ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/175/24 Номер провадження 33/814/555/24Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л. В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Дороженко Р.Г., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Фесенко Ю.О., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 02 лютого 2024 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 02 лютого 2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн на користь держави.

Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 02 січня 2024 р. о 00 год. 18 хв. по вул. Шкільна в с. Плішивець водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився .чим порушив п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу, в якій зазначає скасувати постанову судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 02 лютого 2024 року та закрити провадження в зв`язку відсутністю в моїх діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що працівниками поліції взагалі не пропонували пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, не пропонувалося пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння взагалі, ні на місці зупинки за допомогою алкотестеру, ні у закладі охорони здоров`я.

Апелянт стверджує, що працівники поліції безпідставно констатували факт відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Крім того, посилається на те, що в справі відсутні належні письмові докази того, що не було запропоновано пройти посвідчування на місці огляду. На місці не складалося і не вручалося направлення до медичного закладу для проходження посвідчування на стан сп`яніння.

Окрім того, в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому поважність причин пропуску строку обґрунтовується тим, що участь в судовому засіданні не приймав, копію постанови отримав 14 лютого 2024 року, тому, вважає, що пропустив строк на апеляційне оскарження. В матеріалах справи міститься розписка про вручення поштової кореспонденції 14.02.2024 року.

Відповідно до положень ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Перевіривши доводи апелянта щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження доходжу висновку, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, адже твердження апелянта підтверджуються матеріалами справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 січня 2024 р. о 00 год. 18 хв. по вул. Шкільна в с. Плішивець водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився .чим порушив п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення ним даного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №397915 від 02.01.2024 року; направленням на огляд на стан сп`яніння, актом огляду, відеозаписами з нагрудної камери поліцейського та іншими матеріалами справи у їх сукупності. Також судом встановлено що відносно ОСОБА_1 було складено постанову серії БАД №905063 від 02.01.2024 року, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 2.5. ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Як можна спостерігати із наявних матеріалів справи, водій ОСОБА_1 не виконав вимоги п.2.5 ПДР України.

Доводи апелянта про те, що працівники поліції запідозрили вживанні алкоголю, проте вони навіть не пропонували пройти огляд на стан сп`яніння за допомого спеціального пристрою, а також не повідомляли мені про можливість пройти огляд на стан сп`яніння у найближчому медичному закладі суд відхиляє дані доводи, виходячи з наступного.

Із долученого до матеріалів справи відеозапису (VID-20240110-WA0002) вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 ., працівниками поліції було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння встановлений законом, на що останній відмовився.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, суд відхиляє, адже зазначені факті порушення п.2.5. ПДР України ОСОБА_1 підтверджуєтьсяпротоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 397915 від 02.01.2024 (а.с.1), направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 02.01.2024 ,яким підтверджується, що ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду(а.с.3), постановою серії БАД №905063 від 02.01.2024 року, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі(а.с.2), іншими доказами.

Враховуючи наведене, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведена сукупністю належних та допустимих доказів, що містяться у справі, відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», зі змісту якого, сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

З огляду на встановлені обставини справи, надані на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 02 лютого 2024 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 02 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин