Березівський районний суд Одеської області
05.12.2024
Справа № 494/1760/24
Провадження № 3/494/790/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2024 р. м. Березівка

Суддя Березівського районного суду Одеської області Римар І.А., розглянувши об`єднані в одне провадження матеріали справи про адміністративні правопорушення, які надійшли від Березівського РВП ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності протягом року не притягувався, за частиною першою статті 122-2 та частиною першої статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року зі змінами та доповненнями (далі - КУпАП), -

ВСТАНОВИВ:

18.09.2024 року до Березівського районного суду Одеської області від Березівського РВП ГУНП в Одеській області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушень, передбачених частиною першою статті 130 та статтею 122-2 КУпАП.

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказані справи надійшла в провадження судді Римар І.А.

Постановою суду від 19.09.2024 року вказані справи об`єднанні в одне провадження під спільним номером 494/1760/24 (провадження 3/494/790/24) та призначені до розгляду на 30.09.2024 р.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №577160 від 13.09.2024 року, вбачається, що 13.09.2024 року о 21.33 грн. в м. Березівка по вул. Шевченка ОСОБА_1 керував автомобілем марки «BMW» д/н НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовся ( від продуву Драгер та медичного огляду на стан сп`яніння у медичному закладі) у встановленому законодавством порядку, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Також, відповідно допротоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №579571 від 13.09.2024 року, вбачається, що 13.09.2024 року о 21.33 грн. в м. Березівка по вул. Шевченка ОСОБА_1 керував автомобілем марки «BMW» д/н НОМЕР_1 , при цьому не виконав вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу. Вимога про зупинку надавалась за допомогою проблискових маячків та гучномовцем, після переслідування було зупинено по вул. Вишневій в м. Березівка.

27.09.2024 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про надання йому часу для підготування заперечення та перенесення розгляду справи, оскільки останній своє вини не визнає.

У зв`язку з відпусткою судді 30.09.2024 року згідно наказу, судове засідання відкладено на 24.10.2024 року.

Під час розгляду справи 24.10.2024 року ОСОБА_1 своєї вини не визнав, оскільки вказав, що будь-яких порушень ПДР не допускав. Також зазначив, що вищевказані протоколи відносно нього складено неправомірно, так як не вживав у той день алкогольні напої; не бачив та не чув проблискових маяків та гучномовця, а коли зрозумів та побачив, що останні їдуть за мною, то зупинився на вимогу працівників поліції, як тільки зміг, оскільки дорога має повороти та хвиляста. Ніяких дій щодо втечі не здійснював, та після того як зупинився, одразу вийшов і повідомив про те, що не тікав від них а дуже поспішав додому, оскільки залишилась сама дитина. Останні незаконно його зупинили та будь-яких виїздів на зустрічну смугу або протоколів чи постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за виїзд на зустрічну смугу поліцейським не складались. Поліцейські незаконно його зупинили та почали незаконно вимагати пройти освідуванння.

На підставі наданих пояснень, оскільки особа не визнавала своєї вини, постановою суду від 24.10.2024 року здійснено виклик поліцейських ОСОБА_2 і ОСОБА_3 для надання пояснень, які складали вищевказані матеріали. Розгляд справи відкладено на 18.11.2024 року.

В судове засідання 18.11.2024 року поліцейські: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, шляхом направлення на адресу Березівського РВП копії постанови суду про їх виклик, що підтверджується копією розносної книжки про отримання постанови.

На підставі наданих пояснень ОСОБА_1 18.11.2024 року, який також не визнавав своєї вини, судове засідання відкладено на 05.12.2024 року та винесено постанову про повторний виклик поліцейських, які складали вищевказані матеріали, та згідно копії розносної книжки отримано копію постанови від 18.11.2024 року про їх виклик, однак причини неявки не повідомили, будь-яких клопотань чи заяв на адресу суду не направляли.

В судовому засідання 05.12.2024 року ОСОБА_1 винним себе не визнав,оскільки будь-яких порушень ПДР не допускав та взагалі не було підстав його зупиняти. Зупинився на вимогу поліцейського, одразу як побачив, що за ним їде поліцейська машина з проблисковим маяками з урахуванням хвилястої дороги та можливої зупинки. Ніяких алкогольних напоїв не вживав та вказав, що саме дружина вживала алкогольні напої. По зустрічній дорозі не їхав, та матеріалів не складались відносно нього.

Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».

Вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, враховуючи відсутність поліцейських, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд доходить до наступного висновку:

Статтею 245 КУпАП передбачено: «Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.».

Згідно ст. 254 КУпАП «Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності…».

Відповідно до ст. 280 КУпАП «Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи».

Як встановлено вище та підтверджено матеріалами справи, відносно ОСОБА_1 складено адміністративні протоколи, якими передбачені правопорушення за ч.1 ст. 130 та ст 122-2 КУпАП.

Відповідно до ч.2 статті 251 КУпАП передбачено: «Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу».

Оскільки, ОСОБА_1 вину у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень- не визнає, а тому вказані обставини у протоколі є недоведеними та підлягають встановленню (доказуванню) під час розгляду справи.

Водночас, суд враховує, що навіть у разі наявності підпису водія про притягнення його до адміністративної відповідальності або сам факт визнання особою вини у ПДР ,- не може бути беззаперечним та достатнім доказом його вини, правомірності прийнятого рішення і не звільняє особи, яка склала протокол від доведення його правомірності. Вказане підтверджується практикою Верховного суду, а саме Постановою ВС/КАС № 757/2757/16-а від 22.07.2019 року. Постановою ВС/КАС від 15 травня 2019 року у справі № 537/2088/17.

Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України: «Кожен має право на справедливий … розгляд його справи …».

Відповідно до позиції Європейського суду з права людини /справа «Надточій проти України» ( заява №7460/03)/ Уряд України визнає карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. Оскільки справа за своєю суттю є кримінальною, то адміністративні правопорушення підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно з п.а ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50р. кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд поєднуються з положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (№475/97-ВР) та є частиною національного законодавства.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст.247,280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст.283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

При цьому, суд повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступені підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, поваги до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Як встановлено вище, ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122-2 КУпАП, зокрема невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.

На підтвердження його винуватості, органами поліції надано протокол про адміністративне правопорушення, рапорт, відеодокази, протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, розписка про отримання автомобіля дружиною.

Однак, суд вважає, що вищенаведені докази не можна вважати достатніми, належними та такими, що доводить вину ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Для того, щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в противному випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР та подальшим притягненням до відповідальності), може поставити під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення «нетверезого водія» .

Так, у своєму рішенні від 15.03.2019 Верховний Суд у справі №686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а співробітники поліції можуть зупиняти автомобіль, лише коли є факт правопорушення.

Як зазначено у рапорті, «… водій автомобіля БМВ д/н НОМЕР_1 рухався по зустрічній смузі…». Окрім цього, вказане також підтверджується під час надано відеозапису, про те, що останній порушив ПДР та їхав по зустрічній смузі, однак будь-яких доказів цього до суду не надано та матеріали щодо притягнення до адміністративної відповідальності, в тому числі за ст.122 КУпАП або іншим, органами поліції - не надано.

Після цього, у рапорті зазначено, що «…Під час зупинки автомобіля водій не зупинився та продовжив рух. При зупинці транспортного засобу по вул. Вишнева, 15 м. Березівка …» Тобто, з даного рапорту вбачається, що останній все ж таки здійснив зупинку транспортного засобу.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР України) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно п.2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

За положеннями п.8.9 «б» ПДР вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою: увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу.

Як зазначено у протоколі за ст.122-2 КУПАП, водієм саме проігнорована зупинка на вимогу поліцейських за допомогою проблискових маячків та гучномовця.

Частиною 1 ст. 122-2 КУпАП передбачена відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

Тобто, для правомірного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності суд на підставі наявних в справі доказів повинен встановити факт умисного невиконання водієм вимог працівника поліції про зупинку транспортного засобу, який в свою чергу заперечує цей факт.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у тому, що водій не виконує вимогу взагалі, а дії водія із зупинки транспортного засобу не одразу з першої вимоги, а пізніше, які зумовлені необхідністю дотримання ПДР не утворюють складу правопорушення.

З наявного у матеріалах справи відеозапису з портативного відеореєстратора поліцейського автомобіля вбачається, що увімкнення проблискового маячка синього і червоного відбувається в той момент, як автомобіль «БМВ», повертає з включеним поворотом на перехресті на іншу вулицю, при цьому як видно, автомобіль будь-яких порушень не вчиняє, та по зустрічній смузі, як зазначено у рапорті та під час дослідеження відео, водій не здійснює. Після, одразу, повертає на іншу вулицю, при цьому з увімкнення покажчиків повороту.

Суд також звертає увагу, що у даному відео з відеорестратора автомобіля поліцейського відсутній звук, а тому неможливо встановити чи подавалась вимога про зупинку гучномовцем. При цьому, відеозаписи з портативних нагрудних камер розпочаті фактично одразу після зупинки транспортного засобу, за 1-2 секунди. В яких останній зазначає, що він зупинився одразу та не бачив їх.

За таких обставин, враховуючи, що дорога має певні плавні повороти, водії повертав 2 рази після початку слідування поліцейського за водієм та до його зупинки минуло близько 25- 30 секунд, враховуючи швидкість з якою рухався автомобіль, суд доходить висновку, що водій зупинив автомобіль після візуального контакту з ним одразу, як це стало можливим. Вказане, узгоджується з поясненнями ОСОБА_1 під час судового засідання.

За таких обставин, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст 122-2 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення та не доведеністю з боку органу, який складав даний адміністративний матеріал.

Щодо притягнення ОСОБА_4 за ч.1 ст.130 КУпАП, то суд вважає зазначити, що згідно правових висновків Верховного Суду, висловлених при розгляді справ на неправомірні дії поліцейського, поліцейські не мають права без задокументованих доказів вчинення водієм порушень ПДР України зупиняти автомобіль, перевіряти документи та, як наслідок, вимагати проходження перевірки на стан сп`яніння (рішення від 15.03.2019 справа 686/11314/17; від 23.10.2019 справа № 357/10134/17).

Суд звертає увагу, що на підтвердження його винуватості, органами поліції надано протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, рапорт (такий же як і за ч.1 ст.122-2 КУпАП), відеодокази, протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122-2 КУпАП (за яким, як встановлено вище, відсутній склад адміністративного правопорушення), розписка про отримання автомобіля дружиною та інше.

З огляду на вищенаведене, суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказам по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою вони не є самостійними і беззаперечними доказами, а обставини викладені в них повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Щодо рапорту працівника поліції, як доказу вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення суд зазначає, що у ньому викладені обставини вчиненого правопорушення, проте, відповідно до правового висновку, висловленого ВС у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 524/5741/16а, рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень за відсутності інших належних доказів підтвердження вчинення правопорушення.

Складаючи протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП працівник поліції зазначив, що ОСОБА_1 керував автомобілем марки «BMW», з явними ознаками алкогольного сп`яніння, різкий запах алкоголю з порожнини рота.

Як зазначав ОСОБА_1 під час судового розгляду, що поліцейські безпідставно його зупиняли . Причину зупинки не повідомили. Він не пербував у стані алкогольного сп`яніння.

Суд звертає, увагу, що перелік підстав зупинення транспортного засобу вказаний ч.1 ст.35 Закону України «Про національну поліцію» є вичерпним, а під час зупинки транспортного засобу поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки (ч.2 ст.35 цього Закону). Безпідставна зупинка автомобіля є незаконною.

Проте, із матеріалів справи вбачається, що інспектор поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення, належним чином не зафіксував та не довів належними і допустимими доказами факту невиконання водієм ОСОБА_1 будь-яких порушень вимог ПДР України. Більше того, навіть в рапорті інспектор поліції вказав, що причиною зупинки автомобіля під керуванням, було саме виїзд на зустрічну смугу.

Суд також враховує позицію Чернівецького апеляційного суду по справі №718/1824/22 від 13.10.2022 року про те, що працівниками поліції не було задукоментовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм положень ПДР , які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про національну Поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу.

Тобто, на думку вказаного апеляційного суду, із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що водій допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, у зв`язку з чим всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд вважажє зазначити, що у рішеннях по справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», а саме: коли визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і ті докази, які не були б отримані, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Суд також враховує відеозапис з нагрудних камер, на відео «…0014» о 05 хвилині 05 секунді, в якому ОСОБА_1 вказує, що не п`є та іде подальша розмова з поліцейським.

Після чого, на цьому ж відео 07:10 поліцейський питає «хто з вас вживав», на що останній вказує, що взагалі не п`є. При цьому, поліцейський не вказує, від кого він чує різкий запах алкоголю, проте у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено саме у ОСОБА_5 .

Також, в справі «Пол іОдрі Едвардспроти Об`єднаногоКоролівства» (№46477/99),Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, та те, що ОСОБА_1 не погоджується із складеними відносно нього протоколами про адміністративні правопорушення, відсутність поліцейськихщодо доведення правомірності складання протоколів про адміністративне правопорушення, суд доходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП не доведена допустимими та достовірними доказами.

За таких обставин, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, який передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 40-1, частиною першою статті 130, 247, 283, 284, 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ :

Справу про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за частиною першою статті 122-2 та частиною першою статті 130 КУпАП - закрити на підставі пункту першого частини першої статті 247 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

У зв`язку з постійним відключенням електроенергії, повний текст рішення виготовлений та підписаний 11.12.2024 року.

Суддя І.А. Римар