Справа № 141/96/24
Провадження № 33/801/391/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Климчук С. В.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Токарчука Миколи Віталійовича, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Оратівського районного суду Вінницької області від 02 квітня 2024 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Оратівського районного суду Вінницької області від 02 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн (сімнадцять тисяч гривень) з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605 грн 60 коп.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та зарити справу на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення.

У скарзі зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, який саме водій керував транспортним засобом. Він категорично заперечує, що за вказаних в протоколі обставин керував транспортним засобом, так як автомобілем керував його батько ОСОБА_2 . По дорозі автомобіль скинуло на праву сторону обочини дороги в болото, де автомобіль застряг і батько не зміг виїхати, тому він тимчасово залишив його в автомобілі та пішов в село Якимівка по допомогу. Він залишився в автомобілі з увімкненим світлом, сидів на пасажирському сидінні та чекав поки повернеться батько з підмогою для того, щоб витягнути автомобіль. Після цього до нього під`їхала патрульна машина та поліцейські почали вимагати в нього документи на право керування автомобілем, обвинувачували його в тому, що він в стані алкогольного сп`яніння та вимагати пройти освідування. На наступний день він дізнався, що батько разом з ОСОБА_3 витягли автомобіль та привезли його до будинку і батько вже на території власного домогосподарства написав заяву, щоб вони повернули йому автомобіль. Таким чином він не керував автомобілем, хоча й вживав алкогольні напої. Поліцейські його не зупиняли, при наближенні автомобіля поліцейського до автомобіля «Renault kangoo» автомобіль не рухався.

Також ОСОБА_1 просить викликати в судове засідання і допитати свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом (ч.7 ст. 294 КУпАП).

Вказані свідки судом першої інстанції не допитувалися та їх пояснення не бралися судом до уваги при винесенні постанови.

Апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції при відмові в задоволенні клопотання про їх виклик.

З портативного відеореєстратора встановлено, що вказані особи не були присутніми на місці події та про них не вказано в протоколі про адміністративне правопорушення. Крім того, батько ОСОБА_1 є зацікавленою особою, що призводить до обґрунтованих сумнівів у правдивості його пояснень. На допиті іншого свідка ОСОБА_1 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не наполягав, а відтак підстав допитувати вказаних осіб не має.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 та адвоката Токарчука М.В., які підтримали апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

У ст. 280 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №053206, складеного інспектором з РПП СПО №1 ВП №3 старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 , 17 лютого 2024 року о 21 год. 28 хв. на а/д сполученням с. Якимівка с. Кам`яногірка водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , із явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, не чітка мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.2).

У пункті 2.5 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність, в тому числі, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина доведена матеріалами справи.

Під час розгляду справи суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.280 КУпАП з`ясував всі обставини, що підлягають доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що він не керував транспортним засобом, поліцейські його не зупиняли, а в той момент, коли до автомобіля підійшли поліцейські, він перебував на пасажирському сидінні. Тобто, ОСОБА_1 заперечує факт керування транспортним засобом.

Вказана позиція ОСОБА_1 відхиляється апеляційним судом з наступних підстав.

Для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП доведенню підлягає як факт керування особою транспортним засобом, так і факт відмови особи від проходження огляду на стан сп`яніння.

У п. 27 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 №14 судам роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Аналогічні доводи щодо недоведеності матеріалами справи факту керування транспортним засобом, ОСОБА_1 зазначав і в суді першої інстанції.

Відхиляючи вказані твердження, суд першої інстанції виходив з того, з відеозапису з портативного відеореєстратора (нагрудної камери поліцейського) вбачається, що водій автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , в темну пору доби здійснив зупинку на узбіччі дороги (у автомобіля були увімкнені задні фари (ліхтарі) стоп-сигнали), та у той час, як інспектор поліції підійшов до автомобіля, ОСОБА_1 , пересівши на пасажирське сидіння, одразу ж вийшов із автомобіля. У ході розмови з працівником поліції на місці події ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом та не зазначав, що автомобілем керував його батько, а він залишився в автомобілі, сидів на пасажирському сидінні та чекав повернення батька для того, щоб витягти автомобіль. Зокрема, на запитання працівника поліції «Куди їхали?» ОСОБА_1 відповів: «..туди..», а на запитання працівника поліції «звідки ви їхали?» ОСОБА_1 відповів: «…звідти…», не змігши в подальшому конкретизувати населений пункт. Крім того, на запитання працівника поліції «…а вдома є хтось трєзвий?..» з метою визначення особи, якій може бути передано право на керування транспортним засобом, ОСОБА_1 відповів: «…батько..».

Також судом першої інстанції встановлено, що 17 лютого 2024 року працівниками поліції відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1463845. У вказаній постанові зазначено, що 17 лютого 2024 року о 21 год. 40 хв. на а/д с.Якимівка с.Кам`яногірка водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , не мав при собі та не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Доказів того, що вказана постанова скасована чи на час розгляду даного адміністративного матеріалу оскаржується в суді, ОСОБА_1 суду не надав.

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, дійшов висновку про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Всі зазначені висновки суду першої інстанції ОСОБА_1 в апеляційній скарзі жодним чином не спростовані, а він лише повторно в обґрунтування заперечень щодо факту керування ним транспортним засобом наводить ті самі доводи, яким судом першої інстанції надано відповідну оцінку.

Відеозапис з нагрудної камери поліцейського також було досліджено апеляційним судом і обставини, які на ньому зафіксовано, узгоджуються з висновками суду першої інстанції. Зокрема, апеляційним судом беззаперечно встановлено, що в автомобілі були ввімкнені габаритні ліхтарі і при наближенні поліцейського, в момент пересаджування ОСОБА_1 з водійського сидіння на пасажирське сидіння, останній випадково натиснув педаль гальмування, внаслідок чого загорілися червоні «стопи» (задні ліхтарі, які загоряються при гальмуванні). Ніхто інший, крім ОСОБА_1 , на той момент зробити цього не міг. Вказане доводить те, що саме ОСОБА_1 був за кермом автомобіля, і в подальшому пересів на пасажирське саидіння.

Апеляційний суд також виходить з того, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №053206 від 17 лютого 2024 року зазначено суть адміністративного правопорушення та опис установлених обставин, зокрема зазначено, що водій, яким є ОСОБА_1 , керував транспортним засобом.

Будь-яких заперечень щодо керування транспортним засобом в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не зазначив, не додані такі заперечення (пояснення) окремо і до протоколу. У протоколі в графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» міститься нечитабельний запис.

У протоколі про адміністративне правопорушення свідки, про яких стверджує ОСОБА_1 , не вказані.

Відтак, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом є доведеним.

Факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 не заперечує.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від відповідальності.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано фактичні обставини справи, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Оратівського районного суду Вінницької області від 02 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало