ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/1698/24

Номер провадження 3/495/1031/2024

13 березня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Анісімова Н.Д., розглянувши матеріали, які надійшли від НОМЕР_1 прикордонного загону відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 308493 від 24.02.2024 року 24.02.2024 року об 11 год 00 хв п/н «Контрольний пост» на автодорозі Одеса-Рені М-16 на відстані 3900 м від лінії державного кордону ОСОБА_1 , який не маючи документів, що дають підстави для виїзду за кордон в пункті пропуску через Державний кордон, здійснив спробу незаконного, поза пунктами пропуску, перетину державного кордону з України в Республіку Молдова, який демаркований у відповідності до Положення про демаркацію державного кордону між Україною і Республікою Молдова, на ділянці автодороги Одеса-Рені в районі п/зн 0608 на території Білгород-Дністровського району Одеської області, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України», ст. 5 Закону України «Про прикордонний контроль», тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, проте його захисник адвокат Букін Олексій Сергійович подав до суду клопотання про закриття провадження по справі, якою заперечував щодо вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення.

Пояснив, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, який знятий з військового обліку у зв`язку із непридатністю до військової служби.

ОСОБА_1 присвоєно унікальний номер в Єдиному електронному реєстрі військовозобов`язаних № 5 та нанесено QR-код з відповідним номер Тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного № НОМЕР_2 .

Захисник наголошує, що з 24.02.2022 року, у період дії в країні військового стану, ОСОБА_1 тричі здійснював виїзди за кордон, що підтверджується відповідними відмітками у паспорті ОСОБА_1 для виїзду за кордон НОМЕР_3 , а саме:

- 25.01.2023 року виїзд на пункті пропуску Порубне-Сірет, в`їзд 01.02.2023 року на пункті пропуску Рени - Джурджулешти - Галац (з проїздом через пункт пропуску Паланка - Маяки - Удобне);

- 26.02.2023 року виїзд на пункті пропуску Рени - Джурджулешти - Галан, в`їзд 02.03.2023 року на пункті пропуску Рени Джурджулешти - Галац (з проїздом через пункт пропуску Паланка - Маяки - Удобне);

- 28.10.2023 року виїзд на пункті пропуску Порубне-Сіроту в`їзд 04.11.2023 року на Пункті пропуску Рени - Джурджулешти - Галац (з проїздом через пункт пропуску Паланка - Маяки - Удобне).

24.02.2024 року ОСОБА_1 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , о 09.00 год виїхали з м. Одеса (автостанція «Старосінна») на рейсовому автобусі, д.н.з. НОМЕР_4 з кінцевою метою подорожі до м. Бухарест.

Близько 10.00 год 24.02.2024 року ОСОБА_1 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 на вказаному рейсовому автобусі прибули до державного кордону України, пункт пропуску з проїздом через пункт пропуску Паланка-Маяки-Удобне. В автобус зайшов співробітник Державної прикордонної служби служби України та розпочав перевірку документів пасажирів. При перевірці документів ОСОБА_1 співробітник ДПС України запропонував пройти в окреме приміщення для перевірки документів та повідомив, що це може тривати 1-1,5 години, тому ОСОБА_1 разом матір`ю ОСОБА_2 були вимушені забрати речі з багажу та залишити автобус для подальшої перевірки документів.

В окремому приміщенні на території пропуску Паланка-Маяки-Удобне співробітники ДПС України повідомили ОСОБА_1 , що мають сумніви у достовірності військово-обліковим документів ОСОБА_1 (відсутність відомостей щодо військовозобов`язаного у Єдиному електронному реєстрі військовозобов`язаних) та повідомили, що будуть вимушені викликати слідчо-оперативну групу поліції для подальшого встановлення обставин справи.

В подальшому ОСОБА_1 разом матір`ю ОСОБА_2 перебували на пункті пропуску Паланка-Маяки-Удобне протягом 6 годин (очікування СОГ, спілкування, комунікація з ТЦК, спілкування з співробітниками СБУ).

Протягом цих шести годин, ІНФОРМАЦІЯ_4 (після перейменування - ІНФОРМАЦІЯ_5 ) повідомив, що ОСОБА_1 дійсно з 26.08.2022 року знятий з військового обліку у зв`язку із непридатністю до військової служби.

Відповідні відомості одразу були внесені в Єдиний електронний реєстр військовозобов`язаних, а ОСОБА_1 присвоєно № 5 у відповідному Реєстрі. Відповідні дані були відсутні в Єдиному електронному реєстрі військовозобов`язаних, оскільки ОСОБА_1 отримав Тимчасове посвідченням військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 26.08.2022 року та довідку № 33 військово-лікарської комісії від 26.08.2022 року до початку функціонування Єдиного електронного реєстру військовозобов`язаних).

Близько 17.00 години 24.02.2024 року ОСОБА_1 разом з матір`ю прийняли рішення повернутися за місцем проживання до м. Харків, та звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо нанесення QR-коду з відповідним унікальним номером на військово-обліковий документ.

У подальшому при поверненні до м. Харків (за місцем проживання) ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо нанесення QR-коду з відповідним унікальним номером № 5 на Тимчасове посвідченням військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 26.08.2022 року.

Таким чином, 24.02.2024 року ОСОБА_1 було фактично відмовлено співробітниками Державної прикордонної служби України у перетині державного кордному у зв`язку із їх сумнівами щодо достовірності відповідних військово-облікових документів ОСОБА_1 .

Проте, ОСОБА_1 пред`явив співробітниками ДПС України належні та достовірні документи, що підтверджують право на перетин держаного кордону у період дії військового стану (документи, за якими ОСОБА_1 вже тричі в період дії військового стану здійснював виїзд за межі України та повернення на територію країни).

Враховуючи наведене, захисник вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 204-1 КупАП, а подія правопорушення як явище була відсутня.

Суд дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з положеннями ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу, впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частиною 1 статті 204-1 КУпАП передбачено відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Суд звертає увагу, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення працівником прикордонної служби не була розкрита об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, інкримінованого ОСОБА_1 .

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 308493 від 24.02.2024 року зазначено лише, що 24.02.2024 року об 11 год 00 хв п/н «Контрольний пост» на автодорозі Одеса-Рені М-16 на відстані 3900 м від лінії державного кордону ОСОБА_1 , який не маючи документів, що дають підстави для виїзду за кордон в пункті пропуску через Державний кордон, здійснив спробу незаконного, поза пунктами пропуску, перетину державного кордону з України в Республіку Молдова, який демаркований у відповідності до Положення про демаркацію державного кордону між Україною і Республікою Молдова, на ділянці автодороги Одеса-Рені в районі п/зн 0608 на території Білгород-Дністровського району Одеської області, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України», ст. 5 Закону України «Про прикордонний контроль».

При цьому, як доказ вчинення правопорушення матеріали справи містять лише зазначений вище протокол про адміністративне правопорушення; рапорт; копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , схему.

Разом із цим, в ході розгляду судової справи встановлено, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, який знятий з військового обліку у зв`язку із непридатністю до військової служби. Наведене підтверджується Тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 26.08.2022 року та Довідкою № 33 військово-лікарської комісії від 26.08.2022 року.

Крім того, у період дії в Україні військового стану, ОСОБА_1 вже тричі здійснював перетин державного кордону України, що підтверджується відповідними відмітками у паспорті ОСОБА_1 для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , а саме: 25.01.2023 року, 26.02.2023 року, 28.10.2023 року.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Перетинання державного кордону поза пунктами пропуску через державний кордон може означати, що особа перетнула державний кордон: поза місцем розташування пункту пропуску; поза місцем, визначеним у пункті пропуску для безпосереднього перетинання державного кордону; хоча і в зазначеному місці, але в час, коли пункт пропуску не функціонував.

Відповідно спроба перетнути кордон поза пунктами пропуску через державний кордон означає певні умисні дії особи спрямовані на те, щоб перетнути державний кордон: поза місцем розташування пункту пропуску; поза місцем, визначеним у пункті пропуску для безпосереднього перетинання державного кордону; хоча і в зазначеному місці, але в час, коли пункт пропуску не функціонував.

Однак, в матеріалах справи не міститься жодного доказу, що гр. ОСОБА_1 спробував перетнути державний кордон України будь-яким способом поза пунктами пропуску, оскільки фактично співробітники Державної прикордонної служби України, маючи сумнів у достовірності військово-облікових документів ОСОБА_1 , відмовили останньому у перетинанні державного кордону України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Виходячи зі змісту ст. 62 Конституції України, принцип презумпції невинуватості особи полягає в тому, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом». Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Сукупність вказаних обставин свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, так як обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення в частині встановлення об`єктивної сторони не підтверджені належними і допустимими доказами, що виключає його адміністративну відповідальність за вказаною правовою кваліфікацією.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).

ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)» (справи «Малофєєв проти Росії», рішення від 30.05.2013 року та «Карелін проти Росії», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року).

Відповідно до вимог ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Таким чином, на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів, очевидним є висновок, що органом, який склав протокол не надано жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення, викладеного в фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, не доведена належними, допустимими та достовірними доказами.

За таких обставин, провадження у адміністративній справі, стосовно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 27, 33-35, 204-1, 221, 247 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ст. 204-1 ч. 1 КУпАП закрити на підставі ст. 247 ч. 1 п. 1 КУпАП - у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Одеського апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Н.Д. Анісімова