Справа № 489/2968/24
Номер провадження 3/489/1483/24
Постанова

Іменем України

18 червня 2024 року місто Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Микульшина Ганна Анатоліївна, розглянувши матеріали справи, які надійшли з Управління патрульної поліції в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , працюючої: фізична особа-підприємець, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

встановила:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 746899 від 13.04.2024, 13.04.2024 о 15:45 год. гр. ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , вчинила відносно свого брата ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії, які виражались у погрозах, виражалася нецензурною лайкою, чим вчинила психологічне насилля. Зафіксовано БК 474667, 47099, чим завдала психологічних страждань, унаслідок чого могло бути завдано шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 в суді провину в інкримінованому правопорушенні категорично заперечувала,пояснила, що 13.04.2024 між нею та її братом стався конфлікт з приводу того, що він не оплатив Інтернет їх матері ОСОБА_3 , яка фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , в будинку який належить потерпілому. Однак в ході такого конфлікту вона нецензурною лайкою не виражалася, погроз на адресу ОСОБА_2 не висловлювала. Підтвердила що між нею та братом існують тривалі неприязні відносини з приводу користування спірним майном.

Потерпілий ОСОБА_2 в суді підтвердив обставини, викладені в протоколі, заявив, що того дня його сестра ОСОБА_1 та їх матір ОСОБА_3 перебували в його будинку за адресою АДРЕСА_2 в стані алкогольного сп`яніння, поводили себе неадекватно, ОСОБА_1 погрожувала, що відправить його служити в ЗСУ щоб він там помер, виражалася на його адресу нецензурною лайкою, у зв`язку з чим він викликав поліцію.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали, що знаходяться у справі (протокол про адміністративне правопорушення; рапорт працівника поліції; терміновий заборонний припис стосовно кривдника; пояснення ОСОБА_2 ), суддя приходить до наступних висновків.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з вимогами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, при розгляді справи в суді з пояснень ОСОБА_1 встановлено, що остання заперечила факт вчинення домашнього насильства відносно свого рідного брата ОСОБА_2 та вказала, що саме він вчинив сварку з нею, в ході якої вживав нецензурну лексику до неї, штовхав за плечі, виганяючи з будинку, при цьому вона заперечувала факт вживання нею вживання ненормативної лексики до ОСОБА_2 або погроз.

При цьому вказані пояснення ОСОБА_1 не спростовані будь-якими належними та допустимими доказами.

Так в матеріалах справи відсутні будь-які докази (відео, фото, свідчення свідків (сусідів), які б могли чути сварку) на підтвердження вищевказаних пояснень потерпілого. Також не надано доказів того, що ОСОБА_2 було завдано моральної чи фізичної шкоди, як і не надано доказів вчиненого ОСОБА_1 психічного насильства щодо нього.

Натомість пояснення потерпілого ОСОБА_2 не можуть бути належними та допустимими доказами винуватості ОСОБА_1 в інкримінованому правопорушенні, оскільки він є заінтересованою особою.

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції.

Натомість санкція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає накладення стягнення, зокрема у виді адміністративного арешту, що, у свою чергу, вказує на те, що інкриміноване ОСОБА_1 правопорушення підпадає під визначення поняття «кримінальне обвинувачення».

Відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведення винуватості особи тлумачаться на її користь.

Із пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» вбачається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеності невинуватості цієї особи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, дослідивши усі обставини справи в їх сукупності та оцінюючи зібрані у справі докази, суддя вважає, що матеріалами справи не доведено наявність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, події та складу інкримінованого адміністративного правопорушення поза розумним сумнівом, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчиненого діяння не підтверджені належними та допустимими доказами.

Зазначене є підставою для закриття провадження у зв`язку з недоведеністю належними доказами складу адміністративного правопорушення, оскільки до протоколу про адміністративне правопорушення не додано доказів вчинення адміністративного правопорушення, що не дає змоги встановити винуватість особи в інкримінованому їй діянні, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протокол, є необґрунтованим належним чином та суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності.

Керуючись статтями 247, 252, 265, 280, 283, 291, 294 КУпАП, суддя

постановила:

Провадження в справі про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Г.А. Микульшина