Номер провадження: 33/813/2747/24
Головуючий у першій інстанції Циб І.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді - Комлевої О.С.,

з участю:

секретаря судового засідання Волкової Ю.О.,

адвоката Вечерової Євгенії Миколаївни, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

потерпілої - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Вечерової Євгенії Миколаївни, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2024 року,-

в с т а н о в и в:

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян що становить 170 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

На вищевказану постанову суду адвокат Вечерова Є.М., захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , 25 жовтня 2024 року подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову суду скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Вечерова Є.М., зазначила, що матеріалами справи не доведено що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно були особами які спільно проживали однією сім`єю але не перебувають у шлюбі між собою, тобто мають статус суб`єктів адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Апелянт зазначила, що у вчиненому правопорушенні мало місце не домашнє насилля психологічного характеру, а саме соціально-побутовий конфлікт, його причина фінансові складності у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що було підтверджено поясненнями ОСОБА_2 у судовому засіданні.

Відтак лише факт конфліктної ситуації між співмешканцями на побутово-фінансовому ґрунті не може свідчити про психологічне насильство в сім`ї у розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, а також пояснення адвоката Вечерової Є.М., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , та потерпілої ОСОБА_2 ,дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Так, у відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушенняє охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституціїі законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Так, диспозицією ч. 1ст. 173-2 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдано шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року №2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду даної справи суд першої інстанції дотримався вказаних норм права та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення ґрунтується сукупністю доказів, які були дослідженні в судовому засіданні суду першої інстанції та судовому засіданні апеляційного суду, а саме:

- протоколом серії АА № 080414 від 28 серпня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КпАП України (а.с.1);

- заявою ОСОБА_2 від 28 серпня 2024 року (а.с. 43);

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 28 серпня 2024 року (а.с.4);

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 28 серпня 2024 року (а.с.5);

- формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства (а.с.2).

Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Щодо доводів апеляційної скарги адвоката Вечерової Є.М., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 з приводу того, що не доведено що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно були особами які спільно проживали однією сім`єю але не перебувають у шлюбі між собою, тобто мають статус суб`єктів адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки спростовується матеріалами справи, а саме поясненнями ОСОБА_1 даних 28 серпня 2024 року лейтенанту поліції Карпенку В.О., в яких він зазначив, що проживав з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та хоче з нею примиритися. Також підтверджується поясненнями ОСОБА_2 наданими 28 серпня 2024 року старшому лейтенанту ОСОБА_3 , що ОСОБА_1 є її колишній співмешканець. Вказані пояснення ОСОБА_2 підтвердила і в судовому засіданні апеляційного суду.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що факт конфліктної ситуації між співмешканцями на побутово-фінансовому ґрунті не може свідчити про психологічне насильство в сім`ї у розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», апеляційний суд вважає необґрунтованими оскільки відповідно до матеріалів справи, конфлікт полягає саме в тому, що ОСОБА_1 нав`язливо бажав примиритися з потерпілою та переслідував її, стежив за нею, супроводжуючи це погрозами, що завдало шкоди психологічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 .

При домашньому насильстві завжди дії того, хто допускає таке насильство, носять навмисний характер, з наміром досягнення бажаного результату, тягнуть спричинення шкоди; відбувається порушення прав і свобод людини; наявна значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Отже, подія, яка мала місце 28 серпня 2024 року о 08 год. 30 хвл. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, та правильності кваліфікації його дій за ч.1ст.173-2 КУпАП, є обґрунтованими.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Також, слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд дотримався вимог ст.ст.30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Вечерової Євгенії Миколаївни, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку на підлягає.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева