Справа № 450/791/24 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 33/811/819/24 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В, за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвоката Бардука Младена Валерійовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу адвоката Бардука Младена Валерійовича на постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 березня 2024 року, щодо ОСОБА_1 ,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_1 , 17 лютого 2024 року, о 20 год. 45 хв., на автомобільній дорозі Мукачево - Івано-Франківськ- Рогатин Львів, у с. Давидів, 433 км., керував транспортним засобом «ВАЗ 21013» д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» приладом ARAM 2268 на місці та проведення такого огляду в найближчому медичному закладі відмовився. Такими своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5, п. 2.9а ПДР України.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Бардук М.В., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану постанову, провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Окрім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 березня 2024 року, оскільки його не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, про результат розгляду справи він дізнався з ЄДРСР.

В мотивах апеляційної скарги зазначає, що з постановою місцевого суду він не погоджується, у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, а також через неналежне дослідження доказів.

Наголошує, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки виявляв бажання пройти такий огляд у медичному закладі, так як не довіряв працівникам поліції.

Повідомляє, що матеріали судової справи не містять даних про відсторонення водія від керування транспортним засобом.

Звертає увагу, що постанова місцевого суду є невмотивованою, оскільки в ній лише перераховано докази, окрім того відеозапис, долучений до матеріалів справи є неналежним доказом.

Також, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №665893 від 17 лютого 2024 року не було вручено ОСОБА_1 , а протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №665894 від 17 лютого 2024 року немає жодного відношення до даної справи.

ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не прибув, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки не повідомив, адвокат Бардук М.Д. просив проводити розгляд справи у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, відносно якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.

Частиною 4 ст. 294 КУпАП передбачено, що апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання та думки адвоката Бардука М.В., який просив проводити розгляд справи у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 .

Стосовно строку на апеляційне оскарження, то з урахуванням того, що ОСОБА_1 в суді першої інстанції не приймав участі, про результат розгляду справи дізнався з ЄДРСР, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.

Заслухавши виступ захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відмова осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, разом із тим повно й всебічно не з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 , 17 лютого 2024 року, о 20 год. 45 хв., на автомобільній дорозі Мукачево - Івано-Франківськ- Рогатин Львів, у с. Давидів, 433 км., керував транспортним засобом «ВАЗ 21013» д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння рук, порушення мови, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager Alkotest 6820» та в медичному закладі, в установленому законом порядку - відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачено відвічальність ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 5,6).

У зв`язку із чим, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №665893 від 17 лютого 2024 року (а.с. 1), відповідно до якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_1 , від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер» та в медичному закладі відмовився у встановленому законом порядку;

- інформацією з копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №665894 від 17 лютого 2024 року (а.с. 2), з якого вбачається, що 17 лютого 2024 року водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.3б, 12.1,11.3,11.4 ПДР України, внаслідок чого відбулося ДТП за участі його автомобіля «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля «Subaru» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження;

- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА №1464006 від 17 лютого 2024 року (а.с. 3), з якої вбачається, що водія ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів;

- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА №1463953 від 17 лютого 2024 року (а.с. 4), з якої вбачається, що водія ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.1 а ПРД України;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 5) відповідно до якого, у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя виражене тремтіння пальців рук, порушення мови), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drager Alkotest 6820» він відмовився;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 6) згідно із яким у ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння рук, порушення мови) у зв`язку із чим працівниками поліції запропоновано йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі від якого він відмовився;

- відеозаписом, долученим до матеріалів справи, який було досліджено в судовому засіданні, на якому зафіксовано опитування водія ОСОБА_1 на місці ДТП, під час якого у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук), після чого йому роз`яснено права та обов`язки, повідомлено про відеофіксацію, запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі від якого він відмовився, роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, після чого ознайомлено водія із протоколом про адміністративне правопорушення.

Доводи апелянта, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки виявляв бажання пройти такий огляд у медичному закладі, так як не довіряв працівникам поліції, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи, та описаним вище за текстом.

Згідно із ч. 1ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У зв`язку із чим, аргументи апелянта, що водія не було відсторонено від керування транспортним засобом, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи, на якому зафіксовано, що автомобіль «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_1 , постраждав в результаті ДТП та не міг самостійно продовжити рух.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта про те, що відеозапис є недопустимим доказом, оскільки такі спростовуються вимогами ст. 251 КУпАП.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 2 Розділу І «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення

За таких обставин, суд вважає, що доводи апелянта є неспроможними та такими, що не впливають на кваліфікацію дій водія ОСОБА_1 , оскільки на відео в повному обсязі зафіксовано процес спілкування поліцейських при виконанні ними службових обов`язків із водієм з фіксацією обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення від 17 лютого2024 року, а саме опитування водія, пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі та його відмову від проходження такого огляду.

Твердження сторони захисту, що постанова місцевого суду є невмотивованою, оскільки в ній лише перераховано докази, апеляційний суд розцінює критично.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положення ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Бардука М.В. є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Разом із тим, апеляційний суд звертає увагу, що встановлюючи фактичні обставини справи, місцевим судом безпідставно зазначено, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та поставлено йому у провину п. 2.9 А ПДР України, у зв`язку з чим висновок суду про винуватість останнього у керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння є безпідставним, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, наявним доказам та зазначеним вимогам закону.

За таких обставин, покликання місцевого суду на:

-«керування в стані алкогольного сп`яніння»;

-порушення п. 2.9 (А) ПДР України;

-«керування транспортним особи в стані, алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції»;

підлягають виключенню з мотивувальної частини постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 березня 2024 року.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

поновити адвокату Бардуку Младену Валерійовичу строк на апеляційне оскарження постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 березня 2024 року.

Постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 березня 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката Бардука Младена Валерійовича - без задоволення.

Виключити з мотивувальної частини постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 березня 2024 року покликання на:

- «керування в стані алкогольного сп`яніння»;

- порушення п. 2.9 (А) ПДР України;

- «керування транспортним особи в стані, алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції».

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.