Провадження №3/727/3534/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Чернівці

Суддя Шевченківського районного суду м. Чернівці Терещенко О.Є., розгля-нувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , за вчинення ад-міністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КпАП України,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №179311 від 22.11.2024 року, ОСОБА_1 22.11.2024 року о 02 год. 34 хв. у м. Чернів-ці по вул. Героїв Майдану, 176, керував транспортним засобом BMW 525I, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме не маючи по-свідчення водія відповідної категорії, при цьому вчинив правопорушення повторно протягом року, чим порушив вимоги п.2.1.а Правил дорожнього руху, за що відпові-дальність передбачена ч.5 ст.126 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину визнав, однак пояснив, що 22.11. 2024 року приблизно о 02:00 год. його другу, ОСОБА_2 , - стало погано, а тому ос-танній попросив відвезти його до лікарні. Також зазначив, що наступного дня він ус-пішно склав іспит та отримав водійське посвідчення. На підставі викладеного просив закрити провадження по справі.

Представник ОСОБА_1 , адвокат Кіореско І.Ю., в судовому засіданні підтримав позицію підзахисного та подав клопотання про закриття провадження по справі, яке об-ґрунтоване тим, що внаслідок дій, вчинених ОСОБА_1 за наведених у протоколі об-ставин була відвернута шкода здоров`ю ОСОБА_3 , оскільки останній зміг вчасно при-бути до медичного закладу на прийом до лікаря, що підтверджується випискою із ме-дичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 22.11.2024 року, наданою КНП «Міська поліклініка №1 Чернівецької міської ради». У зв`язку з наведеним, просив закрити провадження по справі на підставі п.4 ст.247 КУпАП.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 вказав, що дійсно, 22.11.2024 року, при-близно о 02 годині ночі відчув нестерпний біль у нозі, внаслідок чого вирішив звер-нутись за допомогою у медичний заклад. Разом з тим, ОСОБА_1 запропонував від-везти його до лікарні, оскільки переймався його станом здоров`я. Також підтвердив, що йому було відомо про наявність в ОСОБА_1 необхідних навичок для здійснення керу-вання транспортним засобом, внаслідок чого він погодився на пропозицію останнього та попросив ОСОБА_1 відвезти його до медичного закладу, для чого й надав у кори-стування власний транспортний засіб.

Враховуючи особисті пояснення та долучені до справи матеріали, зокрема: прото-кол серії ЕПР1№179311, довідку про отримання (неотримання) особою посвідчення во-дія, довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, копію постанови, якою ОСОБА_1 протягом року було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, копію постанови серії ЕНА №3523369, а також долучені до справи відеоматеріали - суд приходить до висновку, що діяння, вчинене ОСОБА_1 , містить ознаки правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.

Разом з тим, під час прийняття рішення щодо притягнення правопорушника до ад-міністративної відповідальності, судом враховуються наступні обставини.

Адміністративним правопорушенням, згідно ч.5 ст.126 КУпАП, визнається пов-торне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Частина друга статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транс-портним засобом особою, яка не має права керування транспортними засобами.

Орган (посадова особа), згідно зі ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїми внут-рішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослід-женні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визна-ється протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 17 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, не-обхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відпо-відальності.

Відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідаль-ність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Пунктом 4 статті 247 встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі вчи-нення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Під час допиту сторін та з`ясування обставин справи, судом встановлено, що ке-рування транспортним засобом ОСОБА_1 22.11.2024 року о 02 год. 34 хв. за наведених у протоколі обставин - здійснювалось в стані крайньої не-обхідності. Вказане підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_3 а також долученою до матеріалів справи захисником випискою із медичної карти амбулаторного (стаці-онарного) хворого, згідно якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до медичного закладу зі скаргами на виражений біль в попереку, що поши-рювався у ліву ногу, який супроводжувався слабкістю в кінцівці та ускладнення при ходьбі й стоянні. Внаслідок огляду, останньому встановлено діагноз: попереково-кри-жова радикулопатія, стійкий виражений больовий синдром, а також призначено курс лі-кування.

Також, судом враховується та обставина, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія категорій В1, В, С1, С - 23.11.2024 року, тобто наступного дня після вищенаведених подій.

Факт того, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, повністю доведе-ний дослідженими в суді доказами у справі, що ретельно перевірені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності, зокрема його усни-ми поясненнями та іншими матеріалами справи.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознак вини.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза за-значеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбут-ньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилан-ня на стан крайньої необхідності виключається.

Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна ря-тувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кож-ному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і су-б`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Підставою крайньої необхідності є небезпека інтересам, які охороняються адміні-стративним законодавством. Ця небезпека може бути викликана: 1) протиправними діями людини: 2) діями тварин; 3) природними явищами; 4) джерелом підвищеної не-безпеки (технічними та транспортними засобами) тощо. Крім того, крайню необхід-ність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): - небезпе-ка не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня не-обхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; - при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; - шкода, яка запо-діюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Обставини справи свідчать про те, що небезпека, яка виникла для життя і здоров`я ОСОБА_3 не могла бути усунута іншими дієвими засобами ніж тими, які вчинив право-порушник. Крім того, заподіяна шкода громадському порядку є менш значною, ніж від-вернена.

Враховуючи вищевикладене, характер вчиненого діяння, його рівень суспільної небезпеки, а також приймаючи до уваги відвернуту вказаним діянням потенційну шкоду здоров`ю свідка ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що за наведених у про-токолі обставин ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, а тому провадження по справі підлягає закриттю на підставі п.4 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 17, 18, 126, 247 КпАП України,

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП - за-крити відповідно до п.4 ст.247 КУпАП, у зв`язку із вчиненням правопорушення в стані крайньої необхідності..

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеля-ційної скарги до Чернівецького апеляційного суду, через Шевченківський районний суд міста Чернівці, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: О.Є.Терещенко