Справа № 733/2109/23 Головуючий у 1 інстанції Вовченко А. В.
Провадження № 33/4823/473/24
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Оседача М.М.,

за участю захисника адвоката Рудніка А.М. (в режимі відеоконференції),

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження (в режимі відеоконференції) справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11 квітня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , працюючий в ТАС «Агро»,

притягнутий до адміністративної відповідальності ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 605,60 грн.

Як встановив суд, ОСОБА_1 16.12.2023 року о 07 год. 29 хв. по вул. Шевченка в смт. Парафіївка Прилуцького району Чернігівської області, передав право керування транспортним засобом «ВАЗ 217030», д.н.з. НОМЕР_1 громадянину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння. Огляд водія ОСОБА_2 на стан сп`яніння на місці зупинки проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «Drager Alkotes». Показник тесту 0,51 % проміле. Своїми неправомірними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 «г» Правил дорожнього руху України.

Не погодившись із рішенням суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати як незаконну, та закрити провадження по справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що предметом доказування у даному випадку є передача права керування транспортним засобом особі, яка завідомо для винного перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Вважає, що в даному випадку працівниками поліції належним чином не доведено вчинення ним такого адміністративного правопорушення, так на його запитання, чи вживав ОСОБА_2 спиртне, останній відповів, що не вживав, на вигляд він був тверезий, запаху алкоголю від нього не відчувалось, поведінка була адекватною, ніяких ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_2 не було. Вказує, що наведені факти свідчать про неналежність зазначених доказів, які не підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в рамках даної справи, які ставляться йому у провину складеним відносно нього протоколом. Вважає, що дії поліцейського, під час складання протоколу, мали формальний характер. Таким чином, докази не можуть належно свідчити про нібито його винуватість у передачі права керування транспортним засобом особі, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши захисника Рудніка А.М. та особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції), які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Судом першої інстанції вказаних вимог закону не було дотримано в повному обсязі.

Положеннями ч.1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, так і за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів.

За змістом п. 2.9 «г» Правил дорожнього руху водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані.

Всупереч доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 , порушення ним вимог п. 2.9. «г» ПДР України за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серія ААД №004141 від 16.12.2023 року, де викладені обставини, за яких ОСОБА_1 передав керування транспортним засобом ОСОБА_2 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння; свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , згідно якого ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «ВАЗ 217030», д.н.з. НОМЕР_1 ; інформацією з роздруківки приладу Драгер, результат продування ОСОБА_2 зазначеного спеціального технічного приладу становить 0,51 проміле; відеозаписами подій, які мали місце 16.12.2024 року, зміст яких підтверджує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та висновки місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 про те, що останньому не було відомо, що його товариш ОСОБА_2 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, не звільняє володільця транспортного засобу від обов`язку пересвідчитись та впевнитись у тому, що водій, якому передається керування транспортним засобом, не перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_1 , як особа, яка володіє транспортним засобом «ВАЗ 217030», д.н.з. НОМЕР_1 не переконався належним чином в тому, що водій, якому він надав право керування своїм транспортним засобом є тверезим, внаслідок чого, порушив п. 2.9 «г» Правил дорожнього руху України, відповідно до якого, забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані.

Враховуючи викладене, доводи зазначені в апеляційній скарзі відносно того, що ОСОБА_1 не знав про те, що ОСОБА_2 знаходився у стані алкогольного сп`яніння при передачі керування транспортним засобом, є безпідставними, метою яких є уникнення адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за передачу керування транспортним засобом ОСОБА_2 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскільки при передачі керування транспортним засобом він мав переконатися, що стан водія дозволяє керувати транспортним засобом, оскільки від цього залежить безпека учасників дорожнього руху.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення ним вимог п. 2.9 г Правил дорожнього руху України - передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Водночас санкція ч.1 ст.130 КупАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, зміст наведених норм свідчить про те, що суб`єктом правопорушення, вказаного у ч. 1 ст. 130 КУпАП може бути як водій, який керував транспортним засобом у стані сп`яніння, або відмовився від огляду на стан сп`яніння, так і інша особа, якою за змістом даної норми є лише особа, яка передала керування транспортним засобом іншому громадянину, який перебував у стані сп`яніння.

Згідно п.1.10 Правил дорожнього руху України під водієм розуміється особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Постанова суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам, оскільки призначаючи стягнення, суд першої інстанції не врахував, що з огляду на встановлені обставини справи ОСОБА_1 не є водієм, а є особою, яка передала керування транспортним засобом іншій особі, яка перебувала в стані сп`яніння, а відтак, до нього згідно санкції ч.1 ст.130 КУпАП може бути застосовано лише стягнення у виді штрафу, в зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду першої інстанції зміні.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11 квітня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - змінити в частині накладення адміністративного стягнення.

Накласти на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяМ. М. Оседач