ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2024 року суддя Херсонського міського суду Херсонської області Л.А. Скрипнік, за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , інспектора поліції Войцеховського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні матеріали, які надійшли з УПП в Херсонській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі слів працює у залізничному депо, такого, що мешкає у АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Херсонського міського суду Херсонської області надійшли матеріали справи щодо притягнення ОСОБА_2 за вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП

Відповідно до даних протоколу складеного інспектором взводу № 2 роти № 3 УПП в Херсонській області ДПП В. Войцеховським серії ААД №141644 від 13.11.2023 р., який було складено о 17 год. 36 хв., ОСОБА_1 13.11.2023 року о 17 год. 21 хв. в м. Херсоні по вул. Миколи Гринька, 71 керував транспортним засобом ЗАЗ TF 699 P, д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме тремтіння пальців рук, неприродня блідість обличчя, зіниці очей, що не реагують на світло. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України. Дії ОСОБА_1 інспектором кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , мало того, що заперечив встановлення співробітниками поліції факту керування ним транспортним засобом, наголосив на тому, що інспектором не проводилась перевірка наявності у нього ознак будь-якого сп`яніння, зокрема перевірка зіниць очей, а інспектор лише констатував наявність в нього блідості шкірних покривів та тремтіння рук. Вказував про те, що він дійсно, на пропозицію інспектора відмовився їхати до медичного закладу для проведення освідування, оскільки вважав що до того немає жодних підстав. Разом із тим зазначив, що після події, про яку вказано у протоколі, за рекомендацією адвоката за власним бажанням пройшов освідування на стан сп`яніння у медзакладі, за результатами якого жодного сп`яніння, зокрема наркотичного, у нього не було виявлено, про що надав суду відповідну довідку. Вказував про те, що на місці події наполягав, що його транспортний засіб ніхто не зупиняв, а поліція під`їхала коли його транспортний засіб стояв припаркований, після чого інспектор виніс стосовно нього ще й постанову, притягнувши його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за паркування у недозволеному місці.

Інспектор Войцеховський В. у суді, зокрема після дослідження в його присутності відеофайлів, доданих до справи, фактично не заперечив щодо відсутності на відео як факту перевірки у водія ознак наркотичного сп`яніння, так і взагалі факту керування водієм транспортним засобом за викладеними у протоколі обставинами.

Суд, заслухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності а також інспектора, що склав протокол, дослідивши в їх присутності матеріали справи про адміністративне правопорушення, зокрема відеозапис події, приходить до наступних висновків.

Так, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч.1 ст.9 КУпАП України.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відтак, вказана норма регулює правовідносини щодо керування транспортним засобом у стані сп`яніння та визначає спеціальний суб`єкт водій транспортного засобу.

За положеннями п.1.10 ПДР:

- водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керування транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі;

Визначення терміну «керування транспортним засобом» наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортні», за яким керування транспортним засобом- виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 404/4467/16-а зазначено, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості і транспортного засобу.

Крім того, проведення огляду водія на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735(далі - Інструкція) та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 №1103 (далі - Порядок).

За положеннями п.2.5 ПДР саме водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За п.2 розділу І Інструкції встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають саме водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України(далі поліцейський)є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Пункт 6 розділу І Інструкції встановлює, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться зокрема поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП (пункт 7).

При цьому головними умовами для огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є як наявність достатніх підстав вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, так і обставина, що саме ця особа у такому стані керувала транспортним засобом.

Між тим, матеріали даної справи не містять належних та достовірних доказів того, що поліцейські зупиняли ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом а також того, що останній взагалі керував транспортним засобом. Також з відео не встановлено, що у ОСОБА_1 ,. наявні ознаки наркотичного сп`яніння, про які йдеться у протоколі, зокрема коли зіниці очей не реагують на світло, оскільки з дослідженого судом відео не вбачається такої дії з боку інспекторів, а на відео чутно та видно лише як інспектор, звертаючись до ОСОБА_1 , констатує тремтіння пальців його рук та блідість шкірного покриву, коли сам ОСОБА_1 та особа, що знаходилась із ним, зазначають про наявність у останнього контузії, через що можуть тремтіти руки.

Окрім того, суд бере до уваги надану ОСОБА_1 копію постанови інспектора від 13.11.2023 року, якою останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил паркування, при цьому гідно постанови вказане порушення відбулось так само 13.11.2023 року о 17 год. 21 хв., проте у цьому випадку він вже не керував транспортним засобом ЗАЗ TF 699 P, д.н.з. НОМЕР_2 , про що вказано у протоколі, а транспортний засіб було припарковано із порушенням правил.

За встановлених обставин, на переконання суду, матеріали справи про адміністративне правопорушення не те що не містять беззаперечних та достатніх доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом за викладених в протоколі обставин, а зібрані судом докази, зокрема протокол інспектора Войцеховського В., прямо протирічить постанові про накладення адміністративного стягнення по справі серії БАД № 073116 іншого інспектора взводу № 2 роти № 3 УПП в Херсонській області ДПП такого собі Артема Володимировича, прізвище якого із наданої ОСОБА_1 суду копії постанови неможливо достеменно ідентифікувати, проте в якій останнього притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу за порушення правил паркування, у час та місці коли він начебто керував транспортним засобом за розглядуваним судом протоколом.

Наявний в матеріалах справи лише один рапорт, адресований Начальнику ІПП в Херсонській області ДПП полковнику поліції Івану Базаренку суд взагалі не приймає до уваги, вважаючи даний документ недопустимим доказом, оскільки вказаний рапорт поруч із відсутність вказівки на дату його складання взагалі не містить вказівку на його автора.

При цьому досліджене судом, долучене до протоколу направлення ОСОБА_1 для проходження освідування до медзакладу, складене інспектором взводу № 2 роти № 3 батальйону УПП в області ОСОБА_3 із урахуванням усіх інших, наявних в матеріалах справи доказів, суд взагалі не приймає до уваги, зокрема в частині наявних у ОСОБА_1 , ознак наркотичного сп`яніння з огляду на невстановлення судом факту проведення інспектором відповідного огляду.

Окрім вищеприведених, досліджених судом матеріалів справи, також наявна лише довідка щодо отримання водієм ОСОБА_1 посвідчення на право керування траспортними засобами, яка за встановлених судом обставин не має ніякого значення.

Окрім цього суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 суду було надано оригінал довідки Херсонського обласного закладу з надання психіатричної допомоги ХОР від 18.11.2023 року, згідно якої останній пройшов огляд на стан наркотичного сп`яніння 13.11.2023 року о 19.30 год, та в біологічних речовинах ОСОБА_1 наркотичних речовин виявлено не було.

При цьому судом перевірялась достовірність наданої ОСОБА_1 довідки, шляхом направлення відповідного запиту до закладу охорони здоров`я, на який отримано відповідь директора Закладу з приводу видачі відповідної довідки ОСОБА_1 у вказані у довідці час та дату, із підтвердженням зазначених у довідці результатів.

При цьому суд зауважує про те, що згідно ч. 9 п. ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», Затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення, тоді як огляд ОСОБА_1 у медзакладі було проведено без суттєвого порушення вказаних вимог ( протокол складено о 17.36, обставини інспектором виявлено 17.21. год, а освідування пройдено о 19.30 год., і це все 13.11.2023 року).

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП суб`єктом правопорушення може бути лише водій транспортного засобу, який до того ж має ознаки зокрема наркотичного сп`яніння, які встановлено відповідно до Закону, що відповідно виключає наявність в діях ОСОБА_1 складу вказаного правопорушення.

Суд звертає увагу на те, що обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Розглядаючи дану справу, апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ, зокрема у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav.Russia», рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinv.Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016), в яких Суд, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

За відсутності доказів керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, транспортним засобом при обставинах, вказаних у протоколі, а також належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчили про наявність підстав для проходження відповідного огляду, від якого особа відмовилась у встановленому законом порядку, така особа у розумінні диспозиції ст.130 КУпАП не є суб`єктом вчинення даного адміністративного правопорушення і, як наслідок, не може нести відповідальність.

Аналіз наведених обставин дає підстави стверджувати про недотримання поліцейськими вимог нормативних документів, які регламентують порядок виявлення та фіксації проходження водієм огляду на стан сп`яніння, направлення особи для проходження відповідного огляду до медзакладу, а також оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

За встановлених обставин, суд вважає, що належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суду надано не було та, як наслідок, не було доведено наявності в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, встановлені судом обставини справи виключають кваліфікацію дій ОСОБА_1 , як порушення водієм вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, в частині як того, що останній є водієм в світлі керування транспортним засобом, так і в частині наявності у нього відповідних ознак, які б давали інспектору права для відповідного направлення, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ч.1 ст. 130, ст. ст. 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі стосовно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Херсонського апеляційного суду.

Суддя Л.А. Скрипнік