ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/658/24 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2024 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Юрчака В.В. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, в користь держави, у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 ( сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто із ОСОБА_1 вкористь держави судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення в розмірі 605 грн. (шістсот п`ять гривень) 60 (шістдесят) копійок.

Згідно постанови, 14 липня 2024 року близько 00 год. 26 хв. в м. Тернопіль на перехресті вулиць Руська Старий Поділ, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen» Passat державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст.130 КУпАП, - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї захисник ОСОБА_1 - адвокат Юрчак В.В. просить поновити строк апеляційного оскарження та скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2024 року, а провадження у справі закрити. Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 участі в судовому засіданні не брав, копію оскаржуваної постанови отримав 19 серпня 2024 року, а апеляційна скарга подана 26 серпня 2024 року. Зазначає, що:

ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом;

наявність лише однієї ознаки алкогольного сп`яніння не може бути достатньою підставою для проведення огляду на місці зупинки водія;

в ОСОБА_1 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння;

ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу;

працівники поліції не запропонували ОСОБА_1 пройти огляд в закладі охорони здоров`я, і відповідно він не відмовлявся від такого огляду;

сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без підтвердження іншими доказами, не є доказом на доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП;

в матеріалах справи відсутній акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, що ставить під сумнів факт відмови особи від проходження огляду;

направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції не оформлювалося на місці зупинки транспортного засобу, не пред`являлось ОСОБА_1 та не існувало після нібито відмови особи пройти огляд на місці;

у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 у будь-який спосіб повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду;

Заслухавши доводи захисника, який просив проводити розгляд у відсутності ОСОБА_1 і задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав та скасувати постанову, а провадження закрити, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Що стосується клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2024 року, то воно підлягає поновленню виходячи з того, що зазначені в апеляційній скарзі підстави, через які було його пропущено, підтверджуються наявними в матеріалах справи відомостями і є поважними.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті справи в ході апеляційного розгляду встановлено наступне.

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.

Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №885475 від 14 липня 2024 року; відеоматеріалах, які повністю узгоджуються із матеріалами справи; копії свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки чинного до 04 червня 2025 року; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР від 14 липня 2024 року, згідно якого огляд ОСОБА_1 не проводився; постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2600827 від 14 липня 2024 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП; довідці УПП в Тернопільській області ДПП.

Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведений належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки вирішуючи справу суд першої інстанції взяв до уваги не тільки протокол про адміністративне правопорушення, а й інші докази, наявні у матеріалах справи.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом є безпідставні, так як спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №885475 від 14 липня 2024 року, який узгоджується із відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, з яких вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує факту свого керування транспортним засобом.

Крім того, даними відеозапису із нагрудних камер працівників поліції (файл export-rt1xp.mp4 з 00:26:50 год) зафіксовано розмову працівника поліції із ОСОБА_1 з приводу того, що він керував транспортним засобом та порушив ПДР, на що останній не висловлює жодних заперечень з приводу факту керування ним транспортним засобом, та на запитання працівника поліції Чому зупинилися серед дороги? ОСОБА_1 повідомив, що Я не знав куди я прямую.

Крім наведеного, твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 транспортним засобом марки «Volkswagen» Passat державний номерний знак НОМЕР_1 не керував, спростовуються копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього рух, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2600827 від 14 липня 2024 року, зі змісту якої слідує, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП (а.с.6).

Відомостей про скасування вказаної постанови в апеляційній скарзі не вказано і доказів такого апеляційному суду не надано, а тому слід вважати, що ця постанова не скасована і набрала законної сили.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги твердження апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, оскільки відповідно до п.2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких саме у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. З наявних у справі відеозаписів видно, що працівник поліції оголошував ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння, які стали причиною направлення на відповідний огляд (файл export-rt1xp.mp4 з 00:28:15 год по 00:28:30 год).

Окрім цього, ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, виражене тремтіння пальців рук, поведінка що не відповідає обстановці), які були визначені поліцейським підставою для направлення на огляд на стан сп`яніння зафіксовані в направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння в КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР від 14 липня 2024 року.

Доводи апелянта про те, що працівники поліції не запропонували ОСОБА_1 пройти огляд в закладі охорони здоров`я, і відповідно він не відмовлявся від такого огляду є надуманими, спростуються наявними у справі та дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Так, з наявного в матеріалах справи відеозапису (файл export-rt1xp.mp4 з 00:28:10 год по 00:30:22 год) вбачається, що працівник поліції неодноразово, у зв`язку з виявленням ознак алкогольного сп`яніння, які були озвучені ОСОБА_1 , пропонував останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу Драгер, на що ОСОБА_1 категорично відмовився. Після відмови ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу працівник поліції, на протязі семи хвилин (файл export-rt1xp.mp4 з 00:30:22 год по 00:37:45 год), понад десять разів пропонувала ОСОБА_1 пройти такий огляд у медичному закладі, на що останній вимагав у працівників поліції, перед тим як проходити огляд, роз`яснити йому підстави проходження такого огляду. При цьому, ОСОБА_1 поліцейські неодноразово пояснювали ті підстави, з яких він повинен пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння. Також, ОСОБА_1 було роз`яснено, що у випадку відмови від огляду, на нього буде складено протокол за ст.130 ч.1 КУпАП. Таким чином, зафіксована на відео поведінка ОСОБА_1 підтверджує правильність висновків суду першої інстанції про невиконання останнім законної вимоги працівників поліції щодо проходження огляду у встановленому порядку, яку він згідно вимог п.2.5. ПДР повинен був виконати добровільно та без висунення будь-яких додаткових умов.

Незважаючи на вказані вимоги ПДР ОСОБА_1 на неодноразові вимоги працівника поліції пройти такий огляд як на місці зупинки так і у медичному закладі не погоджувався. Такі дії ОСОБА_1 працівник поліції правильно оцінив як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, про що склав відповідний протокол.

Враховуючи наведене, дії ОСОБА_1 були правильно розцінені працівниками поліції як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки його дії свідчили про небажання проходити відповідний огляд, а тому доводи апелянта про те, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не відмовлявся, суд апеляційної інстанції оцінює критично.

Відсутність у матеріалах справи акта огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, не є підставою для скасування оскаржуваної постанови, так як в даному випадку такий акт не складався через відмову водія від проходження огляду. Факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції є порушенням вимог п.2.5 ПДР України та утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції не оформлювалося на місці зупинки транспортного засобу, не пред`являлось ОСОБА_1 та не існувало після нібито відмови особи пройти огляд на місці є неналежними, оскільки ОСОБА_1 відмовився проходити такий огляд, тому в працівників поліції не було підстав оформляти направлення водія у відповідний медичний заклад.

За змістом положень частин третьої, четвертою ст.266 КУпАП підставою для направлення особи для огляду на стан алкогольного сп`яніння в заклад охорони здоров`я є попередня згода самого водія на проходження такого огляду, який згідно п.7 розділу 1, п.п.8,9 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858, проводиться у найближчому закладі охорони здоров`я за обов`язкової участі поліцейського не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. При цьому, Інструкція не містить вимог про те, що письмове направлення має бути вручене особі, яка підлягає огляду. Натомість відомості про направлення на проходження огляду на стан сп`яніння вносяться лікарем до його висновку за результатами огляду.

Зібраними у цій справі доказами достовірно встановлено, що ОСОБА_1 на місці його зупинки відмовився від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також відмовився проходити такий огляд в найближчому закладі охорони здоров`я, що підтверджується долученим до справи відеозаписом, а тому вищевказані доводи апеляційної скарги є помилковими.

Доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 у будь-який спосіб повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду, суд апеляційної інстанції оцінює критично, так як вбачається з матеріалів цієї справи при складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 був повідомлений, що розгляд справи відбудеться 30 липня 2024 року о 10 год. 00 хв. в Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області, про що вказано у вказаному протоколі. Вищевказані доводи апеляційної скарги також спростовуються даними відеозапису (файл export-rt1xp.mp4 з 01:22:25 год), де зафіксовано як працівник поліції повідомляє ОСОБА_1 про день, час і місце розгляду справи.

У вказаний час ОСОБА_1 до Тернопільського міськрайонного суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду не подавав.

За таких обставин у суду першої інстанції не було підстав відкладати судове засідання 30 липня 2024 року.

Отже, наведені обставини вказують на те, що ОСОБА_1 було відомо про час і місце розгляду судом справи про адміністративне правопорушення відносно нього, однак він в судове засідання не з`явився без поважних причин. Доказів існування обставин, що об`єктивно перешкоджали йому 30 липня 2024 року взяти участь в судовому розгляді не надано і в ході апеляційного розгляду.

Окрім того, зазначені доводи не можуть бути підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, як про це порушується питання в апеляційній скарзі, оскільки вони не визначені такими у ст.247 КУпАП.

Також, для забезпечення всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи можливість реалізувати усі процесуальні права, передбачені ст.ст.268, 271 КУпАП, в тому числі подати нові докази і викласти свої доводи щодо суті правопорушення та користуватися правовою допомогою адвоката, була забезпечена ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги, не спростовують правильності встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і його висновків про кваліфікацію дій ОСОБА_1 , а тому ці доводи не є підставою для скасування постанови і закриття провадження за відсутністю події та складу правопорушення, як про це просить апелянт.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику ОСОБА_1 - адвокату Юрчаку В.В. строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Юрчака В.В. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2024 року відносно ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя