Справа № 162/981/24 Провадження №33/802/833/24 Головуючий у 1 інстанції:Глинянчук В. Д.
Доповідач: Клок О. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., за участю секретаря судового засідання Таровської А.А., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Пасевича О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , на постанову судді Любешівського районного суду Волинської області від 08 листопада 2024 року,

ВСТАНОВИВ

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Визначено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Згідно з постановою суду ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він о 02 годині 31 хвилині 08 вересня 2024 року по вулиці Свободи у селищі Любешів Камінь-Каширського району Волинської області, керуючи мікроавтобусом «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржене судове рішення необґрунтованим та незаконним. Перш за все, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, оскільки він, на його думку, пропущений з поважних причин.

Апеляційні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що суд безпідставно розглянув справу у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Зазначає, що факт керування ним транспортним засобом не підтверджується жодними доказами, а тому фактично відсутні докази на підтвердження вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Просить скасувати оскаржену постанову та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника Пасевича О.П., доходжу наступного висновку.

З урахуванням того, що в суді першої інстанції судовий розгляд відбувся без участі ОСОБА_1 , про результат розгляду справи останній дізнався 21 листопада 2024 року (отримавши копію постанови суду), з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.

Відповідно до приписів ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За змістом апеляційної скарги, правопорушник фактично оспорює факт керування ним транспортним засобом 08.08.2024 та порушення його права на захист, оскільки справа стосовно нього судом першої інстанції була розглянута без його участі, проте такі доводи не заслуговують на увагу враховуючи таке.

Згідно вимог ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП України, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, не входять до переліку справ, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд вважає, що дані вимоги Закону суддею першої інстанції при розгляді справи були дотримані.

Змістом оскарженої постанови судді першої інстанції стверджується, що розгляд даної справи відбувся у відсутності ОСОБА_1 , який належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи та клопотання про її відкладення до суду не надходили. Вказане узгоджується і з доводами ОСОБА_1 , який фактично не заперечує його належне повідомлення про розгляд справи, а лише пояснює свою неявку в судове засідання вирішенням питання щодо укладення угоди із захисником.

На переконання апеляційного суду, у даному випадку відсутні законні підстави стверджувати про порушення права ОСОБА_1 на захист у зв`язку з розглядом справи у його відсутності, оскільки останній достеменно знаючи про наявність стосовно нього в суді справи про адміністративне правопорушення, особисто не виявив бажання бути присутнім при її розгляді чи сповістити суд про необхідність відкладення розгляду справи.

Отже, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції порушив його процесуальне право на захист, оскільки провів судовий розгляд за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на думку апеляційного суду, є суб`єктивними та безпідставними.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Даних вимог закону при винесенні постанови місцевим судом було дотримано.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доводиться зібраними матеріалами справи, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №573712 від 08.09.2024; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння; відеозаписами з портативних камер поліцейських та іншими письмовими доказами.

Сукупність зазначених доказів, цілком обґрунтовано взята до уваги судом, і протилежного, при апеляційному розгляді, не установлено.

Факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , у тому числі, стверджується відеозаписом із нагрудного відеореєстратора камери інспектора поліції, який є належним доказом вини ОСОБА_1 , та яким стверджуються детальні обставини вчинення даного правопорушення.

Зокрема, із відеозапису вбачається, що працівниками поліції помічено транспортний засіб, який рухався в комендантську годину. З метою зупинки вказаного транспортного засобу, поліцейські прослідували за ним і під час спілкування з водієм, а саме ОСОБА_1 він чітко вказав, що їхав автомобілем до аптеки, однак відмовився надавати свої документи для встановлення особи та реєстраційні документи на автомобіль. При цьому, під час спілкування з працівниками поліції у ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, роз`яснено, що в разі відмови від проходження згаданого огляду буде складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що як видно на відеозаписі, ОСОБА_1 після зупинки його транспортного засобу працівниками поліції поводився зухвало і самовпевнено, не реагував на будь-які прохання працівників поліції, зрозумівши обставини події почав заперечувати факт керування автомобілем, тому таку поведінку в своїй сукупності слід розцінювати, як розуміння своїх протиправних вчинків та спроби уникнути відповідальності за скоєне будь-яким чином.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 в апеляційні скарзі про те, що він не керував транспортним засобом, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки повністю спростовуються наведеними вище доказами в їх сукупності, а тому не беруться апеляційним судом до уваги.

Також варто звернути увагу, що правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.

З відеозапису з бодікамер працівників поліції, який міститься у матеріалах справи вбачається, що поліцейські неодноразово пропонували водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі, на що він відмовився.

Відтак, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази, зокрема, відеозапис як окремо, так і у сукупності, належним чином підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 порушень Правил дорожнього руху, що зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме п. 2.5 ПДР України. Зазначене свідчить про правильність висновків суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржена постанова судді стосовно ОСОБА_1 - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Любешівського районного суду Волинської області від 08 листопада 2024 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Любешівського районного суду Волинської області від 08 листопада 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду О. М. Клок