стягненню з ОСОБА_1 не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 130, п. 1 ч. 1 ст. 247, статтями 266, 283, ч. 2 ст. 284, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення- закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області в порядку ст. 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя: Зеліско Р. Й.