КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/1284/2024 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2024 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Якимовича О.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.11.2023, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання та реєстрації - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , за ст. 124 КУпАП,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.11.2023 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано її адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесяти) грн. у дохід держави, поряд з цим стягнуто судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Постановою суду встановлено, що 24.08.2023 близько 18:05 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota, державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по паркувальному майданчику Торговельного центру "Епіцентр" у м. Києві по Кільцевій дорозі, 1-Б, не виконала вимоги дорожньої розмітки 1.13, не надала перевагу у русі транспортному засобу Suzuki, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , що рухався по перехрещувальній дорозі, спричинивши дорожньо-транспортну пригоди, внаслідок якої обидва транспортні засоби отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками. Вказаними діями ОСОБА_1 порушила п. 8.5.1 Правил дорожнього, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 та, відповідно, вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, адвокат Якимович О.В. в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне встановлення необхідних для вирішення справи обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 23.11.2023 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Крім того просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 23.11.2023, як такий, що пропущений із поважних причин.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що ОСОБА_1 є матір`ю дитини 15.11.2022 року народження, тобто на момент притягнення її до адміністративної відповідальності дитині було лише 1 рік. З 27.11.2023 року дитина тяжко захворіла, піднялась температура, все тіло було вкрите висипаннями. Висипи у вигляді еритематозно-сквамозних плям з гнійно-гераморагічними кірочками, на поверхні плям мокнуття. У дитини був сильний свербіж. В цей же день вона звернулась до лікаря дерматовенеролога, який призначив терапію з постійним наглядом педіатра за місцемпроживання. 13.12.2013 року лікування було продовжене під наглядом педіатра і лише 18.01.2024 року лікар зробив висновок про покращення стану дитини: свербіж незначний, висипи стали рожевими з незначним лущенням на поверхні, шкіра суха. Лише після цього у неї з`явилась об`єктивна можливість ознайомитись з матеріалами адміністративного провадження та звернутись за правничою допомогою. Дитина на грудному вигодовуванні. Сина вона виховує одна, оскільки батько дитини з ними не проживає майже від народження. Наразі вже рішенням Дмитрівського міського суду Донецької області від 11.01.2024 року шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 розірваний.

Крім того, апелянт вказує, що адвокат Горянська К.І., яка була її захисником у Голосіївському районному суді м. Києва, відмовилась надати їй правничу допомогу у складанні апеляційної скарги, оскільки згідно укладеного з нею Договору від 22.10.2023 року її повноваження були обмежені лише захистом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у першій інстанції. Зазначене підтверджується змістом п.2.1.2 Договору -доручення про надання правової допомоги від 22.10.2023 та ордером адвоката Горянської К.І.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що зроблені судом першої інстанції висновки вказують на наявність вини обох водіїв: обидва водії рухались з перевищенням швидкості, встановленої на даній території, обидва водії не надали перевагу один одному. Також суд припустився неправильного тлумачення дорожньої розмітки 1.13, оскільки дорожня розмітка «1.13 - позначає місце, де водій (велосипедист) повинен у разі потреби зупинитися і дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по перехрещуваній дорозі». Тобто, лише у разі потреби, а не обов`язково у кожному разі. Чи була така об`єктивна потреба, чи могла об`єктивно і своєчасно її виявити водій ОСОБА_1 у ситуації, що склалась, та з урахуванням обмеженого поля зору через припарковані автомобілі і через велику швидкість іншого водія, суд навіть не досліджував.

Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_1 не було надано можливості скористатись допомогою захисника при складанні протоколу, чим порушено право назахист. З даного приводу в протокол занесена недостовірна інформація про те, що особі, роз`яснені права в обов`язки передбачені ст.63 Конституції і ст. 268 КУпАП. ОСОБА_1 стверджувала, що внаслідок удару в її авто, вона вдарилась головою, отримала тілесні ушкодження (згідно Довідки у вигляді хлистоподібної травми м`яких тканин шиї, забій лівого колінного суглоба та ін..) У неї був сильний головний біль, запоморочення. Двері водія у її автомобілі були деформовані, не відкривались, тобто вона була затиснута у своєму авто. Пасажир - її мати ОСОБА_4 також отримала легкі тілесні ушкодження. Після приїзду працівників патрульної поліції вони викликали швидку допомогу, яка зробила поверхневий її огляд (без виходу з автомобіля), надала рекомендації і запропонувала у разі погіршення стану здоров`я звернутись у лікарню. Тоді коли вже був складений протокол і їй запропонували з ним ознайомитись і принесли їй в автомобіль, бо вона так і була заблокована у ньому, до того ж погано себе почувала. Вона попросила надати можливість його сфотографувати.. І лише у той час працівник поліції проголосив їй права. Це було о 20 год 19 хв, про що свідчить скан копія з екрана її мобільного телефона.До цього протягом 2 годин жодних прав їй ніхто не роз`яснював, що позбавило її можливості скористатись юридичною допомогою. Наведене спростовує запис в протоколі про відмову в отримані та підписанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Також апелянт вказує, що належним і достатнім доказом відмови від отримання протоколу про адміністративне правопорушеннязавжди є відеозапис з боді-камер працівників патрульної поліції, проте, диск з відеозаписом з нагрудних камер відеореєстраторів працівників поліції суду не було надано. Ще одна ймовірна причина чому не був наданий такий відеозапис це те, що після прибуття на місце події - інспектор поліції ОСОБА_5 особисто говорила про обопільну вину обох водіїв, і це напевно її камера зафіксувала, але потім змінила свою позицію.

Крім того, апелянт зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 містить запис «свідки чи потерпілі не залучались. Проте, на місці події в обох автомобілях були пасажири, які і були очевидцями даної події, але працівники поліції пояснення у них не відібрали, при цьому суд допитав цих осіб. Обидва водії і один пасажир внаслідок удару отримали легкі тілесні ушкодження. На місце ДТП була викликана бригада Екстренної медичної допомоги, про що також свідчать рапорти оперативних чергових спецлінії «102» - «ДТП з потерпілими», які суд досліджував, але ніякої оцінки не надав. Про це ж свідчить і заява водія ОСОБА_2 від 30.08.2023 року, в якій вона просить патрульну поліцію внести зміни до протоколу та додати довідкупро стан її здоров`я, на проведенні судово-медичної експертизи не наполятала.ОСОБА_1 також отримала тілесні ушкодження, що підтверджується Довідкою №13/3796 від 25.08.2023 року, виданою КНП «Київська міська клінічна лікарня №12».

Також апелянт вказує, що у протоколі наявність потерпілих взагалі не відображена, однак відповідно до Інструкції за наявності свідків і потерпілих протокол про адміністративне правопорушення підписується також цими особами. Все вищенаведене свідчить про те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 499445 від 24.08.2023 року відносно ОСОБА_1 не відповідає вимогам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року, складений з порушенням права ОСОБА_1 , на захист, відтак, не міг бути визнаний судом достовірним доказом.

Крім того, апелянт зазначає, що на схемі місця дорожньо-транспортної пригоди взагалі відсутнє позначення чи відображення напрямку руху обох автомобілів. Апелянт вказує, що схема ДТП не відповідає вимогам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затвердженої Наказом МВС України №1395 від 07,11.2015 року Схема місця дорожньо-транспортної пригоди - графічне зображення місця дорожньо-транспортної пригоди з відображенням та фіксацією на ньому всіх об`єктів та обставини, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин, яке оформлюється з дотриманням вимог цієї Інструкції на місці пригоди і підписується її учасниками.

Також апелянт вказує, що на схемі ДТП від 24.08.2023, яка додана до матеріалів справи взагалі не позначено напрямок руху автомобілів; місце зіткнення відображено неправильно (були розбиті ліхтарі в обох автомобілях, проте, місце осипання уламків, скла не зафіксоване). Не зафіксована відстань між розташуванням автомобілів після зіткнення і самим місцем зіткнення, на яку відстань їх відкинуло від удару (це необхідно для визначення сили удару, швидкості автомобіля Сузукі та ін.). Не позначено гальмівного шляху(чи він був наявний чи відсутній, що впливає на висновок про застосування чи незастосування водієм ОСОБА_2 екстреного гальмування, під час виникнення аварійної ситуації, а саме раптове зменшення швидкості автомобіля.Невірно зображена дорожня розмітка 1.13 (у зворотному напрямку від руху автомобіля). В таблиці дорожніх умов у пункті « Наявність дорожніх знаків пріоритету на головній дорозі та на другорядній дорозі вказано «Є», але на схемі ці знаки не відображені. Відсутні дані про свідків.

Крім того, апелянт зазначає, що як вбачається зі схемі місця ДТП, в ній не існує пункту, а саме «порушення пункту Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306», у зв`язку з чим вказана схема не може бути визнана доказом адміністративного правопорушення у вказаній справі. Також дані схеми ДТП не підтверджені підписом водія ОСОБА_1 причетної до ДТП, що є порушенням норм визначених Інструкцією №1395 від 07.11.2015 року. Схему ДТП працівники поліції їй принесли в автомобіль і надали для фотографування о 21 год, вона її сфотографувала і не погодилась. Після цього їй було запропоновано на звороті її особистих пояснень зробити відповідне доповнення, але сама схема на підпис не надавалась, тому в неї занесена неправдива інформація про відмову відпідпису. Більш того відповідно до ПДР України перед дорожньою розміткою 1.13 повинна бути дорожня розмітка 1.20, яка попереджає водія про наближення до дорожньої розмітки 1.13, якої на схемі ДТП немає. Відтак, схема ДТП є неповною, не достовірно відображає фіксацію на нійвсіх об?єктів та обставини, що стосуються події та можуть мати значення для об?єктивного визначення її причин, у зв?язку з чим не може бути визнана належним та допустимим доказом. При цьому суд першої інстанції помилково у постанові вказав про наявність на схемі обставин, які взагалі відсутні.

Також апелянт вказує, що як вбачається з матеріалів справи відеозапис з камер спостереження за 24 серпня 2023 року за адресою; вул. Кільцева дорога, 1Б, у м. Києві ймовірно отримала зацікавлена особа ОСОБА_2 на підставі листа заступника начальника Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у м.Києві від 30.08.2023 року ОСОБА_6 . В матеріалах справи відсутній супровідний лист та клопотання будь-якої особи про приєднання до матеріалів справи копії електронного доказу - відеозапису з камер відеоспостереження, зазначений доказ не був наданий на ознайомлення ОСОБА_1 (про нього вона дізналась лише під час перегляду в судовому засіданні), диск із відеозаписом не містить даних про те, що він є електронною копією, посвідченою належним чином. Суд першої інстанції у своєму рішенні не зазначив ким і на підставі чого був долучений такий доказ, на якому носії був цей відеозапис чи був він упакований, чи не порушувалась його цілісність. Суд не зазначив на якому пристрої було зроблено відповідний відеозапис. Відсутність вказаних даних відносно відеозапису ставить під сумнів його належність і допустимість як доказу у даному провадженні. Наведене також вказує і на порушення принципу рівності сторін, ОСОБА_1 не повинна була бути позбавлена можливості оскаржити автентичність та цілісністьелектронного доказу. Апелянт зазначає, що з огляду на викладене відеозапис з камер, який не зрозуміло у який спосіб з`явився у розпорядженні суду і був переглянутий на робочому комп`ютері судді, не повинен був взагалі братися до уваги і на підставі його не повинно було ухвалюватися рішення суду.

Крім того, апелянт зазначає, що обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення зводилось до того, що вона не виконала вимог дорожньої розмітки 1.13, не надала перевагу в русі ТЗ Suzuki НОМЕР_3 . Однак, суду не була надана схема організації дорожнього руху на паркувальному майданчику біля торгового центу ТОВ «Епіцентр К», затверджена вустановленому законом порядку. Адвокатом Ароновичем Ф.М. до матеріалів провадження приєднана копія відповіді представника ТОВ «Епіцентр К», з якої вбачається, що така схема наявна і була погоджена з Департаментом патрульної поліції, але сама схема не була надана. На адвокатський запит адвоката Журавель В.І. від 19.01.2024 року Управління патрульної поліції у м. Києві надійшла відповідь про строки зберігання документів, але сама запитувана схема так і не надана. Повторно адвокатський запит 24.01.2024 року надісланий до Національної поліції України.

Також апелянт вказує, що Єдиний державний Реєстр судових рішень свідчить про те, що в жодній із справ, де було зафіксовано ДТП на паркувальному майданчику біла торгового центу «ЕпіцентрК» за зазначеню вище адресою. Схема організації дорожнього руху так і не була надана. Зазначене також викликає сумнів у її існуванні взагалі та у правильності нанесення дорожніх знаків та розміток на цій території. Без даної схеми неможливо зробити висновок чи є дороги, по яких рухалися водії зазначених транспортних засобів, перехрещуваними, у розумінні положень п. 16.3 ПДР України, який регламентує проїзд перехресть, чи не повинно було у даному випадку діяти правило "правої руки".Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 , рухаючись по території паркувального майданчику і наблизившись до розмітки 1.13., оцінивши обстановку, продовжила рух, у той час перешкод ні зліва, ні справа не було, а відтак і потреби зупинятись у неї також не було. Але саме через перевищення швидкісного режиму водієм ОСОБА_2 остання наблизилась до перехрестя досить швидко. Швидкість автомобіля Сузукі була вдвічі більшою за швидкість автомобіля Тойота, про що свідчить і відеозйомка, долучена до справи, з якої чітко видно як обидва автомобілі наближались до перехрестя.На вказаних обставинах в судовому засіданні ОСОБА_1 наполягала, але суд визнав їх такими, що не відповідають фактичним обставинам, які встановлені на схемі, опису ушкоджень, відеозапису зіткнення. Але ж такий висновок зовсім не узгоджується з відеозаписом зіткнення і встановленою судом обставиною «жоден з водіїв не зменшив швидкість руху та не надав перевагу у русі один одному».

Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не дав оцінку і тій обставині, що пояснення водія ОСОБА_2 про те, що автомобіль Тойота вдарив її у правий бік є неправдивими і спростовуються описом пошкоджень обох автомобілів, відображених на звороті Схеми ДТП. Локалізація пошкоджень свідчить про те, що в автомобілі Сузукі пошкоджена передня частина, а в автомобілі Тойота ліва частина. (не міг автомобль Тойота в`їхати лівою частиною в передню частину авто Сузукі). Висновок суду про те,що «недотримання водієм ОСОБА_2 швидкісного режиму для руху паркувальним майданчиком не має прямого причинно-наслідкового зв`язку з настанням ДТП» не грунтується на наявних у справі доказах і є помилковим.

Також апелянт вказує, що уданому випадку відносно ОСОБА_1 суд знівелював п. 1.4 ПДР, яким визначено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці правила, тобто, наблизившись до розмітки 1.13 і не виявивши перешкод зліва, рухаючись повільно, вона цілком законно розрахувала, що інший учасник дорожнього руху дотримується цих правил.

Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції також безпідставно погодився і зі звинуваченням ОСОБА_1 у порушенніп. 8.5.1 ПДР. Кваліфікація дій ОСОБА_1 за п.8.5.1 ПДР, наведена у протоколі про адмінправопорушення, не відповідає нормам матеріального права, а докази про порушення нею саме пункту 8.5.1 Правил дорожнього руху України в матеріалах справи відсутні і судом не встановлювались, а суд не може самостійно здійснювати перекваліфікацію.

Від представника потерпілої ОСОБА_2 - адвоката Ароновича Ф.М. надійшли заперечення на апеляційну скаргу адвоката Якимовича О.В. який діє в інтересах ОСОБА_1 , в яких він просить постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 23.11.2023 - залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та її адвоката Журавель В.І., які просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав у ній наведених,пояснення іншого учасника ДТП ОСОБА_2 та її представника - адвоката Ароновича Ф.М., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи постанову судді законною та обґрунтованою, заслухавши роз`яснення експерта КНДІСЕ ОСОБА_7 , перевіривши матеріали справи вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Перш за все, щодо питання про поновлення строку на оскарження постанови, слід зазначити, що доводи клопотання адвоката Якимовича О.В. про те, що ОСОБА_1 не мала об`єктивної можливості оскаржити постанову у встановлений строк у зв`язку з хворобою дитини, підтверджується матеріалами справи. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, адвокат Горянська К.І., яка була її захисником у Голосіївському районному суді м. Києва, відмовилась надати їй правничу допомогу у складанні апеляційної скарги, оскільки згідно укладеного з нею Договору від 22.10.2023 року її повноваження були обмежені лише захистом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у першій інстанції. Зазначене підтверджується змістом п.2.1.2 Договору -доручення про надання правової допомоги від 22.10.2023 та ордером адвоката Горянської К.І. А тому з метою забезпечення реалізації права на апеляційний перегляд судового рішення, вважаю, що строк апеляційного оскарження постанови судді Баришівського районного суду Київської області від 24.01.2023 слід поновити.

По суті апеляційної скарги слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Згідно з диспозицією ст. 124 КУпАП обов`язковою ознакою даного адміністративного правопорушення є наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями особи у виді порушення правил дорожнього руху та наслідками у вигляді пошкодження транспортних засобів або іншого майна.

Таким чином, під час розгляду справи, де особа притягається до відповідальності за ст. 124 КУпАП, належить правильно встановити механізм ДТП та за результатами оцінки усіх доказів по справі зробити висновок чи наявні в діях цієї особи указані в протоколі порушення ПДР України, які перебувають у причинному зв`язку з тими наслідками, що тягнуть за собою адміністративну відповідальність.

Згідно з п.8.5 Правил дорожнього руху дорожня розмітка поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює.

Горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з п. 1 розділу 34 цих Правил (п. 8.5.1).

За змістом розділу 34 Правил дорожнього руху дорожня розмітка 1.13 позначає місце, де водій (велосипедист) повинен у разі потреби зупинитися і дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по перехрещуваній дорозі.

Відповідно до п. 16.3 Правил дорожнього руху у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

За приписами Закону України "Про дорожній рух" організація дорожнього руху має здійснюватися відповідно до Правил дорожнього руху, має відповідати проекту та схемі організації дорожнього руху, які, у свою чергу, мають бути погоджені з відповідними підрозділами Національної поліції.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota, державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по паркувальному майданчику Торговельного центру "Епіцентр" у м. Києві по Кільцевій дорозі, 1-Б, не виконала вимоги дорожньої розмітки 1.13, не надала перевагу у русі транспортному засобу Suzuki, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , що рухався по перехрещувальній дорозі, спричинивши дорожньо-транспортну пригоди, внаслідок якої обидва транспортні засоби отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками. Вказаними діями ОСОБА_1 порушила п. 8.5.1 Правил дорожнього, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306

Згідно з напрямками руху автомобілів, відображених на схемі місця дорожньо-транспортної пригоди та даними відеозапису, автомобіль Toyota під керуванням водія ОСОБА_1 рухався перпендикулярно будівлі торгівельного центру та Кільцевій дорозі, а автомобіль Suzuki під керуванням водія ОСОБА_2 - паралельно будівлі торгівельного центру «Епіцентр» та Кільцевій дорозі. На перетині проїзду двох автомобілів жоден з водіїв не зменшив швидкості руху та не надав перевагу у русі один одному. При цьому, згідно з дорожньою розміткою, наявною на майданчику для паркування, перед перетином траєкторій руху цих авто в напрямку руху водієм ОСОБА_1 містилося маркування на асфальті, що відповідає дорожній розмітці № 1.13, яке позначає місце, де остання повинна була зупинитися і дати дорогу автомобілю Suzuki, що рухався по перехрещуваній дорозі.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що вона виїхала з паркувального місця, повернула наліво, їхала по своїй смузі руху, в напрямку, що передбачений дорожньою розміткою (стрілкою). З лівої сторони по ходу її руху були припарковані автомобілі і тому вона, хоч і подивилась наліво, проте не могла за ними побачити чи рухається будь - який транспортний засіб перпендикулярно їй, чи ні, тому наближаючись до перехрещення доріг, не відчуваючи потреби зупинятися, продовжила рух. В цей час ОСОБА_2 на автомобілі Suzuki виїхала із-за припаркованого зліва автомобіля, та допустила зіткнення з її автомобілем. ОСОБА_1 вказала, що при наближенні до перехрещення доріг, авто під її керуванням рухалось зі швидкістю 15-20 км/год. Виїхавши на перехрестя доріг, відчула удар. Вказує, що удар був дуже сильний, її транспортний засіб змістився, його розвернуло вправо. У неї та її матері були травми легкого ступеню. Зазначає, що у неї не була велика швидкість і перешкоди, щоб різко гальмувати також не було. Дорожньо-транспортна пригода трапилась, коли автомобіль Suzuki по відношенню до неї рухався перпендикулярно, по зустрічній смузі руху, не по своїй. Коли вона побачила автомобіль Suzuki, він почаврухатись в зустрічній від неї смузі руху. Місце зіткнення відбулось посередині зустрічної для водія Suzukiсмуги руху, при цьому, вона вже майже закінчила маневр проїзду перехрестя. Пошкодження її автомобіля починаються з крила лівого боку, пошкоджено колесо та ліві двері, повністю змістився правий бік передньої частини.

ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції пояснила, що вона рухалась по парковці торгового центру «Епіцентр» і направлялась в сторону торгівельного центру «Республіка». Виїхала на цю дорогу за декілька рядів раніше від ОСОБА_1 і знала, що знову буде виїжджати на головну дорогу, тому швидкість була не значною. Дорога, по якій вона рухалась мала по одній смузі руху в кожному напрямку. При цьому, згідно схеми організації руху на стоянці зроблені відповідні розмітки, і в кожній смузі руху позначено стрілочками куди і як рухатись. ОСОБА_2 уточнила, що перед тим, як виїхати на свою смугу руху, вона також рухалась по так званих «другорядних» смугах, проїжджала «трикутнички», перед якими вона зупинялась, і потім виїхавши на основну дорогу, була впевнена, що так має робити кожен учасник дорожнього руху. Рухалась чітко в межах своєї смуги руху, а не по зустрічній для неї смузі, як про те вказує ОСОБА_1 . Проїжджаючи перехрестя, вона відчула, що в її автомобіль в`їхав інший автомобіль, який виїхав з другорядної дороги на головну без зупинки. Потім, коли вона вже вийшла з авто, то побачила, що автомобіль Toyota не зупинився, не надав перевагу в русі її автомобілю, що й стало причиною ДТП. Контактування відбулось в передню праву сторону її авто. Від удару її автомобіль змістився тому, що був сильний удар і лівим правим боком автомобілю Toyotaїї автомобіль було зміщено в сусідній ряд.

ОСОБА_2 також вказала, що не розуміє, як ОСОБА_1 могла визначити, що вона - ОСОБА_2 , їхала в зустрічному для неї напрямку, оскільки перед цим вона вказала, що через припаркований зліва автомобіль вона її не бачила взагалі. Наполягає, що рухалась у своїй смузі руху і відчула удар, від якого автомобіль винесло передніми колесами на зустрічну смугу. Дороги були явно неоднозначні.

Під час апеляційного розгляду справи, для всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин справи та встановлення дійсного механізму ДТП апеляційним судом у цьому провадженні був залучений судовий експерт Київського науково-дослідного інституту судових експертиз в порядку ст. 273 КУпАП.

На виконання судового доручення директором вказаної експертної установи для участі у справі був призначений головний судовий експерт ОСОБА_7 (спеціалізація: 10.1 - дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди; 10.4 - транспортно-трасологічні дослідження), який, ознайомившись з матеріалами справи, надав пояснення. Зокрема, щодо обставин взаємного зближення і схеми реорганізації дорожнього руху пояснив, що на вказаному паркувальному майданчику наявна схема організації дорожнього руху, що підтверджується, зокрема, дислокацією дорожньої розмітки, встановленні пріоритетів руху по напрямку. Відповідно, по напрямку руху автомобіля Toyota мається вимога надати дорогу в даному випадку водію автомобіля Suzuki. Дати дорогу - це право на першочерговий рух. Тобто, це місце перехрещування проїзних частин на паркувальному майданчику повинна була спочатку проїхати водій автомобіля Suzuki, а потім водій автомобіля Toyota.

Зокрема, на даному майданчику, згідно матеріалів обмеження максимальної швидкості руху, встановлена швидкість 10км/год. Тобто на даній ділянці потрібно було вибирати таку швидкість, щоб можна було проглядати дорожню обстановку, як зліва відносно напрямку, так і справа. Щоб виявити в даному випадку автомобіль Suzuki, водію автомобіля Toyota потрібно було рухатись з такою швидкістю або навіть зупинитись, щоб мати можливість виявити, а далі дати йому дорогу, оскільки вона має право на першочерговий рух і лише після цього продовжити рух в тому ж напрямку, в якому рухався автомобіль Toyota.

Експект чітко вказав, що як з письмових матеріалів справи, так і з наявного відеозапису чітко вбачається невідповідність вимогам ПДР водієм автомобіля Toyota, зокрема, дорожній розмітці 1.13. Що стосується дій водія автомобіля Suzuki, то до неї мають відношення тільки вимоги п.12.3 ПДР, зокрема, - з моменту виникнення небезпеки вжити заходів, направлених на уникнення зіткнення, аж до зупинки транспортного засобу.

Згідно п.1.10 ПДР - дати дорогу, вимога до учасника дорожнього руху, не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів, якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу. змінити напрямок руху або швидкість. З цього терміну випливає термін переваги до руху, згідно якого є перевага права на першочерговий рух стосовно інших учасників дорожнього руху.

Що стосується вимог п.12.3 ПДР, то в даній дорожній обстановці водій автомобіля Suzuki з моменту виникнення небезпеки, повинна була керуватись п.12.3 ПДР, згідно з яким у разі виникнення небезпеки для руху, в даному випадку небезпеки, яку вона спроможна виявити, вона повинна негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу. Що стосується терміну небезпеки для руху, то відповідно до п.1.10 ПДР, в якому зазначений цей термін, небезпека для руху, зміна дорожньої обстановки, у тому числі, поява рухомого об`єкта. В даному випадку, для водія Suzuki небезпекою для руху був автомобіль Toyota, який наближався до смуги руху транспортного засобу Suzuki та перетинав її. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що водій Suzuki до моменту зіткнення не бачила автомобіль Toyota через припарковий автомобіль, а інших вимог щодо зупинки чи ін. в її напрямку не передбачено ПДР України, вона під`їжджаючи до перехрещення доріг, продовжила рух, тому в її діях з технічної точки зору невідповідностей Правилам ПДР не вбачається.

Разом з тим, експерт зазначив, що по ходу руху водія Toyota, була нанесена дорожня розмітка 1.13 «Трикутники», яка позначає місце, де водій повинен у разі потреби зупинитися і дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по перехрещуваній дорозі.

Експерт вказав, що дорожня розмітка 1.20 використовується як правило для акцентування уваги на встановленні дорожньої розмітки 1.13 на великих дорогах, шосу та ін. А в даному випадку, через незначні по відстані перегони, розмітки 1.20 про наближення до розмітки 1.13. не передбачено. З огляду на ці незначні перегони між проїзними частинами інженер, який складав схему організації дорожнього руху на даному паркувальному майданчику, саме тому і не передбачив розмітку 1.20 при наближенні до 1.13, оскільки ділянки незначні між цими паркувальними ділянками.

З приводу показань ОСОБА_8 про те, що вона не вбачала «потреби» у зупинці, експерт їх визнав неспроможними, зважаючи на те, що в даному випадку була «потреба» у зупинці водієм ОСОБА_8 , адже, перпендикулярно до її напрямку рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_2 , який мав перевагу в русі над напрямком руху автомобілю Toyota.

Щодо схеми організації дорожнього руху на даному паркувальному майданчику експерт зазначив, що по напрямку руху автомобіля Suzukiінтенсивність руху більше, ніж по напрямку руху автомобіля Toyota, тому, щоб визначити цей напрямок, як головний, і виставляються пріоритети, в даному випадку, за допомогою дорожньої розмітки 1.13 на другорядних дорогах.

Відповідно, як зі схеми місця ДТП, так і з відеозапису вбачається, що оскільки саме в смузі руху водія Toyotaбула нанесена дорожня розмітка 1.13, то за відсутності дорожніх знаків 2.3 та 2.1., які на паркувальних майданчиках не встановлюють, оскільки з точки зору безпеки дорожнього руху, як правило, автомобілі контактують з цими знаками, збивають опори та стійки знаків, така дорога була другорядною, а дорога, по якій рухалась ОСОБА_2 була головною.

Експерт пояснив, що для того, щоб з`ясувати, чи мав можливість автомобіль Suzukiпри дотриманні правил п. 12.3 ПДР уникнути зіткнення, необхідно визначити обставини виникнення небезпеки, а далі провести розрахунок з максимально дозволеною швидкістю 10 км/год., вихідних даних для чого не має.

Крім того, експерт вказав, що факт того, що у автомобіля Suzukiспрацювали подушки безпеки не може безумовно свідчити про перевищення швидкості водієм вказаного транспортного засобу. Цей момент може свідчити, що був фронтальний контакт з лівою передньою боковою частиною автомобіля Toyota, тому система безпеки автомобіля Suzuki дала команду датчику на спрацювання.

Щодо зафіксованого на схемі ДТП, фото та відеозаписі кінцевого розташування автомобілів, то експерт вказав, що кінцеве розташування автомобілів не свідчить про те, що саме там відбулась ДТП, адже, по факту, місце зіткнення знаходиться на смузі руху автомобіля руху автомобіля Suzuki, про що свідчить характер контакту, зокрема, передня частина автомобіля Suzuki з лівою передньою боковою частиною автомобіля Toyota. Після цього контакту вони стали в положення під кутом 90 градусів. Тобто, на момент контакту ліва передня частина автомобіля Toyotaзнаходилась на смузі руху автомобіля Suzuki і це видно на відео.

Також експерт пояснив, що для дослідження обставин механізму виникнення даного ДТП, для оцінки дій водіїв не має ніякого значення, який з автомобілів в`їхав в інший, цього терміну немає в судовій авто технічній експертизі.

Враховуючи пояснення експерта КНДІСЕ, які ґрунтуються на об`єктивній оцінці дій учасників ДТП у співставленні з вимогами ПДР України, узгоджуються зі схемою ДТП та відеозаписом, а також поясненнями водія ОСОБА_2 , які були незмінними на всіх стадіях справи, і є належними та допустимими доказами по справі, оцінюючи їх в сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, приходжу до висновку, що обставини, викладені в постанові суду про порушення водієм ОСОБА_1 п.8.5.1 ПДР України, що призвело до пошкодження транспортних засобів, є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги захисника Якимовича О.В. в інтересах ОСОБА_1 про те, що відсутність перед дорожньою розміткою 1.13 дорожньої розмітки 1.20 призводить до недієвості розмітки 1.13 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. Так, Правилами дорожнього руху України не передбачено, що розмітка 1.13 не може застосовуватись без розмітки 1.20. При цьому, відповідно до вимог ДСТУ 2587:2021, вбачається, що перед розміткою 1.13 «може» бути нанесено розмітку 1.20, що ніяк не свідчить про її обов`язкове нанесення, що, власне, роз`яснив і допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_7 ..

З приводу доводів апеляційної скарги захисника щодо недопустимості як доказу наявного у справі відеозапису, у зв`язку з тим, що не вбачається в матеріалах справи доказів процесуального його походження, то слід зазначити, що вони також є безпідставними, виходячи з наступного.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному порядку орган (посадова особа) встановллює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються у тому числі показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, первинних пояснень ОСОБА_2 , то вона ще в первинних поясненнях, які надавала працівникам поліції на місці ДТП (а.с. 5) зазначила про наявність відеозапису з камер ТЦ « Епіцентр», яке, вказала, що може надати в суді. В подальшому, згідно заяви ОСОБА_2 ( а.с.7) вона на наступний день після ДТП звернулась до Управління патрульної поліції з заявою про надання їй запиту щодо отримання відеозапису та можливості долучення його до матеріалів справи. Відповідний запит Управління поліції до ТЦ «Епіцентр» знаходиться на а.с. 9 та датований 30.08.2023, в якому висловлено прохання про видачу відеозапису ОСОБА_2 , за умови пред`явлення паспорта, а також на даному запиті міститься відмітка працівника охорони ТЦ «Епіцентр» про опрацювання даного запиту та підготовку відеоролика « 24.08.23 - ДТП Епіцентр», який видано 30.08.2023. Відповідно, на а.с. 12 міститься конверт з DVDдиском, який містить такий же напис. Згідно даних відео, дата його створення зафіксована 24.08.2023 19:13:40, час відкриття 30.08.2023, що повністю узгоджується з письмовими матеріалами справи.

Будь - яких доказів того, що дане відео піддавалось монтажу чи іншим операціям, сторона захисту під час апеляційного розгляду не надала.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення та схема місця ДТП не відповідають вимогам закону, та не можуть бути належними доказами винуватості ОСОБА_1 , оскільки вони не підписані нею, а доказів того, що вона відмовилась від підпису у справі не має, то такі доводи є необґрунтованими, і повністю, спростовуються матеріалами справи.

Перш за все, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 1) вбачається, що в графі «Особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи» міститься запис працівника поліції про відмову ОСОБА_1 від підпису, такий же підпис стоїть в графі «підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності». А в графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено про те, що такі пояснення на окремому аркуші. Ставити під сумнів достовірність таких записів у суду апеляційної інстанції підстав не має.

Більш того, зі змісту письмових пояснень ОСОБА_1 ( а.с. 4 зв.), які вона надавала на місці пригоди вбачається, що вона як зі змістом схеми місця ДТП, так і зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення була ознайомлена, та в поясненнях про це зазначила, що повністю узгоджується з записами про її відмову від підпису.

З приводу доводу апеляційної скарги про те, що факт відмови від підписання протоколу не зафіксовано на нагрудну камеру поліцейського, а тому, відповідних доказів такого факту не має, то слід зазначити, що зі змісту рапорту працівника поліції ОСОБА_5 ( а.с. 20 зв.) вбачається, що він один з поліцейських, хто прибув на місце ДТП, вказано обставини дорожньо - транспортної пригоди, та відмічено про те, що відеофіксація при оформленні матеріалів не здійснювалась через розряджені відеокамери.

На підтвердження доводів апеляційної скарги в частині порушення права на захист ОСОБА_1 , матеріали справи не містять жодного доказу, не надано будь - яких доказів на підтвердження таких фактів і під час апеляційного розгляду.

Не зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення свідків, за наявності у справі інших доказів винуватості особи не можуть свідчити про невідповідність протоколу вимогам ст. 256 КУпАП, більш того, про необхідність залучення свідків у даній справі не зазначив жоден з учасників дорожньо - транспортної пригоди в своїх первинних поясненнях.

З приводу не зазначення на схемі місця ДТП гальмівного шляху, взагалі є безпідставними доводи апеляційної скарги, адже, жоден з учасників дорожньо - транспортної пригоди не вказував про застосування екстренного гальмування, як не вбачається і з відеозапису тієї обставини, щоб хтось з водіїв екстренно гальмував та були залишені такі сліди. Окрім того, відсутній гальмівний шлях і на фото, що зроблені відразу після ДТП.

Посилання апелянта на відсутність на парковці ТЦ «Епіцентр К» відповідної схеми організації дорожнього руху, яка б у свою чергу, була погоджена з відповідними підрозділами Національної поліції, повністю спростовуються відповіддю представника ТОВ « Епіцентр К» ОСОБА_9 на адвокатський запит адвоката ОСОБА_10 ( а.с. 28). Недолучення до матеріалів справи схеми організації дорожнього руху на вказаному паркувальному майданчику в паперовому вигляді, не спростовує правильність організації такої схеми руху по факту.

Під час розгляду вказаних матеріалів не встановлено даних, які б вказували на наявність ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

Будь - якого неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.11.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и л а:

Клопотання адвоката Якимовича О.В. в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Поновити адвокату Якимовичу О.В. в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.11.2023.

Апеляційну скаргу адвоката Якимовича О.В. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 23.11.2023, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано її адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесяти) грн. у дохід держави, - залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал