Справа № 442/9868/24
Провадження №3/442/2801/2024
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 грудня 2024 року суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Павлів З.С., розглянувши матеріали, які надійшли з Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

встановила:

ОСОБА_1 10.07.2024 о 11.38 год. в АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 психологічне та емоційне домашнє насильство, а саме: словесно ображав, погрожував, позбавив можливості користуватися гаражем, кімнатою в будинку, чим міг завдати шкоди психологічному здоров`ю.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Король Р.М. в судовому засіданні заявив клопотання про закриття адміністративного провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення не є належним доказом. Звертає увагу суду й на те, що рапорт поліцейського про реєстрацію матеріалів ЄО за №7276 як домашнє насильство, заявник ОСОБА_3 , а кривдник ОСОБА_4 , датовано 10.07.2024, та заяви ОСОБА_5 від 10.07.2024 про прийняття мір до її колишнього чоловіка ОСОБА_6 , тоді як протокол складено лише 04.10.2024, що ж грубим порушенням ч.2 ст.254 КУпАП. Крім цього, копію протоколу не вручено ОСОБА_1 та такий складено у його відсутність. До протоколу не долучено інших доказів, які б безперечно підтверджували факт вчинення ОСОБА_7 протиправних дій, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП. Рапортом дільничого офіцера поліції Чепи І. підтверджено відсутність склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Формула оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 04.10.2024 не містить даних, які б вказували, що в діях ОСОБА_8 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Диск із відеозаписами з нагрудних камер поліцейських є неналежним доказом. Із змісту протоколу чи рапорту працівника поліції не вбачається, що поліція здійснювала відеозапис місця події, як і не вбачається з матеріалів справи як ОСОБА_9 отримала цей відеозапис, а отже його достовірність вважає сумнівною. Звертає увагу суду також і на те, що представлений ОСОБА_5 висновок психолога в розумінні ст..251 КУпАП не є належним доказом у даній справі. Крім цього, звертає увагу суду на те, що дані матеріали вже розглядались в Дрогобицькому міськрайонному суді Львівської області, проте були повернуті на доопрацювання. Відтак, дані матеріали не містять усіх раніше поданих доказів.

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні надала суду покази аналогічні з письмовими поясненнями, долученими до матеріалів справи. Зокрема, покликається на те, що 10.07.2024 ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно неї домашнє психологічне та економічне насильство, а саме: умисно позбавив можливості користування гаражем, кімнатою в будинку, зачинивши їх, словесно ображав, погрожував, у тому числі у присутності поліцейських, залякував. Вказані дії викликали у неї побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдали шкоди психічному здоров`ю. Вважає, що вина ОСОБА_1 є повністю доведенною, зокрема, що на представленому нею відеозаписі зафіксовано як у присутності поліцейських від ображав її. Крім цього, покликається на те, що зверталась за допомогою до психолога, на підставі чого було сформовано відповідний висновок, зокрема про те, що у неї виявлено середню депресію, страх перед майбутнім, хронічну втому, ознаки ПТСР, що може бути наслідком пережитих стресів псиотравмуючих впливів щодо неї зі сторонни ОСОБА_10 . Вищевказане насильство є дуже травматичним для неї, оскільки вона переживає неабиякий стрес та страх за своє життя та здоров`я. Вона постійно перебуває в напрузі. Крім цього, звертає увагу на вчинення ОСОБА_1 і економічного насильства, оскільки перешкоджав їй користуватися гаражем та кімнатою. У зв`язку з наведеним, просить визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та закрити провадження у справі, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, приходжу до наступного висновку.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Рішенням Конституційного суду України від 20 жовтня 2011 року № 12-рп/2011 у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України, яке є обов`язковим до виконання на території України, встановлено, що обвинувачення у вчиненні злочину (правопорушення) не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконній спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року вказує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення повинно випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, окрім іншого, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом, тобто при розгляді справи суд повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються наявними у справі доказами, оцінка яких здійснюється відповідно до ст. 252 КУпАП.

Разом з тим, за змістом ст.ст.279, 280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення. Суддя не має права у постанові за підсумками розгляду справи вказувати на обставини, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають протоколу, адже у цьому випадку він виходить за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами ст.ст.213, 221 КУпАП є лише розгляд справи. Недотримання цих вимог порушує право на захист особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

За змістом ч.1 ст.173-2 КУпАП відповідальність за цією нормою закону настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само за невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або за неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Статтями 21 та 24 Конституції України регламентовано, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі,етнічного та соціального походження,майнового стану,місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Рівність прав жінки і чоловіка забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї; спеціальними заходами щодо охорони праці і здоров`я жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

Відповідно до п.3, 4, 6, 8, 14 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Особою, яка постраждала від домашнього насильства, є особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі по адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, тощо.

Протокол про адміністративне правопорушення, який складений з виконанням процесуальних вимог уповноваженою особою, є документом, який офіційно засвідчує факт вчинення неправомірних дій і є одним з основних джерел доказів.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який в порядку ст.251 КУпАП є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол та не може бути перекладено на суд.

Згідно із ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідний орган чи посадова особа зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст.279 КУпАП ці обставини встановлюються в ході дослідження доказів під час розгляду справи.

У ч.1 ст.256 КУпАП передбачено вимоги до протоколу, а саме: зазначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КупАП суду представлено:

-Протокол про адміністративне правопорушення серія ВАД №228756 від 04.10.2024, в якому викладено вищевказані події, які мали місце 10.07.2024, а також зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень в присутності понятих: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ;

-Рапорт поліцейського, згідно з яким 10.07.2024 отримано заяву та зареєстровано ЄО за №7276 від 10.07.2024 як домашнє насильство. Згідно з повідомлення зі служби 102 10.07.2024 о 11.18 год. за адресою: АДРЕСА_1 заявниця ( ОСОБА_2 ) повідомила, що її чоловік порушує припис і у неї є всі докази цього. Просить працівників поліції прибути на місце події. За результатами відпрацювання: прибувши за вказаною адресою поліцейським було проведено профілактичну роботу під час спілкування із заявницею ОСОБА_2 , яка звернулась із письмовою заявою прийняти міри до її колишнього чоловіка ОСОБА_1 , який зі слів заявниці не виконує обмежувальний припис, та рішення суду, однак ними було встановлено, що обмежувальний припис виносився у 2020 році і на даний час припис є недіючим. Також повідомила причину виклику, що чоловік зачинив двері до кімнати, в якій згідно з рішенням суду вона також має право користуватись. В присутності працівників поліції двері до кімнати ОСОБА_8 відчинив. Заявниця здійснила виклик в поліцію по факту що ОСОБА_8 закрив кімнатні двері та словесного чи іншого конфлікту не було. Факт домашнього насильства не підтвердився. Життю та здоров`ю нічого не загрожує;

-Заяву ОСОБА_2 , в які вона просить прийняти міри до її колинього чоловіка, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не виконує обмежувального припису і рішення суду і зачиняє двері до кімнати і гаражу, що визначені судом по і являється також і її власністю;

-Письмові пояснення ОСОБА_2 , які фактично відповідають змісту заяви. Додатково вказала, що ОСОБА_1 , агресивно поводився при поліцейських і словесно ображав її, що зафіксовано на відеокамеру;

-Форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства.

-Заяву ОСОБА_1 про зобов`язання здати зброю,

-Дозвід ОСОБА_1 на зброю.

У вищевказаному рапорті підтверджено, що мало місце перешкоджання доступу до кімнати шляхом закриття дверей, а тому суд розцінює такі дії ОСОБА_6 як заподіяння домашнього (економічного) насильства.

ОСОБА_2 представила суду довідку ГО «Центр «Жіночі перспективи» №202 від 19.08.2024 про те, що зверталась до них за допомогою як потерпіла від домашнього насильства зі сторони її колишнього чоловіка ОСОБА_1 . Вона отримує безоплатну психологічну допомогу щодо подолання наслідків домашнього насильства.

А також, ОСОБА_2 представила висновок психолога від 15.08.2024, у якому зазначено, що ОСОБА_2 проведено первинне обстеження та виявлено у неї середню депресію, страх перед майбутнім, хронічну втому, ознаки ПТСР, що може бути наслідком пережитих стресів психотравмуючих впливів щодо неї зі сторони ОСОБА_10 .

Суд вважає дані докази належними, такими, що підтверджують завдану потерпілій шкоду.

Крім цього, відповідно до ст.31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

У ст.40 вищевказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб, забезпечення дотримання Правил дорожнього руху.

У п.п.1 п.2 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 №1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999 передбаченого, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

З наведеного вбачається, що поліцейські при виконанні своїх повноважень можуть користуватися відео фіксацією.

Верховний Суд у своїй постанові від 02.10.2024 у справі №120/12494/23 зробив висновки про те, що формальні недоліки під час фіксації порушень не можуть бути підставою для скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень та звільнення правопорушення від відповідальності.

З урахуванням наведеного, вбачаю в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання не встановлено.

Відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Згідно п.7 ч.1 ст.247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчились строки, передбачені ст. 38 КУпАП.

Враховуючи, те що адміністративне правопорушення було вчинено ОСОБА_13 10.07.2024, на момент розгляду суддею справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки притягнення останнього до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю.

Керуючись ч.1 ст.173-2, п.7 ч.1 ст.247, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановила:

Визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Провадження у даній справі закрити у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду.

Постанова вступає в законну силу після закінчення строку на її оскарження та підлягає пред`явленню до виконання протягом трьох місяців.

Суддя Павлів З.С.