Справа № 161/8660/23 Провадження №33/802/418/24 Головуючий у 1 інстанції:Присяжнюк Л. М.
Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

за участю

особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника ОСОБА_1 Бєлової Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника Бєлової Наталії Юріївни в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.06.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 24.05.2023 року о 08:20 годині за місцем свого проживання вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї невістки ОСОБА_1 , а саме душив за горло (без тілесних ушкоджень), ображав, висловлювався нецензурною лайкою. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КпАП України (а.с.15).

Не погоджуючись із постановою судді захисник Бєлова Н.Ю. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу в якій вважає оскаржувану постанову суду незаконною в силу того, що її підзахисний не вчиняв та і не міг вчинити за станом віку та здоров`я адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173 -2 КпАП України.

Вказує на те, що ОСОБА_1 з потерпілою вже тривалий час перебувають у неприязних відносинах. Останні, хоч і проживають в одній квартирі, однак між собою не спілкуються. Підставою таких відносин є саме квартирне питання. ЇЇ підзахисний проживає у квартирі з синами, їхніми дружинами та онуками. Всі мешканці житла мають частки у даному житлі. Після смерті дружини здоров`я її підзахисного значно погіршилося. Однак замість опіки та підтримки в родині, а саме з боку одної з невісток та сина у бік пенсіонера, почали лунати образи та погрози. У домашній стінах йому відверто наголошують, що зроблять все можливе, щоб він доживав свого віку за межами житла, частка якого належить йому на праві власності.

На протязі останніх двох років потерпіла вдавалася до будь яких спроб притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності провокуючи сімейні сварки через побутові умови, принижувала, погрожувала та писала звернення до поліції. Жодного результату це не давало, оскільки жодних доказів, які б вказували, що пенсіонер вчиняє домашнє насилля не було і не могло бути. Про це свідчать пояснення іншої невістки та сина та постанова Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.03.2023 року справа № 161/3240/23.

Про наявність оскаржуваної постанови її підзахисний взнав випадково, а саме при чергових погрозах з боку потерпілої щодо позбавлення його права проживати у спільній квартирі. Щоб переконатися у правдивості її слів він змушений був звернутися за правничою допомогою.

При ознайомленні з матеріалами справи з`ясувалося, що в цей раз відповідно до протоколу від 24.05.2023 року та пояснень самої потерпілої ОСОБА_2 вона звинувачує свекра вже у фізичному застосуванні сили щодо неї, а саме викручування руки та душіння за шию, однак дані звинувачення є абсурдними, оскільки навіть при бажанні це зробити ОСОБА_1 не збіг би вчиняти таких дій в зв`язку із станом свого здоров`я. Поважний вік та ряд важких захворювань її підзахисного позбавляють його можливості вчиняти будь яке фізичне насилля.

Звертає увагу суду на те, що крім заяв потерпілої про домашнє насильство зі сторони її клієнта та пояснень її чоловіка інших доказів у справі не здобуто. Зокрема, не відібрано пояснень хоча б в одного мешканця квартири, не говорячи вже про сусідів.

В силу того, що її підзахисний не користується мобільним телефоном, електронною поштою та навіть позбавлений доступу до поштової скриньки в будинку, про дату, час розгляду даної справи він не знав і не міг знати. Саме в той період було значне загострення по стану здоров`я, в силу чого він пізніше і був госпіталізований та проходив лікування.

Вважає, що відносини між її клієнтом та потерпілою не виходять за межі побутових стосунків двох родичів, які змушені проживати в одній квартирі і такі відносини не мають нічого спільного з визначеним в законодавчому полі вчиненням домашнього насильства.

Просить поновити строк на оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.06.2023 року, скасувати постанову та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.173 -2 КпАП України (а.с.27-29).

В судове засідання потерпіла ОСОБА_1 , будучи повідомлена про час та місце судового розгляду справи, не з`явилася, клопотань про перенесення розгляду справи не подавала. Учасники, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження слухання справи у відсутності потерпілої ОСОБА_1 . А тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності потерпілої ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст.268 КпАП України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення; заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст.294 КпАП України скарга на постанову може бути подана протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин, цей строк може бути поновлено за заявою особи, яка має право оскаржити постанову.

Згідно ст.268 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.06.2023 року справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності розглядалась без його участі.

Виходячи з наведеного в апеляційній скарзі суд вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду скаржником пропущено з поважних причин, а тому його слід поновити та прийняти апеляційну скаргу до розгляду.

У відповідності до ч.7 ст.294 КпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КпАП України, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст.252 КпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст.251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну оцінку.

Частиною першою статті 173-2 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, тощо.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдано шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до положень ст.1 Закону України № 2229-VIII від 07.12.2017 року «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який набрав чинності із 07.01.2018 року, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Системний аналіз національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Так, незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини, його вина підтверджується матеріалами справи, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №220525 від 24.05.2023 року (а.с.1);

-електронним рапортом чергового Луцького РУП ГУНП у Волинській області від 24.05.2023 року (а.с.3-4);

-заявою ОСОБА_1 від 24.05.2023 року (а.с.5);

-письмовими пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (а.с.6,7);

-рапортом командира взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП у Волинській області ОСОБА_4 від 24.05.2023 року (а.с.8);

-формою оцінки ризиків домашнього насильства (а.с.9-10).

В судовому засіданні в суді першої інстанції була допитана потерпіла ОСОБА_1 яка пояснила, що ОСОБА_1 є її свекром, з яким вони проживають в одній квартирі, він її систематично ображає, чіпляється, висловлювався нецензурною лайкою, провокує на конфлікти.

Так відповідно до вищевказаного рапорту 24.05.2023 року на службу 102 надійшло повідомлення від потерпілої ОСОБА_1 , що її свекор чинить фізичне насильство щодо неї.

Дані обставини поряд з поясненнями потерпілої вказують на те, що ОСОБА_1 дійсно своїми діями призвів до вчинення домашнього насильства, а саме застосував фізичне насильство, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, а також була завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої.

Позиція апелянта та її довірителя, яку вони висловили в апеляційній скарзі та в ході розгляду справи апеляційним судом щодо невизнання вини ОСОБА_1 , розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, дослідивши обставини, які зазначені в апеляційній скарзі, та які на переконання апелянта слугують підставами для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає такими, що не знайшли свого підтвердження.

Тому місцевий суд прийшов до обґрунтованого переконання, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї невістки ОСОБА_1 .

Також слід зазначити, що суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки, наслідки вчиненого правопорушення, дані про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, та прийшов до вірного висновку про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у межах санкції ч.1 ст.173-2 КпАП України.

Вказана міра адміністративного стягнення буде необхідною і достатньою для попередження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в скоєнні нових адміністративних правопорушень, з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову судді - без змін.

Керуючись ст.294 КпАП України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику Бєловій Наталії Юріївні в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2023 року щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу захисника Бєлової Наталії Юріївни в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КпАП України залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду Гапончук В.В.