Номер провадження: 33/813/134/24
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М. В.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Артеменко І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Подуст Т.П.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 ,

захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 26 жовтня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст судового рішення

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 26.10.2023 ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

ОСОБА_1 визнано винною у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.01.2001 №1306 (далі-ПДР), які полягали в тому, що вона 06.07.2023 о 07.40 год керувала у м. Одесі, Тираспольське шосе 22/8, транспортним засобом Mercedes A 180, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі відмовилась.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 26.10.2023, закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі встановлено обставини, які мають значення для справи, порушені норми матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначила, що:

- наявний в матеріалах справи відеозапис не долучений до протоколу про адміністративне правопорушення №019609 як доказ відмови від проходження медогляду на стан алкогольного сп`яніння. Неодноразові клопотання про ознайомлення з відеозаписом, який зроблений працівниками поліції і долучений до матеріалів справи, суд залишив без задоволення, чим порушено процесуальне право на ознайомлення з матеріалами справи. В оскаржуваній постанові суд послався на відеозапис як на доказ, в той час як особа, яка притягується до відповідальності, та її представник не були ознайомлені з ним, а тому не мали реальної можливості захищати свої права з урахуванням обставин, які зафіксовані відеозаписом. Відеозапис частково був продемонстрований в судовому засіданні 26.10.2023;

- висновок лікаря, прикладений до протоколу, не є належним доказом у справі;

- від проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я вона ( ОСОБА_1 ) не відмовлялась, навпаки на пропозицію працівника медзакладу здати для дослідження біологічне середовище у вигляді сечі двічі намагалась здати, що їй не вдалось внаслідок фізіологічних причин. Здати інше біологічне середовище у вигляді крові, слини, змивів з поверхні губ, шкірного покрову обличчя і рук для лабораторних досліджень їй не було запропоновано, а вона на той час не знала про таку можливість. Вказана бездіяльність лікаря оскаржена нею до суду;

- місце патрулювання автомобіля інспектора патрульної поліції ОСОБА_4 біля військового блокпосту не значилось у дорожньому маршруті, що свідчить про те, що він виконував свої службові обов`язки на території, йому не підконтрольній. Зазначала, що ОСОБА_4 працює разом з її чоловіком, з яким у неї стався напередодні (05.06.2023) конфлікт та він попередив про виникнення у неї неприємностей, тому, за її думкою, 06.07.2023 о 07.30 інспектор ОСОБА_4 чекав її автомобіль.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 , захисник Пудлінська Л.І. та представник ОСОБА_2 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції, заслухавши ОСОБА_1 , захисника Пудлінську Л.І., представника ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП).

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України, за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння повністю доведена та підтверджується доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 019609 від 06.07.2023, яким зафіксовано, що 06.07.2023 о 07.40 ОСОБА_1 керувала у м. Одесі, Тираспольське шосе 22/8, транспортним засобом Mercedes A 180, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки відмовилась, а також від проходження огляду відмовилась в закладі охорони здоров`я КНП «ООМЦПЗ» ООР. Висновок лікаря ОСОБА_5 №001383 (відмова від проходження в присутності двох свідків).Даний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою у відповідності до вимог ст.256 КУпАП. Протокол підписаний ОСОБА_1 із зазначенням: «З протоколом не згодна»;

- відеозаписами нагрудних камер поліцейських №№474936, 474915, якими зафіксовано, що автомобіль Mercedes, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням, як згодом було встановлено, ОСОБА_1 зупинено інспектором поліції на виїзді з м.Одеси, їй було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», на що вона погодилась та здійснила чотири спроби, але дії для проходження такого огляду нею не були виконані належним чином, а саме: не здійснено видихання повітря в об`ємі, необхідному для визначення рівня алкоголю в крові відповідним приладом, після чого їй запропоновано пройти огляд в медичному закладі, на що вона погодилась. В медичному закладі КНП «ООМЦПЗ» ООР лікарем їй запропоновано пройти відповідний огляд за допомогою приладу «Драгер», наявному в медичному закладі, на що ОСОБА_1 відповіла однозначною відмовою, посилаючись на відсутність довіри до приладу, погодилась на здачу сечі, проте до часу складення протоколу її не здала, посилаючись на відсутність фізіологічної можливості. Вказану поведінку ОСОБА_1 розцінено лікарем як відмова від медогляду в повному обсязі, про що зазначено в акті медичного огляду №001383 від 06.07.2023 та висновку щодо результатів медичного огляду від 06.07.2023, на підставі якого інспектором поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №019609 від 06.07.2023 у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП;

- висновком лікаря КНП «ООМЦПЗ» ООР щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 06.07.2023, в якому зазначено, що ОСОБА_1 від медогляду відмовилась в повному обсязі у присутності двох свідків;

- копією акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, №001383 від 06.07.2023, в якому, серед іншого, зазначено про відмову ОСОБА_1 від медогляду в повному обсязі, зокрема відмова від обстеження спеціальним технічним засобом - Alkotest 6810 прилад ARAF 0366 та від здачі біосередовища (впродовж 02 год 20 хв. біосередовище не здала);

- поясненнями свідка ОСОБА_6 (військовослужбовець НГУ 3012, який в день події перебував на зміні БП №12) від 06.07.2023, в яких підтверджено обставини зупинки авто Mercedes A 180, номерний знак НОМЕР_1 , у водія якого виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, від огляду на стан сп`яніння на місці водій відмовився і просив відвезти до медзакладу для проходження огляду. Вказані пояснення написані власноруч;

- довідкою т.в.о.заступника начальника ВАП УПП в Одеській області ДПП від 07.07.2023 щодо отримання ОСОБА_1 посвідчення водія та не притягнення протягом року до відповідальності за ст.130 КУпАП.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Пункт 1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

За п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. У відповідності до положень ст.254 КУпАП у разі виявлення правопорушення уповноваженою на те посадовою особою складається протокол.

За положеннями п.2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП.

Так, за диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП адміністративна відповідальність настає, зокрема, у разі керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції або у разі відмови від проходження огляду для визначення такого стану.

Право поліцейського виявляти водіїв із ознаками алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів унормовано Законами України "Про Національну поліцію", "Про дорожній рух", постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 за №1103 "Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду" (далі- Порядок), наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 за №1452/735 "Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" (далі- Інструкція).

Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій, серед іншого, зобов`язаний виконувати передбачені законом вимоги поліцейського.

Натомість обов`язком водіїв є дотримання вимог законодавства у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, Правил дорожнього руху України, а у випадку їх недотримання настає, зокрема, адміністративна відповідальність.

Відповідно до ст.266 КУпАП, п.2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 3 розділу 1 Інструкції визначено ознаки алкогольного сп`яніння.

Положеннями п.6 розділу 1 Інструкції передбачено, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться зокрема поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Згідно п.7 розділу 1 вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП.

Поліцейський забезпечує доставку водія транспортного засобу до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення (п.9 р.ІІ Інструкції).

Таким чином, Інструкцією передбачено, що визначення ознак щодо можливості знаходження водія у стані сп`яніння відноситься до виключної компетенції поліцейських, а перевірка наявності чи відсутності у водія такого стану в порядку медичного огляду у відповідному медичному закладі. Тому, у випадку наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу знаходиться у стані сп`яніння, водій, на вимогу поліцейських за положеннями пункту 2.5 ПДР України, зобов`язаний пройти медичний огляд. Законодавством не передбачено право водія відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння, а встановлено обов`язок водія пройти такий огляд на вимогу працівника поліції.

Проте, вимоги пункту 2.5 ПДР ОСОБА_1 дотримано не було. Вказані обставини повністю підтверджуються матеріалами справи.

За диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння утворює самостійний склад адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У виконання вищевказаних вимог КУпАП до матеріалів справи додані відеозаписи з нагрудних камер поліцейських щодо обставин складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018, портативний відеореєстратор пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища.

Долучені до матеріалів справи відеозаписи повністю відображають події, які відбулися 06.07.2023 щодо обставин складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Зокрема, відеозапис розпочинається з моменту зупинення на блокпості транспортного засобу о 07:40 годині 06.07.2023, під керуванням, як згодом було встановлено, ОСОБА_1 . На пропозицію поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, ОСОБА_1 погодилась, зробила чотири спроби, але фактично його не пройшла через не здійснення видихання повітря в об`ємі, необхідному для визначення рівня алкоголю в крові відповідним приладом. На пропозицію інспектора поліції проїхати до медзакладу для проведення огляду ОСОБА_1 погодилась, в медзакладі оглянута лікарем-наркологом, яким було роз`яснено порядок та процедуру проходження огляду із наслідками відмови від його проходження, однак ОСОБА_1 категорично відмовилась від проходження огляду на газоаналізаторі Драгер, посилаючись на відсутність довіри до приладу, погодилась на здачу сечі, проте впродовж 2 годин 20 хвилин її не здала, посилаючись на відсутність фізіологічної можливості. Вказана поведінка ОСОБА_1 розцінена лікарем як фактична відмова від медогляду в повному обсязі, про що зазначено в акті медичного огляду №001383 від 06.07.2023 та висновку щодо результатів медичного огляду від 06.07.2023, на підставі якого інспектором поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №019609 від 06.07.2023 у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що відеозаписи, залучені інспекторами поліції як безумовний доказ у справі, повністю відповідають вимогам Інструкції. Будь-яких фактичних даних, які б спростували чи ставили під сумнів достовірність відеозаписів апелянтом не надано. Не встановлено таких і під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги шодо недолучення відеозапису до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №019609 спростовуються матеріалами справи. Так, разом з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №019609 від 06.07.2023 до суду направлені висновок лікаря КНП «ООМЦПЗ» ООР від 06.07.2023, пояснення свідка ОСОБА_6 , довідка т.в.о. заступника начальника ВАП УПП в Одеській області ДПП та два диска із відеозаписами з портативних відеореєстраторів поліцейських №№474936, 474915. Не зазначення в протоколі про наявність відеозаписів не виключає їх як доказ у справі у розумінні положень ст.251 КУпАП, оскільки здійснення такого відеозапису та додання його до протоколу регламентовано положеннями ч.2 ст.266 КУпАП.

Зафіксовані відеозаписами обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських, які діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний доказ у справі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та в її інтересах представник і захисник наполягали на тому, що в матеріалах справи відсутні докази відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, фактична нездача нею біологічного матеріалу (сечі) була зумовлена фізіологічними особливостями її організму, а лікарем не було їй запропоновано здати інші біологічні середовища.

Проте, апеляційний суд вважає такі аргументи намаганням уникнути відповідальності, з огляду на таке.

За положеннями пункті 3, 4 Розділу ІІІ Інструкції огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я, який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством, метою котрого є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи.

Згідно п.12 розділу ІІІ Інструкції предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук.

Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу (п.13 р.ІІІ Інструкції).

Якщо водій учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди він доставлений (п.14 р. ІІІ Інструкції).

Слід зазначити, що положення п.13 р.ІІІ Інструкції, на який посилалась сторона захисту, не зобов`язує лікаря використовувати для дослідження кров, а надає йому можливість її використання, якщо в обстеженої особи неможливо взяти зразки біологічного середовища, зазначених у п.12 цього розділу. Щодо положення п.14 р.ІІІ Інструкції, на який також посилалась сторона захисту, апеляційний суд звертає увагу, що зміст вказаного пункту стосується лише водіїв-учасників дорожнього руху, які внаслідок ДТП перебувають у несвідомому стані або з тяжкими травмами.

Наявність в Інструкції норми, яка містить перелік видів біологічного середовища, які, окрім сечі, можуть бути відібрані, жодним чином не означає, що це є альтернатива для особи, яка проходить огляд на стан сп`яніння, обирати вид біологічного середовища, яке йому зручно здавати. Вказана альтернатива встановлена для тих випадків, коли відсутня реальна об`єктивна можливість здати якийсь із зазначених видів біологічного середовища. У всякому разі, огляд на стан сп`яніння проводиться лікарем медичного закладу, у який доставлений водій транспортного засобу, та лише лікар може визначити вид зразків біологічного середовища, необхідних для лабораторного дослідження. При цьому, враховується, які саме зразки біологічного середовища можна дослідити у цьому закладі охорони здоров`я.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка лікар КНП «ООМЦПЗ» ООР ОСОБА_5 пояснила суду, що ОСОБА_1 у медичному закладі було запропоновано пройти огляд на газоаналізаторі Драгер, від чого остання відмовилась та наполягала на здачі сечі, однак, посилаючись на відсутність фізіологічної потреби, не здала, не дивлячись на те, що їй була надана можливість на протязі 2,5 годин пити воду. Також ОСОБА_5 зазначила, що організм людини виробляє 40 мл сечі в годину, а для аналізу потрібно лише 10 мл сечі. Крім того, зазначила, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться двома способами: за допомогою приладу «Драгер», який за своїми характеристиками прирівнюється до аналізу плазми крові, та проведення лабораторних досліджень сечі. Відібрання крові від осіб, щодо яких є підстави вважати перебування у стані сп`яніння, проводиться у виключних випадках, а саме: якщо водій перебуває у несвідомому стані. Здача інших біосередовищ: слини, змиву з поверхні губ, шкірного покрову обличчя і рук взагалі не проводяться для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Посилання апелянта, що вона не відмовлялась пройти огляд, спростовуються наявними відеозаписами. Поведінка ОСОБА_1 , що зафіксована на відеозаписі, була спрямована на небажання проходити освідування у медзакладі та свідчить про те, що вона уникала пройти освідування, посилаючись на відсутність фізіологічної можливості. Вимоги лікаря щодо здачі біоматеріалу (сечі) не виконувала на протязі тривалого часу (2 години 20 хвилин), що обґрунтовано розцінено лікарем та поліцейськими як відмова від проходження огляду у встановленому законом порядку.

Відомості з оглянутого відео переконують апеляційний суд у достатності у ОСОБА_1 часу для здачі біоматеріалу (сечі), що обумовлено також і фізіологічними потребами.

ОСОБА_1 не вказувала про наявність у неї будь-яких захворювань, які б призводили до затримки сечі і жодних документів на підтвердження цього факту не надавала.

Посилання на неможливість з фізіологічних причин здати сечу для проведення дослідження, за відсутності даних про наявність захворювань, які можуть ускладнити здачу сечі на дослідження, спрямовані на відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. Відбір сечі на аналіз не складає особливих труднощів, оскільки стосується звичайних природних потреб будь-якої людини та визнається найбільш доступним та ефективним методом для подальшого проведення лабораторних досліджень щодо виявлення стану алкогольного сп`яніння. При цьому, враховано, що ОСОБА_1 була забезпечена питною водою, їй було надано достатньо часу (2год 20хв) для підготовки до здачі аналізу, але вона не забезпечила здачу сечі для дослідження. Таку поведінку ОСОБА_1 , яка виразилась у нібито не в змозі протягом понад двох годин здати біологічний матеріал для проведення дослідження, у зв`язку з певними фізіологічними особливостями її організму, лікар ОСОБА_5 вірно оцінила як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. На переконання апеляційного суду, дії ОСОБА_1 свідчать про те, що вона не мала на меті пройти огляд на стан сп`яніння, а навпаки здійснювала свідомі та вольові дії, щоб ухилитись від проходження медичного огляду у повному обсязі, та, як наслідок, уникнути відповідальності.

Враховуючи наведене, фізіологічні властивості людського організму, а також той факт, що ОСОБА_1 було надано достатньо часу для здачі біосередовища (сечі) та остання не висловлювала потреби збільшити такий час, дії лікаря та поліцейських в даній ситуації відповідають вимогам закону.

Лікарем та працівниками поліції було забезпечено ОСОБА_1 реальну об`єктивну можливість пройти огляд або на місці зупинки транспортного засобу або в умовах медичного закладу у повному об`ємі, а також в законному порядку їй було надано можливість реалізації її обов`язків, встановлених Правилами дорожнього руху, однак остання їх не виконала.

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за кваліфікуючою ознакою відмова від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння є правильним.

Доводи сторони захисту про те, що лікарем не було запропоновано надати зразки іншого біологічного середовища для проведення лабораторного дослідження, суд апеляційної інстанції, враховуючи відсутність об`єктивних обставин, які б перешкоджали ОСОБА_1 в умовах медичного закладу здати біологічний зразок у вигляді сечі, розцінює як форму захисту з метою ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення. На переконання апеляційного суду, у лікаря-нарколога при встановлених обставинах відсутня була необхідність застосовувати п.13 розділу ІІІ Інструкції №1452/735.

Апеляційний суд звертає увагу, що сама по собі згода водія на проведення огляду на стан сп`яніння, без виконання вимог лікаря медзакладу щодо здачі біоматеріалу для проведення такого огляду, не свідчить про виконання ним вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, оскільки вказаним пунктом передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а у даному випадку водій не пройшов такого огляду, незважаючи на те, що працівниками поліції були створені умови для проведення огляду. При цьому, суд бере до уваги і фізіологічні потреби людини через призму достатньої тривалості часу, що були надані ОСОБА_1 для здачі біоматеріалу.

Формальне висловлення водієм згоди на проходження огляду, без вчинення ним всіх передбачених законом необхідних дій, не свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про здійснення працівником поліції зупинки транспортного засобу поза межами встановленої дислокації є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Так, за інформацією УПП в Одеській області від 17.10.2023 та від 19.10.2023 встановлено, що 06.07.2023 інспектор поліції ОСОБА_4 відповідно до розстановок сил та засобів полку перебував на стаціонарному посту «Два стовпи» (а.с.27-28, 37-39). Наявними відеозаписами також підтверджено, що зупинку автомобіля під керуванням ОСОБА_1 було здійснено в безпосередній близькості до вказаного стаціонарного посту.

Доводи апелянта щодо упередженості працівників патрульної поліції щодо неї не підтверджені жодним доказом. При цьому, у випадку наявності сумнівів в законності дій працівників поліції, ОСОБА_1 вправі була звернутися до органів Національної поліції з метою перевірки законності дій поліцейських, чого нею зроблено не було.

Посилання сторони захисту на постанови апеляційних судів в інших справах про адміністративні правопорушення не мають преюдиційого значення для суду під час розгляду цієї справи. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом (ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Такі висновки сформульовані в пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2007 у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодилась нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Враховуючи положення ст.251 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Клопотання командира військової частини НОМЕР_2 , підполковника ОСОБА_7 від 19.03.2024 щодо не накладення на ОСОБА_1 стягнення, пов`язаного із позбавленням права керування транспортними засобами, задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 , її службові обов`язки пов`язані з використанням нею особистого транспортного засобу, який вона використовує для виконання службових обов`язків. Посилаючись на те, що судове рішення вплине на виконання ОСОБА_1 своїх службових обов`язків, пов`язаних із захистом Держави України, командир військової частини просив суд не накладати на неї стягнення, пов`язане із позбавленням права керувати транспортними засобами, адже використання нею навичок водія в умовах несення служби, вочевидь буде більш раціональним та кориснішим для виконання ОСОБА_1 завдань в Збройних Силах України.

Разом з тим, суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що виконання ОСОБА_1 військових обов`язків, пов`язане з необхідністю керування транспортними засобами.

Слід зазначити, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Суд першої інстанції при накладенні адміністративного стягнення дотримався вимог ст.33 КУпАП, наклавши на ОСОБА_1 стягнення у межах, встановлених ч.1 ст.130 КУпАП. Застосований судом вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для виправлення і запобігання вчиненню аналогічних правопорушень.

На підставі наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. Оскаржена постанова суду є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 26 жовтня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду І.А. Артеменко