Провадження №3/333/339/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Холод Р.С., у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Комунарського районного суд м. Запоріжжя, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Запоріжжі, працює слюсарем в ТОВ «Авалон», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №447499 від 19.11.2023 року, ОСОБА_1 19.11.2023 року о 11 год. 20 хв., знаходячись біля супермаркету «Варус» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, буд.10а, не виконав законні вимоги працівників поліції згідно ст.32 Закону України «Про Національну поліцію», за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.185 КУпАП.

До суду справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 надійшла 07.12.2023 року.

У судові засідання, призначені на 11.01.2024 року, 12.02.2024 року ОСОБА_1 не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Суд направляв ОСОБА_1 судові повістки на адресу, зазначену у протоколі про адміністративне правопорушення (м. Запоріжжя, вул. Барикадна, буд.177), які повернулися до суду із позначками: «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Також, суд направляв повістки смс-повідомленнями у додаток «Viber» на номер телефону, абонентом якого є ОСОБА_1 , котрі своєчасно були доставлені останньому.

Таким чином, ОСОБА_1 , знаючи про наявність стосовно нього в суді справи про адміністративне правопорушення, не з`являвся на поштове відділення для отримання поштової кореспонденції суду, а також і особисто не доклав зусиль, щоб дізнатися про дату судового розгляду.

Оцінюючи вказані обставини, поведінку ОСОБА_1 , суддя дійшов до висновку, що останній зловживає своїми правами, а його неявка у судові засідання без поважних причин свідчить про затягування розгляду справи і впливає на розумні строки її розгляду, тому було прийнято рішення про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 .

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суддя дійшов до такого.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Згідно з ч.1 ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, який офіційно засвідчує факт вчинення особою неправомірних дій і є одним із джерел доказів та підставою подальшого провадження у справі.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є достатнім та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні правопорушення.

Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому правопорушенні.

До суду, крім протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП, відносно ОСОБА_1 надійшли такі матеріали: рапорт про прийняття заяви, рапорта співробітників поліції, копія протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.210-1 КУпАП, копія протоколу про адміністративне затримання, довідка особи, диск з відеозаписом події.

Санкцією ст.185 КУпАП передбачено адміністративні стягнення у вигляді: штрафу від восьми до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, громадських робіт від сорока до шістдесяти годин, або виправних робіт на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п. 50-55 Рішення від 06.09.2005) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Зважаючи на характер та суворість вказаних адміністративних стягнень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП вважаю, що провадження відносно ОСОБА_1 у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є кримінальним. Відповідно, воно підпадає під визначення «кримінальної процедури» у розумінні статті 4 Протоколу № 7 вказаної Конвенції.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №447499 від 19.11.2023 року, зазначено, що ОСОБА_1 , знаходячись біля супермаркету «Варус» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, буд.10а, не виконав законні вимоги працівників поліції, згідно ст.32 Закону України «Про Національну поліцію».

За диспозицією ст.185 КУпАП, порушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

З об`єктивної сторони злісна непокора характеризується пасивними формами поведінки і стосується завжди законної вимоги працівника поліції як представника державної влади, яка, таким чином, має бути пред`явлена за наявності до того підстав та за формою, установлених законом, положеннями і статутами про несення служби.

У протоколі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП, відносно ОСОБА_1 зазначено, що останній «не виконав законні вимоги працівників поліції, згідно ст.32 ЗУ «Про Національну поліцію».

Водночас, у протоколі не зазначено: які саме були законні вимоги та у якій формі вони були викладені; ким саме з працівників поліції ці розпорядження надавалися; у чому саме полягала злісна непокора.

Згідно ст.32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках:

1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи, або самовільно залишила місце для утримання військовополонених;

2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;

3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю;

4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо;

5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події;

6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

У період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (крім цільової) поліцейський має право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах (ч.2).

Тобто, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , не вбачається, які саме конкретні законні вимоги поліцейського не виконані останнім, що є грубим порушенням права особи на захист, оскільки не вказує на конкретні її дії (бездіяльність), що розцінюються як правопорушення.

Вказані обставини судом не були встановлені і під час дослідження матеріалів, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення, які більше стосуються фактів притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП, та взагалі не містять протоколу опитування або письмових пояснень ОСОБА_1 , а лише міститься посилання на те, що останній відмовився надати пояснення.

Долучені до протоколу рапорти працівників поліції не можуть слугувати однозначним доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Також відсутні свідки подій, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Крім того, суддя звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений за ч.1 ст.185 КУпАП, хоча у вказаній статті є лише єдина частина.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суддя керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою не спростованих презумпцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Таким чином, з огляду на досліджені матеріали відносно ОСОБА_1 , вважаю, що у цій справі відсутні належні, достатні і допустимі докази, а також докази поза розумним сумнівом, оцінивши які, можливо було б дійти до безсумнівного висновку щодо винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Згідно п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому на думку суду, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, у зв`язку з чим, вважаю за необхідне провадження по цій справі закрити.

Керуючись ст.ст. 185, 245, 247, 251, 252, 260, 261, 266, 280 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 Кодексу України про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод