ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/24973/24

Провадження № 33/4820/771/24

Суддя Хмельницького апеляційного суду Матущак М.С., за участю секретаря судового засідання Дюг А.М., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Шкодяка І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Шкодяка І.А. на постанову судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 жовтня 2024 року,

в с т а н о в и в :

Цією постановою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, військовослужбовець,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з нього на користь держави 605 грн 60 коп судового збору.

За постановою суду, 30 серпня 2024 року о 02 год 40 хв на вул. Західно-Окружній, 50 у м. Хмельницькому, ОСОБА_1 керував автомобілем "Mercedes-Benz", номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови; від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я відмовився.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, чим учинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Шкодяк І.А. просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 жовтня 2024 року, вказану постанову скасувати та закрити провадження у справі через відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Уважав постанову суду незаконною, необґрунтованою, винесену з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зауважував, що факт того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом нічим не підтверджений, а відеозапис, долучений до матеріалів справи, не є доказом, оскільки на ньому відсутні відомості, з яких можна було би встановити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Будь-які інші докази, які би підтверджували обставини керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками сп`яніння, в матеріалах справи відсутні.

Стверджував, що місцевий суд формально та спрощено підійшов до розгляду справи, що й призвело до прийняття несправедливого рішення.

Зазначав, що строк на апеляційне оскарження вказаної постанови ОСОБА_1 пропустив з поважних причин, бо участі в судовому засіданні він не брав та на проголошенні рішення присутнім не був. Про оскаржувану постанову дізнався з ЄДРСР.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника Шкодяка І.А. на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів, приходжу до висновку про таке.

Оскаржувана постанова не була своєчасно отримана ОСОБА_1 . Відтак, строк на її оскарження був пропущений з поважних причин, зазначених у апеляційній скарзі, та підлягає поновленню апеляційним судом.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Відповідно до вимог ст.ст.251, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, для чого дослідити і дати оцінку зібраним у справі доказам.

Цих вимог закону суд першої інстанції при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення дотримався.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджену Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015року № 1452/735 та зареєстровану в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.

Відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_1 у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушення ним п.2.5 Правил дорожнього руху України підтверджується зібраними у справі та дослідженими доказами, а саме:

- відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення, серії ЕПР №119895 від 30 серпня 2024 року, де зафіксовано факт керування автомобілем ОСОБА_1 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, тремтіння пальців рук, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, однак він відмовився;

- направленням ОСОБА_1 на огляд з метою виявлення стану сп`яніння, згідно якого в результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, тремтіння пальців рук;

- відеозаписом із нагрудної камери поліцейського, яким було зафіксовано всі обставини вчинення правопорушення ОСОБА_1 та факт дотримання працівниками поліції вимог закону; зокрема, водію було запропоновано на місці зупинки та в медичному закладі пройти огляд на стан сп`яніння, на що останній відмовився.

Дії ОСОБА_1 обґрунтовано кваліфіковано за ч.1 ст.130 КУпАП як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

У ході перегляду справи апеляційною інстанцією не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, визначеного вищевказаною інструкцією.

Відповідно до змісту статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння чи під дією лікарських засобів підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Як видно з матеріалів справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення, працівники поліції мали всі підстави для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, оскільки певні ознаки (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, тремтіння пальців рук) свідчили, що останній може перебувати в стані алкогольного сп`яніння, а також керував транспортним засобом.

З відеозапису з бодікамер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 визнав, що вживав алкогольні напої, однак своїми діями фактично ухилявся від проходження огляду на стан сп`яніння в будь-який спосіб, тому працівником поліції було правильно розцінено дії водія, як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Зокрема, на неодноразові пропозиції поліцейських пройти огляд на місці зупинки чи проїхати до медичного закладу, ОСОБА_1 відмовився.

З огляду на викладене, проаналізувавши вказані докази в їх сукупності, приходжу до висновку про обґрунтованість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Необґрунтованими є твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а відповідно не вчиняв правопорушення.

Такі доводи спростовуються відеозаписом з місця події, який долучений до матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Невизнання ОСОБА_1 вини у вчиненому правопорушенні є його намаганням ухилитися від відповідальності за вчинені дії, бо його винуватість повністю доведена і підтверджена наявними та дослідженими як судом першої, так і апеляційної інстанції доказами.

Наявний в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відеозапис містить відеофайли, які є цілісними (кожний у свою чергу), безперервними (кожний у свою чергу) і повністю відтворюють обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, а саме факт керування транспортним засобом за його, як водія участі, зупинка ТЗ, його розмову з працівником поліції, де на запитання працівника поліції «чи вживали спиртні напої? І куди їдете?», ОСОБА_1 відповів, що спиртні напої вживав і нікуди не їде, а просто перепарковує автомобіль з місця на місце.

Переконливих доводів у апеляційній скарзі, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови, не встановлено.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, немає.

Доводи апеляційної скарги спростовані зібраними та дослідженими доказами у справі, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на належних, допустимих та достовірних доказах.

При накладенні адміністративного стягнення відповідно до вимог ст.33 КУпАП ураховано характер правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

З огляду на викладене, підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування постанови судді місцевого суду та закриття провадження у справі відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Постанову судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 жовтня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Шкодяка І.А. без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду М.С. Матущак