Дата документу 07.06.2024
Справа № 334/3439/24
Провадження № 3/334/1642/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Козлова Н.Ю., розглянувши матеріали, які надійшли з Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянки України, яка проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 184 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

З наданих суду матеріалів вбачається, що відносно ОСОБА_1 , було складено протокол про адміністративне правопорушення Серія ВАВ №257516, відповідно до якого, 19.04.2024 року о 03:04 годині вона не виконувала свої батьківські обов`язки по вихованню неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , який 19.04.2024 року о 03-04 години угнав авто у свого дідуся ОСОБА_3 , скоїв ДТП та втік з місця пригоди в стані алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила обставини, які стали підставою для складення адміністративного протоколу, повідомила суд, що подібне не повториться, провину визнала у повному обсязі.

Вивчивши матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 , суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вимогами відповідно ст. 252 КУпАП, передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 257516 від 19.04.2024 р, який складений компетентними особами, його зміст відповідає вимогам ст.256 КУАП, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , рапортом, листом, протоколами огляду місця події, копіями протоколів про адміністративне правопорушення, фотокопіями.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Під ухиленням від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей варто розуміти як пряме невиконання батьками або особами, які їх замінюють, передбачених чинним законодавством обов`язків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Як роз`яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_1 , є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

19.04.2024 року о 03-04 годині ОСОБА_1 знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , ухилилася від виконання батьківських обов`язків, а саме: не виконувала свої батьківські обов`язки по вихованню неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , який 19.04.2024 року о 03-04 години угнав авто у свого дідуся ОСОБА_3 , скоїв ДТП та втік з місця пригоди в стані алкогольного сп`яніння.

Обставин що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , згідно ст. 34 КУпАП, судом не встановлено.

Обставинами що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , згідно ст. 35 КУпАП судом не встановлено.

Вина ОСОБА_1 повністю підтверджена долученими до справи доказами.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП, як ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

В ході судового розгляду, суду не надано жодного переконливого доказу, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.184 КУпАП.

Згідно ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі, сумніву у своїй належності та допустимості не викликають.

При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення, суд враховує характер скоєного правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь її вини, майнове положення, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність.

З урахуванням вищевикладеного та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності суд не вбачає та вважає доцільним призначити їй адміністративне стягнення у виді штрафу, яке буде повним та достатнім для попередження нових правопорушень з її боку.

Відповідно до ст.283 КУпАП постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.

Керуючись ч.1 ст. 184, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, і накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у сумі 605 (Шістсот п`ять) гривень 60 коп.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом 10 днів.

Суддя: Козлова Н. Ю.