ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/194/24Головуючий у 1-й інстанції Холява Л.І.
Провадження № 33/817/432/24 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Сідорової І.А

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Сідорової І.А., на постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 травня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 травня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.122-4 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (дві тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (тридцять чотири тисячі) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як визнав суд, ОСОБА_1 , 10 лютого 2024 року о 18 год. 40 хв. по вул. Центральна, 29 в с. Молотків Кременецького району Тернопільської області керував транспортним засобом Ford Sierra н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився на місці вчинення дорожнього-транспортної пригоди зі згоди водія із застосуванням технічного приладу DRAGER Alcotest 6820, що підтверджується тестом № 767 від 10 лютого 2024 року, проба позитивна, результат огляду становить 2,96 % проміле, чим порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху.

Окрім цього, ОСОБА_1 , 10 лютого 2024 року о 18 год. 40 хв. по вул. Центральна, 29 в с. Молотків Кременецького району Тернопільської області керував транспортним засобом Ford Sierra н.з. НОМЕР_1 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив п.2.10 А Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Сідорова І.А., вважає постанову суду першої інстанції незаконною, ухваленою із порушенням норм матеріального та процесуального права та такою, що підлягає скасуванню, а справа закриттю на підставі п.8 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Зазначає, що за фактом дорожньо-транспортної 10 лютого 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000044 внесено відомості про вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 286-1, ч.1 ст. 135 КК України. При цьому, 22 лютого 2024 року ОСОБА_1 повідомлено про нову підозру, а саме у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.286 та ч.1 ст.135 КК України.

Сторона захисту вказує, що відповідно до ч.2 ст. 9 КУпАП адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Також, звертає увагу суду, що ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою ВП № 1 (м. Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області, а відтак до останнього не може бути застосовано покарання у виді позбавлення права керування.

Просить скасувати постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 травня 2024 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130, ст. 122-4 КУпАП на підставі п.8 ч.1 ст.247 КУпАП.

Заслухавши захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Сідорову І.А., яка повністю підтримала подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 травня 2024 р. та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апелянту слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ст.122-4, ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, відповідно до вимог п. 2.9 а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 161546 від 14 лютого 2024 року, ОСОБА_1 , 10 лютого 2024 року о 18 годині 40 хвилин по вул. Центральна, 29 в с. Молотків Кременецького району Тернопільської області керував транспортним засобом Ford Sierra н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився на місці вчинення дорожнього-транспортної пригоди зі згоди водія із застосуванням технічного приладу DRAGER Alcotest 6820, що підтверджується тестом № 767 від 10 лютого 2024 року, проба позитивна, результат огляду становить 2,96 % проміле, чим порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху.

Разом з тим, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД 161547 від 14 лютого 2024 року, 10 лютого 2024 року о 18 годині 40 хвилин по вул. Центральна, 29 в с. Молотків Кременецького району Тернопільської області керував транспортним засобом Ford Sierra н.з. НОМЕР_1 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив п.2.10 А Правил дорожнього руху.

В протоколах про адміністративні правопорушення, які були предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Протоколи підписані ОСОБА_1 без жодних зауважень та заперечень, що також підтверджує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, у графі пояснення особи ОСОБА_1 вказав більше такого не повториться.

Ці документи були предметом розгляду у суді першої інстанції та отримали належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Вказані протоколи відповідають вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складені уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у них обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з відеореєстратора службового автомобіля та нагрудних камер працівників патрульної поліції.

Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівника патрульної поліції встановлено, що працівниками поліції прибули на місце дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_1 .

Дана обставина також стверджується рапортом помічника чергового відділення поліції № 1 ( м. Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області Кулиняк В.В.

Суд враховує, що рапорт поліцейських за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейські інформують керівництво про законність та обґрунтованість дій під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, вказаний документ містить дані про обставини, що підлягають доказуванню по справі про адміністративне правопорушення. Він підлягає аналізу та оцінці у сукупності з всіма наявними доказами.

Також, відеозаписом зафіксовано як працівниками патрульної поліції було повідомлено водієві наявні у нього ознаки алкогольного сп`яніння.

Відеозаписом з нагрудної камери поліцейського засвідчено, що за результатом проведеного огляду з використанням технічного приладу газоаналізатора «Alcotest-6820 виявлено вміст алкоголю в організмі ОСОБА_1 2,96 проміле. При цьому, на запитання поліцейського: Чи згідні ви з результатами огляду? , водій ОСОБА_1 не заперечував.

Щодо тверджень апелянта про закриття провадження у справі на підставі п.8 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з наявністю повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту, то апеляційний суд з ними не погоджується

Так, стаття 11 КК України передбачає, що кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення. Не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

За положеннями ст. 9 КУПАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Аналіз вказаних норм призводить до висновку, що різниця між адміністративним та кримінальним правопорушенням полягає у ступені суспільної небезпечності, який є вищим саме у кримінальних правовідносинах.

Диспозиція ч. 1 ст. 286-1 КК України встановлює відповідальність, зокрема, за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження .

Водночас диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлює відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

Отже вказані правопорушення різняться своїм складом, зокрема в частині об`єкта і об`єктивної сторони. Більш того, саме настання наслідків, які виразилися у середньої тяжкості тілесного ушкодженні потерпілого зумовлює кримінальну відповідальність за ч.1 ст. 286-1 КК України.

Також різними за своїм складом є адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-4 КУпАП, яке встановлює відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні та кримінальне правопорушення, регламентоване ч.1 ст.135 КК, кримінальне відповідальність за яким настає за завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан

З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що в цьому конкретному випадку відсутнє подвійне притягнення ОСОБА_1 до відповідальності. Разом з тим, зазначені наслідки такого правового реагування на поведінку ОСОБА_1 є пропорційними та передбачуваними для останнього.

З приводу доводів апелянта про те, що ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія, про що сторона захисту зазначає в апеляційній скарзі, апеляційний суд зазначає наступне.

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачений склад адміністративного правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 , який полягає у керуванні транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції

Санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за вказане адміністративне правопорушення у вигляді накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У законі не вживається поняття наявність посвідчення водія чи його відсутність, мова йде саме про право керування транспортними засобами. Таке право особа набуває внаслідок проходження відповідного навчання, отримання навиків водіння, що дає підстави відповідним органам для видачі посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії.

Оскільки законом не передбачено альтернативного застосування стягнення за вчинення зазначеного правопорушення, тому суд першої інстанції, з дотриманням вимог ч. 1 ст. 130 КУпАП обґрунтовано застосував щодо ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк.

Стаття 30 КУпАП (із змінами та доповненнями) не перешкоджає застосування судами стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобами щодо осіб, які не мають посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

Апеляційний суд звертає увагу, що зазначене вище кореспондується з правовим висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 вересня 2023 року (справа N 702/301/20),

Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень та кваліфікація його дій за ст. 122-4, ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 травня 2024 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Сідорової І.А. залишити без задоволення, а постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 травня 2024 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя