Справа № 308/3884/24
Закарпатський апеляційний суд
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.07.2024 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Ільницького С. М., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/427/24, за апеляційною скаргою захисника-адвоката Ільницького С. М. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.05.2024.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 518616 від 11.02.2024 та постанови судді від 01.05.2024 вбачається, що 11.02.2024 о 00 год 09 хв у м. Ужгороді по пл. Кирила та Мефодія, 7, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen Passat CC», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки відмовився о 00 год 47 хв, що зафіксовано за допомогою нагрудних реєстраторів. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат Ільницький С. М. посилається на незаконність і необґрунтованість постанови відносно ОСОБА_1 , просить її скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказує на те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння ні на місці зупинки, ні в закладі охорони здоров`я. При цьому, стверджує, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки це є правом водія, а адміністративна відповідальність за цієї нормою настає лише при відмові пройти огляд у закладі охорони здоров`я. Посилається на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не наведено жодної дії водія щодо ухилення від огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, а поведінка працівників патрульної поліції
свідчить про те, що всі їхні дії були вчинені через упереджене ставлення до водія, оскільки останні безпідставно вимагали вчиняти не передбачені чинним законодавством дії та не провели жодного огляду водія на стан сп`яніння. Вказує і на те, що матеріли справи не містять жодних доказів вчинення ОСОБА_1 будь-яких порушень Правил дорожнього руху України. Разом з тим, посилається на те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП, що свідчить про порушення Порядку оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення та прав ОСОБА_1 , що тягне за собою визнання протоколу неналежним та недопустимим доказом.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника-адвоката Ільницького С. М., які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки
транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Відповідно до пункту 7 вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).
З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що 11.02.2024 о 00 год 09 хв у м. Ужгороді по пл. Кирила та Мефодія, 7, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen Passat CC», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки відмовився о 00 год 47 хв, що зафіксовано за допомогою нагрудних реєстраторів, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вина останнього у вчиненні вказаного правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.
Зокрема, вина ОСОБА_1 стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 518616 від 11.02.2024, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який, всупереч тверджень апеляційної скарги, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту так і щодо форми; постановою про накладання на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП; розпискою ОСОБА_1 , відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, яким засвідчено факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому Законом порядку для визначення стану алкогольного сп`яніння.
Оцінка доказів відповідно до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Матеріали справи не містять доказів про порушення інспектором взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП в Закарпатській області Бабидоричем Р. Ф. законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки поліцейським дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. 256, 265-2, 266, 268 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 518616 від 11.02.2024 складено відповідно до вимог, встановлених ст. 256 цього Кодексу, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.
З встановлених апеляційним судом обставин вбачається, що ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я.
При цьому апеляційний суд враховує те, що згідно п. 1.2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та
швидкість реакції, до ознак алкогольного сп`яніння, окрім інших, віднесено: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, тобто всі ті ознаки, що мали місце у випадку зупинки водія ОСОБА_1 .
Враховуючи викладене в інспектора поліції були наявні всі підстави для ініціювання проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, від проходження якого останній відмовився, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.
При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження.
Апеляційний суд оглянув відеозапис, долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, з якого чітко вбачається факт вчинення ОСОБА_1 дій, які свідчать про явне ухилення від огляду на стан сп`яніння та відмову останнього від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я.
При цьому спілкування та поведінка ОСОБА_1 , який визнав факт керування транспортним засобом та вживання перед цим алкогольних напоїв, беззаперечно свідчить про правомірність підозри працівників поліції ймовірного перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння, що й слугувало підставою для ініціювання проведення його огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння ні на місці зупинки, ні в закладі охорони здоров`я, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі повністю спростовуються матеріалами справи, у тому числі й відеозаписом з місця події, з якого вбачається, що жодних дій, які б свідчили про бажання ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки чи в закладі охорони здоров`я, останнім не зроблено. Навпаки, на неодноразові законні пропозиції поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або в закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 всіляко ухилявся від відповіді. Також на відеозаписі зафіксовано і факт прямої відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння (00:42:15). Тому, на переконання апеляційного суду поліцейський обґрунтовано розцінив дії ОСОБА_1 як свідому відмову від огляду на стан алкогольного сп`яніння.
З цих підстав, як такі необґрунтовані та безпідставні, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки це є правом водія, а адміністративна відповідальність за цієї нормою настає лише при відмові пройти огляд у закладі охорони здоров`я.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що матеріалами справи встановлено факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», так і в закладі охорони здоров`я.
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріли справи не містять жодних доказів вчинення ОСОБА_1 будь-яких порушень Правил дорожнього руху України, апеляційний суд також відхиляє з огляду на те, що такі спростовуються матеріалами справи, у тому числі постановою серії ЕНА № 1415045 від 11.02.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а саме за порушення вимог п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху України. Відомостей про оскарження цієї постанови чи її скасування у встановленому законодавством порядку матеріали справи не містять і стороною захисту таких на додано.
З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не наведено жодної дії водія щодо ухилення від огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, а поведінка працівників патрульної поліції свідчить про те, що всі їхні дії були вчинені через упереджене ставлення до водія, оскільки останні безпідставно вимагали вчиняти не передбачені чинним законодавством дії та не провели жодного огляду водія на стан сп`яніння, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі є необґрунтованими, не підтвердженими та направленими на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчиненні дії.
При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що на відеозаписі чітко зафіксовані неодноразові пропозиції працівників поліції до ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та роз`яснення наслідків відмови від проходження такого огляду. Окрім того, ОСОБА_1 було повідомлено, що проходження огляду може здійснюватися на місці або у медичному закладі, однак після пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовлявся, здійснював всілякі дії, які свідчать про ухилення від проходження огляду.
Працівники патрульної поліції неодноразово зверталися до ОСОБА_1 з приводу необхідності пройти огляд на стан сп`яніння з роз`ясненням відповідних наслідків і цих обставин ОСОБА_1 не міг не розуміти.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 чи його захисник оскаржували дії працівників поліції щодо складання протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, матеріали справи не містять.
Відеозаписом долученим до матеріалів справи, спростовуються доводи апеляційної скарги про порушення поліцейським порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому такі доводи апеляційний суд відхиляє.
Як такі, що не знаходять свого підтвердження та жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП, що свідчить про порушення Порядку оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення та прав ОСОБА_1 , що тягне за собою визнання протоколу неналежним та недопустимим доказом.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що працівники поліції роз`яснювали ОСОБА_1 причини зупинки, необхідність проходження огляду на стан сп`яніння та наслідки відмови від проходження такого огляду, а також право на оскарження дій працівників поліції та доведення своєї невинуватості в суді. Разом з тим, у протоколі міститься відмітка про роз`яснення ОСОБА_1 прав, передбачених ст. 268 КУпАП, однак останній відмовився від підпису протоколу.
Крім того, п. 2.5 Правил дорожнього руху України, встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 518616 від 11.02.2024 обставини утворюють об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Твердження сторони захисту про відсутність направлення ОСОБА_1 на огляд є неспроможними, оскільки останній відмовився від проходження такого огляду, а тому складення працівниками поліції відповідного направлення не передбаченого законодавством.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнано винним у порушенні вимог, які передбачені пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України та вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.
Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.
При цьому, апеляційний суд враховує, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Європейський суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.
Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.
Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення накладене на ОСОБА_1 відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни не вбачається.
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката Ільницького С. М. задоволенню не підлягає.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст.294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і жодних клопотань з цього приводу не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника-адвоката Ільницького С. М. залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.05.2024 щодо ОСОБА_3 , - без змін.
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя