КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №755/9434/24 Суддя І інстанції - Метелешко О.В.
Провадження № 33/824/5614/2024 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2024 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Голубничого О.І. на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06 серпня 2024 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 124 КУпАП,-

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06 серпня 2024 року накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп.

Згідно постанови судді, ОСОБА_1 , 27 травня 2024 року, о 16 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «Suzuki Grand Vitara», д/н НОМЕР_1 , у м. Києві, по вул. Лохвицькій, 4, при зустрічному роз`їзді, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого, відбулося зіткнення з автомобілем «Volvo», д/н НОМЕР_2 , який рухався назустріч, що призвело до заподіяння матеріальних збитків і порушення п. 13.3, п. 13.1, п. 2.3 б Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисник Голубничий О.І. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказуючи, що постанова винесена без додержання норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного дослідження матеріалів справи, просить постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 06.08.2024 щодо ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП скасувати та закрити провадження у справі.

Крім того, апелянт подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 06.08.2024, мотивуючи його тим, що ОСОБА_1 ознайомився з копією оскаржуваної постанови 23.09.2024 та 03.10.2024 з додержанням процесуальних строків було направлено апеляційну скаргу. В подальшому постановою Київського апеляційного суду від 18.10.2024 апеляційну скаргу захисника було повернуто, постанову отримано 01.11.2024. З огляду на викладене, апелянт вважає, що строки на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 06.08.2024 пропущено з поважних причин.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що належний ОСОБА_1 транспортний засіб Сузуки Гранд Витара днз НОМЕР_1 внаслідок події, яку співробітники поліції оформили як ДТП, не зазнав жодних пошкоджень, що підтверджено самими учасниками події. Так, поза увагою суду залишився доказ на стор.2 де в графі «перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортних засобів, отриманих унаслідок ДТП» у другій строчці навпроти слова «Сузуки» вказано «пошкодження відсутні», а внизу сторінки в графах «Дані про пошкодження транспортних засобів підтверджую» є підпис другого учасника події ОСОБА_2 , яким він підтвердив відсутність на транспортному засобі ОСОБА_1 пошкоджень, а лише наявність пошкоджень транспортного засобу ОСОБА_2 , вказане також своїм підписом засвідчив ОСОБА_1 . Апелянт зазначає, що у справі взагалі відсутні належні та допустимі докази того, що пошкодження транспортного засобу ОСОБА_2 взагалі відбулось під час події, яка сталася 27.05.2024 о 17:20, та яка була оформлена співробітниками поліції як ДТП, оскільки зіткнень між автомобілем ОСОБА_1 та автомобілем ОСОБА_2 взагалі не було. З огляду на зазначене, вбачається, що обставини та час пошкодження автомобіля ОСОБА_2 передували згаданій події, яка сталася 27.05.2024 о 17:20 за участі транспортних засобів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Крім цього, апелянт вказує, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості надати суду доказ того, що відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» він, як учасник бойових дій, звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. При цьому, поза увагою суду залишився доказ на стор.2 де в графі «серія та номер полісу ОСЦ1ТВ наземних ТЗ та назва страхової організації, яка його видала» у другій строчці вказано серію та номер посвідчення ОСОБА_1 учасника бойових дій « НОМЕР_3 9 лютого 2015» і жодної назви страхової компанії. За неможливості надати згаданий доказ суд ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_1 судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп.

Таким чином, на думку апелянта, суд першої інстанції ухвалив постанову від 06.08.2024 по справі №755/9434/24 без належного дослідження доказів та з`ясування обставин, що мають значення для справи, правовідносинам сторін надана неправильна кваліфікація, обставини справи з`ясовані не повністю, ОСОБА_1 належним чином не був повідомлений про дату та час судового засідання, судовий розгляд здійснено без його участі, чим порушені його права.

В запереченнях на апеляційну скаргу адвокат Олексієнко М.М. в інтересах потерпілого ОСОБА_3 , наводячи обґрунтування, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 (в режимі ВКЗ) та його захисника Голубничого О.І., які просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав у ній наведених, думку потерпілого ОСОБА_3 та його представника - адвоката Олексієнка М.М., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в повному обсязі, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Щодо питання про поновлення строку на оскарження постанови, то слід зазначити, що як вбачається з матеріалів провадження, розгляд справи відбувся у відсутність Олексієнка М.М. , копія постанови йому направлена не була, з матеріалами справи останній ознайомився лише 23.09.2024, оскільки є учасником бойових дій та проходив реабілітацію після отриманої під час виконання обов`язків військової служби травми, що повністю підтверджується наданими до апеляційної скарги документами. У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення реалізації права на апеляційний перегляд судового рішення, вважаю, що строк апеляційного оскарження постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06.08.2024слід поновити.

По суті апеляційної скарги слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Суд, у відповідності з положеннями ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Згідно з диспозицією ст. 124 КУпАП обов`язковою ознакою даного адміністративного правопорушення є наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями особи у виді порушення правил дорожнього руху та наслідками у вигляді пошкодження транспортних засобів або іншого майна.

Відповідно до 13.3 ПДР України під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху. Вимогами п. 13.1 ПДР України встановлено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу. Згідно ж п. 2.3 (б) ПДР України водій повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Порушення ОСОБА_1 вимог п. п. 13.3, 13.1, 2.3 (б) ПДР за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №857207 від 27.05.2024, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , 27 травня 2024 року, о 16 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «Suzuki Grand Vitara», д/н НОМЕР_1 , у м. Києві, по вул. Лохвицькій, 4, при зустрічному роз`їзді, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого, відбулося зіткнення «Volvo», д/н НОМЕР_2 , який рухався назустріч, що призвело до заподіяння матеріальних збитків.

В свою чергу, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повністю підтверджуються схемою місця ДТП від 27.05.2024, письмовими поясненнями іншого учасника ДТП ОСОБА_3 .

На схемі місця ДТП графічно зображені та зафіксовані об`єкти, дані про обставини дорожньої пригоди (ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів, транспортний засіб потерпілого та транспортний засіб, причетний до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїзної частини та інше), таблицю дорожніх умов, в якій зазначені назви об`єктів, зображених на схемі, зазначено характеризуючі дані транспортних засобів та відомості про їх пошкодження, з підписами учасників ДТП - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

З письмових пояснень ОСОБА_3 , наданих на місці оформлення матеріалів ДТП слідує, що він рухався по вул. Лохвицького зі сторони вул. Сивазької в сторону ЖК «Флагман» на вузькій дорозі. Побачивши в зустрічному напрямку автомобіль «Сузукі Вітара», зробив зупинку, подавши знак водію зустрічного автомобіля, що роз`їхатися неможливо, оскільки не вистачить місця. Водій «Сузукі» не зупинився і продовжив рух, що спричинило удар дзеркал. Припаркувавши автомобіль, водій «Сузукі» заперечував свою провину та говорив, що йому байдуже. Свідком дорожньо - транспортної пригоди був ОСОБА_5 , який на момент ДТП був в автомобілі «Вольво».

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

При цьому, з пояснень в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 вбачається, що самої події ДТП, тобто зіткнення транспортних засобів не було. При цьому, він не заперечує, що дійсно 27.05.2024 року він рухався на автомобілі «Сузукі Гранд Вітара» додому і на зустріч йому на вузькій дорозі рухався автомобіль «Вольво». В його напрямку руху стояли припарковані автомобілі, то ж, з врахуванням цього він рухався. З автомобілем « Вольво» вони розминулись, та він повернув у двір власного будинку, де припаркувався. Після цього до нього підійшов ОСОБА_3 та почав казати, що ніби-то він ОСОБА_1 пошкодив його транспортний засіб, на що було запропонувано викликати працівників поліції. Очікував приїзду поліції, яким вказав на свою позицію про те, що зіткнення не відбулось, після огляду транспортних засобів на його автомобілі пошкоджень виявлено не було. Вважає, що належні докази того, що відбулась ДТП саме за участі його транспортного засобу в матеріалах справі відсутні.

Додатково ОСОБА_1 пояснив, що дзеркало його автомобіля зі сторони водія було дійсно пошкоджено та перемотано скотчем, однак ці пошкодження виникли через подію, яка сталася рік тому, візуально було зрозуміло, що ті пошкодження не мали місце до зіткнення транспортних засобів того дня, адже, були застаріли і були знизу дзеркала, а не в місці ймовірного, як стверджує інший учасник, зіткнення.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 , він раніше ОСОБА_1 не знав, відповідно, підстав говорити неправду та оговорювати його не має. З приводу обставин ДТП пояснив, що його автомобіль «Вольво» рухався по своїй смузі руху по вул.Лохвицького, 4 в м. Києві, на зустріч йому рухався автомобіль «Сузукі». При цьому, в напрямку руху автомобіля «Сузукі» стояли припарковані транспортні засоби, внаслідок чого проїзна частина дороги була значно меншою (вужчою). Коли автомобіль «Сузукі» зрівнявся з припаркованими автомобілями, він в цей момент під`їхав ближче до автомобіля «Сузукі», максимально прижавшись до бровки в напрямку свого руху. До нього майже впритул під`їхало авто «Сузукі» і зупинилося. Він жестами показав водію «Сузукі», що не треба далі рухатись, оскільки через замалу відстань між їхніми транспортними засобами можливе зіткнення дзеркалами. Втім, водій «Сузукі» чи то не побачив цих жестів, чи то не зрозумів їх, і «дав на газ», в результаті чого дзеркало «Сузукі» контактувало з дзеркалом його транспортного засобу. Водій Сузукі на це не відреагував, а продовжив рух та повернув на парковку. Після цього, він заглушив автомобіль, та разом зі свідком ОСОБА_5 підійшли до водія «Сузукі» і спитали навіщо він допустив зіткнення транспортних засобів, на що отримали відповідь, що він «кантужений і йому нічого не буде».

ОСОБА_3 вказав, що його дзеркало отримало механічні пошкодження і склалося після зіткнення, а дзеркало ОСОБА_1 було перемотано скотчем біля основи, і тому не склалось. ОСОБА_3 зазначив, що оскільки дзеркало автомобіля «Сузукі» знаходиться вище від дзеркала його автомобіля, та ще й при цьому нижня його частина є пластиковою, яку важко пошкодити чи подряпати, а тому, саме пластиковою частиною дзеркала авто «Сузукі» було допущено зіткнення з верхньою частиною дзеркала його авто. Саме цим ОСОБА_1 пояснив відсутність пошкоджень на дзеркалі авто « Сузукі».

Окрім того, за клопотання захисника Олексієнка М.М. в інтересах ОСОБА_3 під час апеляційного розгляду був допитаний свідок ОСОБА_5 , який, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, пояснив, що в момент ДТП був на передньому пасажирському сидінні в авто ОСОБА_3 , вони з ОСОБА_3 рухались на авто по вул. Лохвицького, яка не є дуже широкою. Вони рухались по своїй смузі, яка була без перешкод. Разом з тим, в зворотньому напрямку були припарковані автомобілі. Побачили автомобіль «Сузукі», який рухався на зустріч. І коли під`їхали до нього ближче, то побачили, що дорога завузька і вони не роз`їдуться. Тоді ОСОБА_3 автомобіль «прижав» безпосередньо до бордюра, зупинився та жестами дав зрозуміти водію «Сузукі», що не роз`їдуться. На це вказаний водій взагалі не відреагував та продовжив рухатись, зачепивши дзеркало водійської дверки автомобіля ОСОБА_3 , від чого дзеркало в авто останнього склалося, а автомобіль « Сузукі» продовжив рух. ОСОБА_3 відразу заглушив автомобіль, та разом з ним пішли до водія автомобіля «Сузукі» повідомити про те, що трапилось, а що він сказав, що нічого не робив, ніяких пошкоджень його автомобіль немає, сказав, що якщо хочемо, то можемо викликати поліцію, що й було зроблено.

Таким чином, зі схеми ДТП та з наданих в судовому засіданні учасниками ДТП пояснень вбачається, що у смузі руху водія «Сузукі» ОСОБА_1 були припарковані автомобілі, які частково перекривали його смугу для руху і були для нього перешкодою, яку він повинен був об`їжджати. Об`їжджаючи таку перешкоду, ОСОБА_1 повинен був надати дорогу водію «Вольво» та при зустрічному роз`їзді дотриматись безпечного бокового інтервалу, однак цього не зробив, адже, поїхав прямо та допустив зіткнення дзеркалом заднього виду свого транспортного засобу з дзеркалом заднього виду авто «Вольво», який на момент ДТП перебував взагалі в нерухомому стані. При цьому, враховуючи технічні характеристики обох транспортних засобів та будову бокових дзеркал обох авто, механічні пошкодження у виді подряпин лакофарбового покриття залишились лише на авто «Вольво».

Враховуючи сукупність наявних доказів у справі доходжу висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії водія ОСОБА_1 , який при зустрічному роз`їзді, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого, відбулося зіткнення з автомобілем «Volvo», д/н НОМЕР_2 , який рухався назустріч, є порушенням п. п. 13.3, 13.1, 2.3 (б) ПДР України та утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Будь-яких доказів на спростування висновків суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, апелянтом не наведено, та апеляційним судом не встановлено.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП.

Отже, неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06.08.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю.

Разом з тим, заслуговують на уваги доводи апелянта про те, що судом першої інстанції було необґрунтовано стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави. Так, відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, звільняються від сплати судового збору.

Так, апеляційному суду надано копію посвідчення ОСОБА_1 - учасника бойових дій, серії НОМЕР_3 від 09 лютого 2015, що свідчить про безпідставне стягнення з нього на користь держави судового збору, а тому, рішення в частині стягнення судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп., підлягає зміні апеляційним судом.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и л а:

Клопотання захисника Голубничого О.І. - задовольнити.

Поновити захиснику Голубничому О.І. в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06 серпня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника Голубничого О.І. в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06 серпня 2024 року, якою ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, зі стягненням судового збору на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп. - змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп., поклавши його на рахунок держави.

В іншій частині постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 06 серпня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Л.І. Кепкал