ПОСТАНОВА

Іменем України

10 грудня 2024 року справа № 542/1758/24

провадження № 3/542/651/24

Суддя Новосанжарського районного суду Полтавської області Кашуба М.І., розглянувши матеріали, які надійшли з батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області щодо притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого,

за ч. 5 ст. 126, ч. 3 ст. 130 КпАП України,

в с т а н о в и в :

В провадженні Новосанжарського районного суду Полтавської області перебуває на розгляді адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126, ч. 3 ст. 130 КУпАП.

24.09.2024 до Новосанжарського районного суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 434434, згідно з яким 11.09.2024 о 10 год 34 хв на 31 км автодороги М-22 Полтава-Олександрія громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ 21093 державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи особою, яка позбавлена права керування транспортним засобом відповідної категорії, що підтверджується постановою Московського районного суду м. Харкова від 16.07.2024 та постановою Київського районного суду міста Харкова від 11.06.2024, чим порушив п. 2.1 а Правил дорожнього руху. Вказане правопорушення вчинив повторно протягом року.

Крім того, 24.09.2024 до Новосанжарського районного суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 434435, згідно з яким 11.09.2024 о 10 год 34 хв на 31 км автодороги М-22 Полтава-Олександрія громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ 21093 державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, підвищена жвавість мови, почервоніння обличчя. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у визначеному законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Постановою Новосанжарського районного суду від 10 грудня 2024 року було об`єднано в одне провадження справу № 542/1758/24 (провадження № 3/542/651/24) відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП в одне провадження зі справою № 542/1759/24 (провадження № 3/542/652/24) відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 130 КУпАП. Об`єднаній справі присвоєно № 542/1758/24 (провадження № 3/542/651/24).

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про день, час та місце розгляду справи належним чином. Судові виклики ОСОБА_1 не отримав, у довідках про причини повернення поштових повідомлень вказано, що адресат відсутній за вказаною адресою. Зазначені судові виклики були надіслані за адресою: АДРЕСА_1 , яку він повідомив працівникам поліції та яка зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення та за адресою: АДРЕСА_2 , яка є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 810656 та 810670.

При цьому, ОСОБА_1 причини неявки до суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не надавав.

Таким чином, ОСОБА_1 не вжив заходів для явки до суду, не повідомив суду іншої адреси, не подав письмових заперечень проти протоколу, будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, тому суд вважає, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи.

Суд, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, вважає можливим провести розгляд справи у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Указане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Крім того, суд вважає релевантним також посилання на постанову від 28.10.2021 (справа № 11-250сап21), у якій Верховний Суд (далі ВС) зауважив, що частиною другою статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за статтею 130 КпАП, не є обов`язковою.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, суд враховує наступне.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Встановлення винуватості чи невинуватості особи здійснюється на підставі оцінки доказів, якими, згідно зі ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 2.1 а ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП адміністративна відповідальність наступає у разі повторного протягом року керування транспортним засобом, вчинене особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

На переконання суду вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушенння, передбаченого ч. 5 ст. 126 КпАП України підтверджується:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії № ААД 434434 від 11 вересня 2024 року;

- відеозаписом події, згідно з яким працівники поліції зупинили транспортний засіб ВАЗ 21093, під керуванням ОСОБА_1 , та вказали причину зупинки. Водій пояснив, що позбавлений права керування транспортними засобами. Після цього інспектори поліції повідомили про складення протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 126 КУпАП.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Московського районного суду міста Харкова від 16.07.2024 у справі № 643/5656/24, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні 23 травня 2024 року правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на користь держави у розмірі двох тисяч чотирьохста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн 00 коп з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років та без оплатного вилучення транспортного засобу, а також стягнуто судовий збір. Постанова набрала законної сили 26.07.2024.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність

При цьому, обставин, що обтяжують чи пом`якшуютьвідповідальність ОСОБА_1 , не встановлено.

Враховуючи ступінь суспільної небезпеки скоєного правопорушення, з урахуванням конкретних обставин та характеру вчиненого правопорушення, даних про особу ОСОБА_1 , з метою виховання його у дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, необхідним та достатнім є накладення на нього адміністративного стягнення у виді двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років, що передбачено санкцією ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Згідно з довідкою, яка міститься в матеріалах справи, транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 належить ОСОБА_2 .

Ураховуючи наведене, суд не вбачає підстав для оплатного вилучення транспортного засобу.

Відповідно до статті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

На підставі ст. 40-1 КУпАП, ст. 4 ч. 2 п. 5 Закону України «Про судовий збір» з правопорушника на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП суд враховує наступне.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до виписаних у статтях 254, 255 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, є джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення.

З наведеного слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

При цьому, до адміністративної відповідальності може бути притягнуто виключно водія транспортного засобу, тобто особу, яка керує транспортним засобом, і тільки тоді, коли він відмовився від проходження огляду лише у встановленому чинним законодавством порядку.

Відповідальність за ч. 3 ст. 130 КУпАП настає у разі вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, має бути дотримана процедура складання протоколу про адміністративне правопорушення та процедура направлення водія для проходження огляду.

Пунктом 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі- ПДР), що кореспондується з п. 1.9 ПДР на учасників дорожнього руху покладений обов`язок знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, за порушення цих Правил вони несуть відповідальність згідно із законодавством.

Положеннями п. 2.5 ПДР, визначено, що водій на вимогу поліцейського повинен пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Порядок проведення огляду на стан сп`яніння визначений у ст. 266 КУпАП, а також передбачено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735, та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858 (надалі Інструкція), та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (надалі Порядок).

У відповідності до частини 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, до нього долучаються докази керування особою транспортним засобом, а також перебування цієї особи у стані алкогольного чи іншого сп`яніння або відмови від проходження медичного огляду, а наявність відеофіксації або свідків є обов`язковою.

Відповідно до п. 2 та п. 3 Розділу 1 Інструкції, - огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

У відповідності до п. 4 Розділу 1 Інструкції, ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Згідно з п. 3, 4 Розділу ІІІ Інструкції огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов спеціальну підготовку.

Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи.

Наведені нормативно-правові акти визначають, що оглядові підлягають лише водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Згідно з п. 7 Розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, підвищена жвавість мови, почервоніння обличчя), від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.

При цьому, відеозаписом, наданим на підтвердження винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, не підтверджується факт керування транспортним засобом особою, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення з ознаками наркотичного сп`яніння.

Так, з дослідженого відеозапису не видно вираженого тремтіння пальців рук, підвищеної жвавості мови, почервоніння обличчя у ОСОБА_1 .

При цьому, інших ознак наркотичного сп`яніння працівниками поліції встановлено не було.

Крім того, з дослідженого відеозапису видно, що працівники поліції вказали причину зупинки транспортного засобу ВАЗ 21093, яким керував ОСОБА_1 та повідомили про складення протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 126 КУпАП та оформлювали відповідний матеріал. Водночас, після телефонної розмови поліцейської з невідомою особою (диск № 2 відео № 1, відрізок часу 10 хв 10 с 11 хв 10 с), остання повідомила колезі про необхідність виявлення ознак наркотичного сп`яніння у водія ОСОБА_1 , на що інспектор повідомив, що не вбачає ознак наркотичного сп`яніння у водія та інспекторка поліції погодилася з ним, однак зазначила, що отримала вказівку виявити ознаки наркотичного сп`яніння у водія ОСОБА_1 (диск № 2 відео № 1, відрізки часу 12 хв 05 с 12 хв 50 с; 24 хв 20 с 25 хв 00 с). Після цього, інспектор поліції запитав у водія ОСОБА_1 чи не вживав він наркотичних засобів та повідомив, що виявив у останнього ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: підвищена жвавість мови, а також попросив доторкнутися пальцем до кінчика носа, що ОСОБА_1 зробив. Крім цього, ОСОБА_1 повідомив, що він з самого ранку керував автомобілем, за цей час випив три кави та зараз поспішає, оскільки йому ще 10 год необхідно їхати. Далі інспектор запропонував водію пройти огляд на стан наркотичного сп`янніння у найближчому закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 відмовився, оскільки поспішав (диск № 2 відео № 1, відрізок часу 37 хв 50 с 39 хв -50 с). Після цього, інспектор поліції склав протокол за ч. 3 ст. 130 КУпАП. Крім цього, інспектор повідомила, що фото водія у "групу" за проханням невідомої особи вона скинула, та висловила припущення, що це фото необхідне з метою зупинення транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 працівниками поліції у подальшому (диск №2, відео №1, відрізок часу 01 год 02 хв 05 с 01 год 02 хв 15 с).

Вказані обставини також підтверджуюсьтя відеозаписом на диску № 1.

З наданого відеозапису чітко видно, що поліцейські не вбачали у водія ОСОБА_1 будь-яких ознак наркотичного сп`яніння. Однак, в порушення вимог закону, на підставі незаконної вказівки іншої невідомої особи, наданої під час спілкування засобами телефонного зв`язку, не вбачаючи для цього підстав, повідомили водію ОСОБА_1 про нібито наявні у нього ознаки наркотичного сп`яніння.

Така поведінка службових осіб є неприпустимою, порушує принципи законності, справедливості та верховенства права, не відповідає завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що за відсутності у водія ОСОБА_1 будь- яких ознак наркотичного спяніння, у нього відсутній обов`язок, визначений п. 2.5 ПДР щодо проходження огляду з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.

Відповідно, за відсутності у водія ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, працівники поліції не мали законних підстав пропонувати йому пройти відповідний огляд, оскільки такі дії прямо суперечать вимогам закону.

За відсутності у водія обов`язку проходити медичний огляд та, відповідно, незаконного характеру дій працівників поліції щодо пропонування водію пройти такий огляд, відповідальність за відмову від його проходження виключається.

У такому разі у діях водія ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

За приписами ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

При цьому, згідно до ст. 1, 6, 7 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Відповідно до положень ч. 1, 2, 3 ст. 8 Закноу України «Про національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

Зі змісту ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» слідує, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Водночас, відповідно до вимог чинного законодавства, а саме ст. 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки усіх доказів по справі.

Постанова судді про притягнення до адміністративної відповідальності згідно зі статтею 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Згідно зі ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Відповідно до частини 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Натомість, у відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Додані до протоколу про адміністративне правопорушення матеріали складені з порушенням вимог закону, не узгоджуються між собою та з наданим відеозаписом, з огляду на що не доводять, поза розумним сумнівом вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП.

В рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Приймаючи дане рішення, суддя керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Таким чином, викладене вище надає обґрунтовані підстави дійти висновку про недоведеність матеріалами справи об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, що вказує на відсутність в його діянні складу даного адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обставиною, що виключає провадження у справі про адміністративне правопорушення є відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення. Провадження у такій справі не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

У зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, доходжу до висновку про необхідність закриття провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 24, 33, 40-1, ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130, статтями 276-280, 283, 285 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КпАП України та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсотнеоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800,00 грн ( сорок тисяч вісімсот грн 00 коп) на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить605,60 (шістсот п`ять грн шістдесят коп) грн.

Роз`яснити, що відповідно до статті 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Роз`яснити, що на підставі статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Строк звернення постанови до виконання три місяці з дня набрання нею законної сили.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Кашуба М.І.