Житомирський апеляційний суд
Справа №288/1362/24 Головуючий у 1-й інст. Зайченко Є. О.
Номер провадження №33/4805/1375/24
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2024 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Згідно постанови судді місцевого суду, 01 червня 2024 року о 19-40 год ОСОБА_1 в с. Котлярка по вул. Набережна, керував ТЗ марки «ЗАЗ-110206» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою технічного приладу алкотестера «Drager» та в медичному закладі відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати, провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, порушення права на захист. Зазначив, що матеріали справи не містять доказів керування ним транспортним засобом. Також судом не з`ясовано, чому поліцейські не склали акт та не забрали автомобіль на штрафний майданчик поліції. Вказав, що права та обов`язки йому не роз`яснювались, а працівники поліції здійснювали на нього тиск.

Відповідно до усталеної судової практики Європейського суду з прав людини, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у § 1 ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

Умови застосування статті 6 Конвенції щодо оцінки поведінки особи та її вплив на тривалість розгляду справи стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ). При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Також, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»).

При цьому, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не позбавлена можливості подавати письмові пояснення щодо обставин справи, подавати докази та залучити захисника для представництва та захисту її інтересів підчас розгляду справи в суді.

Беручи до уваги, що ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, апеляційним судом було надано можливість надати свої покази у справі, проте він цим не скористався вдруге в судове засідання не з`явився, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про розгляд даної справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно пункту 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України) передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №756583 від 01 червня 2024 року; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння в медичному закладі, огляд не проводився; розпискою про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП; розпискою про інформування особи, яка підлягає огляду на стан алкогольного сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2292834 від 01 червня 2024 року про застосування до ОСОБА_2 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП; довідкою відділення поліції №2 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області щодо відсутності у інформаційному порталі Національної поліції відомостей щодо наявності у ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортними засобами; відеозаписами з нагрудних портативних камер поліцейських.

Так, із вказаного відеозапису вбачається, що 01 червня 2024 року працівники поліції на службовому автомобілі здійснювали переслідування автомобіля ЗАЗ 110206, державний номерний знак НОМЕР_1 . Встановивши особу водія, роз`яснили про проведення відеофіксації. Вказавши на різкий запах алкоголю з порожнини рота, працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу газоаналізатора Драгер або у медичному закладі, на що останній категорично та однозначно відмовився. Далі працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, склали щодо нього постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а також протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказані документи вручили водію під підпис, від керування транспортним засобом відсторонили.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо доведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, який узгоджується з наданим відеозаписом, а доводи скаржника у цій частині суд вважає необґрунтованими та розцінює як намагання скаржника уникнути притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, у спілкуванні з працівниками поліції ОСОБА_1 підтвердив, що їхав за морозивом, а також неодноразово просив працівників поліції «залагодити якось по іншому». Отже, твердження скаржника, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом опосередковано спростовуються відеозаписами. Крім того, ніяких заперечень щодо не перебування його за кермом автомобіля під час оформлення адміністративних матеріалів не надходило, а законність зупинки крім зазначеного підтверджується копією постанови серії ЕНА №2292834 від 01 червня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, відомості щодо оскарження та скасування якої у суду відсутні.

Наданий відеозапис апеляційний суд визнає відповідним п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 №1026, оскільки за допомогою останнього можна відтворити обставини, за яких патрульні, після виявлених у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, у відповідності до встановленого законом порядку, пропонували йому пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 відмовився від огляду на місці зупинки автомобіля та в медичному закладі, а тому його дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Аргументи скарги, що працівники поліції не роз`яснювали права, - необґрунтовані та спростовуються матеріалами справи, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення, який підписаний ОСОБА_1 , про це є відмітка (а.с. 1), розписка про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП також містить підпис водія (а.с. 3). Так і відеозаписом підтверджено роз`яснення останніх працівником поліції.

Доводи скаржника щодо порушення порядку відсторонення його від керування транспортним засобом не впливають на звільнення його від відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП. Разом з тим, закон не передбачає обов`язкового вилучення транспортного засобу за умови знаходження водія у стані алкогольного сп`яніння, а посвідчення водія не вилучалось, оскільки водій його при собі не мав, за що й притягнутий до адміністративної відповідальності постановою серії ЕНА №2292834 від 01 червня 2024 року.

Посилання апелянта на відсутність складу адміністративного правопорушення у його діях у зв`язку з тим, що працівниками поліції не складався акт огляду на стан алкогольного сп`яніння є необґрунтованими, оскільки за приписами «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерство внутрішніх справ України Міністерство охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 акт огляду на стан сп`яніння складається виключно за результатами проведення огляду водія на стан сп`яніння, а оскільки водій ОСОБА_1 відмовився від проходження будь-якого огляду, наявність чи відсутність такого акту правового значення не мають. Разом з тим, перелік ознак, за якими у поліцейських виникли підстави вважати, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, поведінка, яка не відповідає обстановці.

Таким чином наведені в апеляційній скарзі доводи не заслуговують на увагу і не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Тобто сам факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду був причиною складення протоколу про адміністративне правопорушення за п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

При цьому, посилання скаржника про порушення його права на захист апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки а.с. 5 містить заявку ОСОБА_1 , підписану 01 червня 2024 року про отримання повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлень із клопотанням розгляду справи у його відсутності у разі неявки в судове засідання без поважних причин. Так, повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення на 19 червня 2024 року 13-00 год надіслано йому 14 червня 2024 року на номер телефону 8 з повідомленням про доставку (14 червня 2024 року о 12-10 год). 05 серпня 2024 року ОСОБА_1 на підставі своєї заяви від 12 липня 2024 року у суді першої інстанції ознайомився з матеріалами справи та зняв копії. 06 серпня 2024 року подав до суду заяву про перенесення судового засідання для надання можливості підготуватись до розгляду справи. 19 вересня 2024 року під час винесення оскаржуваної постанови ОСОБА_1 брав участь у судовому засіданні.

Відтак, на переконання апеляційного суду, у ОСОБА_1 було достатньо часу скористатись правовою допомогою, тому доводи апелянта щодо порушення районним судом його права на захист, є надуманими та безпідставними.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь