Справа № 346/6240/23
Провадження № 33/4808/1116/24
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., ознайомившись з матеріалами справи за апеляційною скаргою Малічина Мирослава Олексійовича, що діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 січня 2024 року з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження,

ВСТАНОВИВ :

Постановою судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір.

ОСОБА_2 звертається з апеляційною скаргою на це судове рішення, де також просить про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Обґрунтовує клопотання тим, що строк на апеляційне оскарження був пропущений, оскільки особа яка притягується до адміністративної відповідальності померла ще до першого судового засідання, яке відбулося 05 грудня 2023 року.

Під час підготовки апеляційної скарги до розгляду встановлено наступне.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року (пункт 22), суд нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року), не є абсолютним воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанову оскаржив ОСОБА_2 , який є сином особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Відповідно, ОСОБА_2 за своїм процесуальним статусом, не є суб`єктом, якому у справах про адміністративні правопорушення надано право на оскарження постанови судді суду першої інстанції.

Перелік осіб, що мають право на оскарження постанови судді у справах про адміністративне правопорушення в апеляційному порядку, згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП, є вичерпним.

За таких обставин, доходжу висновку про відсутність у ОСОБА_2 права на апеляційне оскарження постанови судді суду першої інстанції.

Разом з тим ОСОБА_2 в апеляційній скарзі з клопотанням про поновлення строку наводить такі причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, як смерть ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується доданим до апеляційної скарги свідоцтвом про смерть (а.с. 42), тобто ще до ухвалення рішення судом першої інстанції, яке винесене 09 січня 2024 року.

Вказаний факт відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 247 КУпАП є обставиною при якій провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Вказана обставина не було відома суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, що слід розцінювати як нововиявлені обставини.

Слід зазначити, що КУпАП не містить норм, що визначають правила перегляду рішень за ново-виявленими обставинами.

Разом з тим статтею 2 КУпАП передбачено, що законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. При цьому стаття 17 зазначеного Закону визначає, що національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

У свою чергу, поняття «кримінальна процедура», що міститься у тексті ст. 4 Протоколу № 7, повинна тлумачитися у світлі загальних принципів, які стосуються відповідних понять «кримінальне обвинувачення» і «покарання» у статтях 6 і 7 ЄКПЛ відповідно («Хаарвіг проти Норвегії», 2007 р.; «Розенквіст проти Швеції», 2004 р.; «Ма нассон проти Швеції», 2003 р.; «Гектан проти Франції», 2002 р.; «Маліж проти Франції», 1998 р.; «Нільссон проти Швеції», 2005 р. та ін.). При застосуванні ст. 4 Протоколу № 7 важливим є те, що відповідно до усталеної прецедентної практики ЄСПЛ існують три критерія, - «критерії Енгеля», які повинні враховуватися при визначенні того, було чи не було у справі висунуте «кримінальне обвинувачення». Першим критерієм є правова кваліфікація правопорушення відповідно до національного права, другим - сам характер правопорушення, а третім - ступінь суворості покарання, яке може бути застосоване до винної особи. Другий і третій критерії є альтернативними і не повинні обов`язково застосовуватися у сукупності. Це, однак, не виключає застосування кумулятивного підходу, коли окремий аналіз кожного критерію не дозволяє зробити однозначний висновок про існування кримінального обвинувачення.

Пункт 20 постанови від 30 серпня 2023 року, Великої Палати Верховного Суду, справа №208/712/19 передбачає, що за практикою ЄСПЛ провадження у справі про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП, з огляду на суворість передбачених санкцією цієї статті стягнень у виді штрафу і позбавлення права керування транспортними засобами, їх каральну і профілактичну мету, у розумінні Конвенції вважається «кримінальним», а тому таким, що вимагає забезпечення всіх гарантій ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, доходжу висновку про те, що заява про перегляд за нововиявленими обставинами, у разі її подачі, підлягає до розгляду по суті судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 461 КПК України, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини.

Відповідно до ст. 463 КПК України заява про перегляд судового рішення за виключними або нововиявленими обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин, крім випадку, передбаченого частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ст. 467 КПК України суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за виключними або нововиявленими обставинами без задоволення.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України, нововиявленими обставинами визнаються: інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

У справі №1-9/2004 від 26.02.2020 Верховний Суд дійшов наступних висновків: перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень, що має місце у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи у звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки:

вони об`єктивно існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду й особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового провадження, і стали відомі вже після ухвалення відповідного судового рішення;

вони перебувають в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадження, тобто вони можуть мати значення для оцінки або безпосередньо обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення;

вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Таким чином, відповідно до норм КПК України, такі заяви підлягають до розгляду судом першої інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин.

Таким чином доводи ОСОБА_2 про необхідність закриття провадження у зв`язку з смертю ОСОБА_1 у разі подання такої заяви безпосередньо до суду першої інстанції, повинні бути розглянуті по суті.

З огляду на наведене, вважаю, що апеляційна скарга з клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну Малічина Мирослава Олексійовича, що діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 січня 2024 року повернути апелянту.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло