Справа № 127/6741/24
Провадження № 3/127/1797/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2024м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 21.02.2024 о 10.00 год. по вул. Хмельницьке шосе, 114-в в м. Вінниці ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Hyundai, д.н. НОМЕР_1 , під час об`їзду перешкоди не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки Кіа, д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок цього транспорті засоби отримали механічні пошкодження.

ОСОБА_1 у судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення не визнав і суду пояснив, що він здійснював рух парковкою. Автомобіль під керуванням ОСОБА_2 зупинився, тому він почав його об`їжджати. Коли автомобілі порівнялись боковою стійкою, автомобіль Кіа розпочав рух заднім ходом, керований ним автомобіль у цей час перебував у нерухомому стані.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, натомість на електронну адресу суду надійшли його письмові пояснення. Зі змісту зазначених пояснень випливає, що саме водій ОСОБА_1 порушив вимоги правил дорожнього руху.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , доводи захисника Сологуба В.О., дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З диспозиції статті 124 КпАП випливає, що відповідальність за даною нормою настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Слід звернути увагу, що дана норма є бланкетною.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 13.3 Правил дорожнього руху (далі ПДР).

Зі змісту пункту 13.3 ПДР випливає, що під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 до протоколу про адміністративне правопорушення надані письмові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , схема ДТП, на якій зафіксоване розташування транспортних засобів та виявлені у них пошкодження. За клопотанням ОСОБА_1 , суд дослідив у судовому засіданні запис з камер зовнішнього спостереження. Захисник ОСОБА_2 в судовому засіданні зауважила, що зазначений запис не може бути використаний судом в якості доказу, оскільки ОСОБА_1 не підтверджене джерело його походження. Разом з тим, суд враховує, що статтею 251 КпАП визначені поняття доказів у справі, а статтею 252 КпАП критерії, за якими суд оцінює докази у справі. Наведені норми не містять застережень стосовно наявності правових підстав для визнання доказу недопустимим у разі відсутності підтвердження джерела його походження. Натомість з оглянутого в судовому засіданні Запису, зміст якого оспорений не був, була підтверджена та обставина, що на ньому зафіксований момент зіткнення транспортних засобів, який є предметом дослідження у цьому провадженні. Саме тому суд вважає, що наданий ОСОБА_1 запис має бути оцінений згідно з правилами, визначеними статтею 252 КпАП у сукупності з іншими доказами, наданими суду.

Отже, з оглянутого в судовому засіданні Запису випливає, що на момент зіткнення транспортних засобів керований ОСОБА_1 автомобіль перебував у нерухомому стані. Тому пояснення останнього у цій частині узгоджуються з наданим суду Записом. Захисник Сологуба В.О. в судовому засіданні здійснила посилання на те, що ОСОБА_1 фактично виїхав на смугу зустрічного руху, тому її довіритель мав право розраховувати, що інших транспортних засобів під час виконання маневру не буде.

Оцінюючи зазначені твердження захисника ОСОБА_2 , суд вважає за доцільне зауважити таке.

З наданої суду схеми ДТП випливає, що у місці зіткнення транспортних засобів організований двосторонній рух. При цьому надана суду схема ДТП не містить посилання на тип дорожньої розмітки, який нанесений на дорожнє покриття в місті зіткнення транспортних засобів, однак зі схеми ДТП слідує, що ця розмітка не відноситься до суцільної (широкої чи вузької).

Зі змісту пункту 11.3 ПДР випливає, що на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Як суд зазначив вище, з наданих ОСОБА_1 пояснень, які узгоджуються з оглянутим в судовому засіданні Записом, останній діяв відповідно до наведених вимог ПДР, тому твердження захисника ОСОБА_2 у цій частині суд оцінює критично.

Захисник Сологуба В.О. в якості аргументу на користь притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, здійснила посилання на недотримання останнім вимог пункту 12.3 ПДР. Однак зазначене твердження захисника не узгоджується з оглянутим в судовому засіданні Записом, зі змісту якого випливає, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 здійснив об`їзд перешкоди автомобіля під керуванням ОСОБА_2 і в момент початку руху останнього (автомобіля під керуванням ОСОБА_2 ) вжив заходів до негайної зупинки керованого автомобіля. У подальшому, як випливає із Запису, автомобіль під керуванням ОСОБА_2 допустив наїзд на нерухомий автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . Суд при цьому вважає за доцільне зауважити, що оцінку дій ОСОБА_2 на дотримання вимог ПДР у цьому провадженні суд здійснювати не вправі, тому обмежується лише правовою оцінкою дій ОСОБА_1 .

Зі змісту пункту 1.4 ПДР випливає, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Відповідно до пункту 10.1 ПДР перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Згідно з пунктом 10.9 ПДР під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Суд враховує, що частиною другою статті 251 КпАП регламентовано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Окрім наведеного, суд вважає за доцільне звернути увагу, що у прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), звертає увагу, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

ЄСПЛ в рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначив, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

Як суд зазначив вище, наданими суду доказами у їх сукупності не були підтверджені обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, натомість були підтверджені показання ОСОБА_1 в частині того, що місця для об`їзду перешкоди було достатньо і автомобіль, об`їзд якого він здійснював, допустив зіткнення з керованим ним автомобілем у момент, коли останній перебував у нерухомому стані.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов до висновку, що об`єктивними даними не підтверджений факт порушення ОСОБА_1 вимог ПДР, а отже і не підтверджена його винуватість у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі необхідно закрити.

Керуючись статтями 124, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: