ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2593/24 Справа № 185/3623/24 Суддя у 1-й інстанції - Мицак М. С. Суддя у 2-й інстанції - Мазниця А. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю:

захисника Бервено О.М.

апеляційну скаргу, з клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження, ОСОБА_1 на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2024 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якого визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу, стягнуто судовий збір у розмірі 605 гривень 60 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно із оскаржуваною постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2024 року, ОСОБА_1 04 квітня 2024 року о 10 год. 15 хв. на 1042 км. М-30 блок-посту «Межиріч» керував автомобілем «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами. Порушення вчинено повторно протягом року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.1а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження, оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із вчиненням ним дій у стані крайньої необхідності.

В обґрунтування необхідності поновлення строку на апеляційне оскарження, зазначає, що наразі перебуває на військовій службі та був позбавлений можливості вчасно отримати, вивчити та відреагувати на оскаржувану постанову. Дізнався про її існування лише 19.09.2024 року, коли надійшло відповідне повідомлення у застосунку Дія.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що оскаржувана постанова суду є незаконною, необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з вчиненням дій у стані крайньої необхідності.

Зазначає, що згідно бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 № 182/дск/230/окп, він здійснював передислокацію на атомобілі Фольксваген, та приблизно о 10:15 год. 04.04.2024 року на 1042 км автодороги М-30, на блок-посту Межиріч був зупинений працівниками поліції. Також вказує, що має посвідчення водія відповідної категорії, необхідної для керування вказаним типом транспортних засобів, але на момент зупинки не мав його при собі. Зазначає, що пред`явив співробітникам поліції військово-облікові документи, та повідомив, що виконує бойове розпорядження командира.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши захисника ОСОБА_2 , який підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Вирішуючи клопотання апелянта про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне його задовольнити, оскільки згідно із оскаржуваною постановою суду розгляд справи відбувався 21 травня 2024 року без участі ОСОБА_1 , відомості про отримання останнім копії оскаржуваної постанови у межах строку апеляційного оскарження у матеріалах справи відсутні, а отже є підстави для висновку, що вказаний строк був пропущений з поважної причини.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги по суті оскарженої постанови, суд апеляційної інстанції зважає на те, що згідно із положеннями ст. ст. 245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського, з якого вбачається, що 04.04.2024 року під час несення служби на 1042 км. М-30 блок-посту, був зупинений автомобіль Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 . В ході спілкування встановлено водія даного транспортного засобу ОСОБА_1 , який повідомив, що керує транспортним засобом, не маючи водійського посвідчення відповідної категорії, тобто не маючи права керування ним (а.с.5); постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС №7235317 від 26.06.2023 року, згідно якої на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 3400 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом особою, яка не має права на керування цим ТЗ (а.с.6). Як зазначив захисник ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції, ця постанова не оскаржувалася.

Згідно загальних положень, що містяться у п.1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 2.1а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно диспозиції ч. 5 ст. 126 КУпАП, відповідальність настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою статті 126 КУпАП.

Зокрема, відповідно до ч.2 ст.126 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передачу керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Отже, аналіз досліджених під час судового розгляду та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом, повторно протягом року, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.

У свою чергу апелянтом в апеляційній скарзі не наведено переконливих аргументів на спростування висновків місцевого суду про наявність належних та допустимих доказів його винуватості у вчиненні вказаного правопорушення.

Водночас суд апеляційної інстанції враховує той факт, що ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, а захисник під час апеляційного розгляду, не оспорювали фактичні обставини справи та сам факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , який не мав права керування таким транспортним засобом, повторно протягом року, а лише оспорюється постанова суду з міркувань вчинення правопорушення в умовах крайньої необхідності.

Із такими доводами суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Так, згідно із ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Відповідно до ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Виходячи із аналізу положень ст.18 КУпАП, крайня необхідність - є обставиною, за наявності якої особа може заподіяти шкоду правоохоронюваним інтересам з метою відвернення небезпеки, яка загрожує особі, її правам чи правам інших громадян, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, і не підлягає за це адміністративній відповідальності.

Крайня необхідність є правомірною за сукупності чітко визначених умов, таких як: наявність небезпеки переліченим у цій статті об`єктам, яка виникла внаслідок дії стихійних сил, механізмів, тварин, а у деяких випадках - дій інших людей; небезпека є наявною, тобто такою, що безпосередньо загрожує завданням шкоди зазначеним об`єктам або вже її завдає; небезпека є дійсною, тобто існує реально, а не в уяві особи; небезпека у даній обстановці не може бути відвернена чи усунута іншим шляхом, окрім заподіяння шкоди.

У разі заподіяння особою шкоди за відсутності стану крайньої необхідності, зокрема, в умовах, коли особа мала змогу уникнути небезпеки без заподіяння шкоди, вона підлягає адміністративній відповідальності за вчинене на загальних підставах.

Натомість, встановлені у справі обставини не свідчать про те, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, оскільки в матеріалах справи відсутні конкретні відомості про те, що на момент зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення існувала безпосередня загроза життю чи здоров`ю будь-якої особи, і він з метою відвернення настання ймовірних негативних наслідків та запобігання тяжким наслідкам керував транспортним засобом, не маючи права керування ним.

Крім того, день вчинення адміністративного правопорушення, - 04 квітня 2024 року, - не зазначений у наданій стороною захисту довідці про безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях (а.с. 17, 18), а також останнього було зупинено на автодорозі, що поєднує м. Павлоград та м. Дніпро, тобто на значній відстані від територій, на яких безпосередньо ведуться бойові дії.

Інші доводи апелянта апеляційний суд розцінює як такі, що мають формальний характер, правильності оскаржуваної постанови не спростовують та спрямовані на ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

При розгляді справи судом істотних порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову місцевого суду залишити без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Строк апеляційного оскарження поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2024 року щодо ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду А.А. Мазниця