ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/679/24 Номер провадження 33/814/573/24Головуючий у 1-й інстанції Лизенко А. В. Доповідач ап. інст. Герасименко В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Герасименко В.М., з секретарем судового засідання ОСОБА_1 , за участі адвоката Комаса О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Комаса О.В. поданої в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Октябрського районного суду м.Полтави від 14 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Відповідно до постанови судді, 19 січня 2024 року, близько 07:50 год, в м.Полтаві біля будинку № 19 пров. Бистрівському водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом SKODA CITIGO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , із явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, але від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 0457 від 10 жовтня 2001 року, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням, адвокат Комаса О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді, закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає про те, що матеріали адміністративного провадження не містять доказів відсторонення ОСОБА_2 від керування та передачі керування іншій уповноваженій особі, що викликають сумнів у законності дій поліцейського при оформленні матеріалів.

Стверджує, що поліцейський, який склав протокол про адміністративне правопорушення не зупиняв автомобіль ОСОБА_2 , не вказував на причину зупинки та не описав деталі такої зупинки.

Вказує, що відеоматеріал знятий на мобільний телефон невстановленої особи не може бути прийнятий як належний та допустимий доказ по справі, оскільки вказуючи в протоколі як додаток з носія, працівники патрульної поліції жодним чином не ідентифікували носій, на який, на їх думку, було зафіксовані якісь факти порушення відносно ОСОБА_2 .

Вказує на порушення екіпажем патрульної поліції порядку застосування відеореєстраторів, встановлених на службових транспортних засобах, затвердженого Наказом МВС від 18.12.2018 № 1026 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» в частині безперервного ведення відеозйомки, на відео носію відсутній факт керування транспортним засобом апелянтом, а також факт зупинки його патрульною поліцією.

ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день і час розгляду справи, що відповідно до ст.294 КУпАП не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи та вислухавши адвоката Комаса О.В. на підтримку доводів апеляційної скарги, який не заперечував щодо проведення апеляційного розгляду за відсутності ОСОБА_2 , який обізнаний про проведення судового засідання в Полтавському апеляційному суді, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є законними та відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №628221 від 19 січня 2024 року, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19 січня 2024 року, відповідно до якого зазначені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, однак огляд не проводився у зв`язку із відмовою ОСОБА_2 , письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 19 січня 2024 року наявними в матеріалах справи про те, що 19 січня 2024 у їх присутності ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, а саме за допомогою приладу Драгер алкотест та від проходження медичного огляду в медичному закладі.

Доводи наведені в апеляційній скарзі щодо скасування постанови судді у зв`язку з недоведенням факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом, апеляційний суд розцінює як намагання останнього ухилитися від адміністративної відповідальності.

Так, в матеріалах справи наявні письмові пояснення свідка ОСОБА_4 , який був очевидцем події, яка сталася 19 січня 2024 року за участі ОСОБА_2 .

Як убачається з письмових пояснень свідка ОСОБА_4 , він був очевидцем того, як гість ОСОБА_2 , який знаходився у Гостьовому будинку за адресою: м.Полтава, провулок Бистрівський,19, у стані алкогольного сп`яніння сів за кермо автомобіля SKODA CITIGO, реєстраційний номер НОМЕР_1 та почав рух намагаючись покинути територію закладу. На що свідок зачинив ворота закладу та викликав працівників патрульної поліції. В подальшому, у його присутності водій ОСОБА_2 відмовився від пропозиції працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у передбаченому законом порядку.

Крім того, відповідно до відомостей відеозапису, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що працівниками поліції у ході прибуття на місце виклику здійснено збір інформації шляхом проведення допиту свідка події ОСОБА_4 , який вказував про керування ОСОБА_2 транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Крім того, свідком продемонстровано відео з власного телефону, на якому зафіксований рух транспортного засобу SKODA CITIGO, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 . На підставі чого працівники поліції запропонували ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в закладі охорони здоров`я, пояснивши йому про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про відсутність доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом, спростовуються даними відеозапису, на якому зафіксовано показання свідка ОСОБА_4 , який підтвердив факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_2 .

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_2 зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання апелянта на безпідставне направлення на проведення огляду на стан сп`яніння у зв`язку з відсутністю доведеності факту керування транспортним засобом.

При дослідженні матеріалів справи, у тому числі при перегляді відеозапису, порушень з боку поліцейських, які оформлювали адміністративний матеріал, не встановлено. Отже, здійснений поліцейським відеозапис є допустимим доказом.

Таким чином, відеозапис у повній мірі узгоджується з протоколом про адміністративне правопорушення та іншими матеріалами справи.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність відомостей про технічний засіб, на який здійснювалась відеофіксація (мобільний телефон), і як наслідок недопустимості цього доказу, то вони задоволенню не підлягають, оскільки відповідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що дотримано як працівниками поліції, так і судом.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, в ньому не зазначено на який технічний засіб здійснювалася відеофіксація, окрім того ст. 256 КУпАП не передбачає внесення таких даних в протокол про адміністративне правопорушення.

Також є необґрунтованими твердження апеляційної скарги в частині того, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону, так як із матеріалів справи вбачається, що в цьому процесуальному документі зазначені всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до змісту протоколу (ст. 256 КУпАП), зокрема відомості про особу, яка притягається до відповідальності, дата і місце його складання, місце, час вчинення і суть правопорушення (об`єктивна сторона) конкретний пункт ПДР 2.9а і нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП тощо.

Сам протокол складений з дотриманням вимог ст.ст.254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості. Якихось істотних недоліків протоколу, які б тягли визнання його недопустимим доказом, не вбачається.

Апеляційний суд звертає увагу, що відсутність в матеріалах даних про відсторонення водія від керування транспортним засобом не свідчить про відсутність саме такого факту та не звільняє водія від адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП і не є свідченням того, що у водія були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння.

Загалом доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта із прийнятою суддею постановою, проте висновків судді не спростовують.

Твердження сторони захисту стосовно того, що до матеріалів справи долучено компакт- диск, на якому міститься лише фрагменти відеозапису виконаного працівником поліції, що на його думку свідчить про те, що працівники поліції під час проведення відеозйомки процедури складання адміністративного матеріалу порушили принцип безперервності її застосування, а тому такий відеозапис не може бути належним та допустимим доказом, не є слушними, так як на ньому зафіксовано цілком всю подію фіксації правопорушення, сама якість зйомки є достатньою та такою, що виключає жодні сумніви щодо оцінки тих подій, які на запису зафіксовано. Розпаковка відеозапису на окремі файли на відеоносії, долученому до протоколу про адміністративне правопорушення, обумовлена його суто технічними властивостями. До того ж, в даному випадку відеозапис не є єдиним доказом по справі, який оцінюється в сукупності з іншими доказами.

Тим більше, даний відеозапис повністю узгоджується з іншими зібраними у справі доказами, які доводять, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення поліцейськими було виконані вимоги Інструкції.

Проаналізовані вище докази у своїй сукупності цілком і беззаперечно вказують про правильність висновків суду щодо належного встановлення обставин доведеності факту відмови ОСОБА_2 від проходження запропонованого огляду на стан алкогольного сп`яніння, які давали суду обґрунтоване право притягнути його до відповідальності за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Інші доводи апелянта не впливають на правильність висновку суду про доведеність факту порушення водієм ОСОБА_2 пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доказів, які б свідчили про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи апелянт не надав.

Постанова судді місцевого суду відповідає вимогам Закону, істотних порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для зміни чи скасування судового рішення не встановлено.

За таких підстав, обґрунтування апеляційної скарги не спростовують законних висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржувану постанову залишити без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Комаса О.В. подану в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Октябрського районного суду м.Полтави від 14 лютого 2024 року щодо ОСОБА_2 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду В.М. Герасименко