Справа № 466/1495/24 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 33/811/610/24 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю захисника Жука Р.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника Васечка Ю.А. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 18 березня 2024 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 121 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 грн 60 коп.

Згідно з постановою, 31.01.2024 об 11 год. 20 хв. на вул. Кільцева Дорога, 1 в с. Ямпіль Львівської області, ОСОБА_1 , повторно протягом року, керував транспортним засобом «БАЗ А079.14», номерний знак НОМЕР_1 , який надавав послуги з перевезення пасажирів, технічний стан якого не відповідав вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху у якого присутня тріщина вітрового скла в зоні роботи склоочисників, чим порушив п.31.1 ПДР. По факту даного правопорушення працівниками поліції складено протокол серії ААД № 507514 за ч.4 ст.121 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції захисник Васечко Ю.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 18 березня 2024 року та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Зазначає, що ОСОБА_1 ставиться у провину порушення п. 31.1 ПДР. У той же час, п. 31.1 ПДР не містить заборони експлуатації транспортного засобу, а вказує лише на те, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.1.1 ДСТУ 3649:2010, цей стандарт поширюється на колісні транспортні засоби категорій M, MG, N, NG, O, призначені для перевезення вантажів та (або) пасажирів, а також на КТЗ, які за своєю конструкцією та обладнанням призначені для виконання спеціальна робочих функцій, або призначені для перевезення пасажирів чи вантажів певних категорій, на дорогах загального користування.

Підпунктом 6.8.5 п. 6.8 ДСТУ 3649:2010 визначено, що на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників. Одночасно з цим, приписами ДСТУ 3649:2010 такі пошкодження не віднесено до технічної несправності автомобіля, яке б забороняло його експлуатацію.

Звертає увагу на те, що перелік законодавчих випадків, якими визначено заборону експлуатації транспортного засобу міститься у п.31.3, п.31.4 ПДР та є вичерпним, проте вказані переліки не передбачають такої несправності, як тріщина на вітровому склі в зоні роботи склоочисників.

Згідно з ПДР тріщина на склі автомобіля не віднесена до технічної несправності автомобіля, за наявності якої забороняється його експлуатація. Фактично наявність вказаного дефекту скла свідчить про його пошкодження, а не про технічну несправність транспортного засобу.

Окрім цього працівниками поліції до матеріалів справи долучено фотознімок чорно-білого кольору, однак на ньому не вбачається проведення поліцейськими будь-яких замірів, які б встановлювали, що на автомобілі наявна тріщина та вона розміщена в зоні дії склоочисників.

Вважає, що суд першої інстанції не повно дослідив матеріали справи та дійшов до необґрунтованого висновку про наявність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 , захисник ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленими про час та місце його проведення, не з`явились. Захисник Жук Р.С. у суді апеляційної інстанції не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 та захисника Васечка Ю.А.

За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 та захисника Васечка Ю.А.

У суді апеляційної інстанції захисник Жук Р.С. апеляційну скаргу підтримав, просив її задоволити.

Заслухавши захисника ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскарженої постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Так, диспозицією ч. 4 ст.121 КУпАП встановлено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів. Відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частинами першою третьою цієї статті, встановлено ч. 4 ст. 121 КУпАП.

Згідно з протоколом серії ААД №507514 від 31 січня 2024 року, ОСОБА_1 31.01.2024 об 11 год. 20 хв. на вул. Кільцева Дорога, 1 у с. Ямпіль Львівської області, повторно протягом року, керував транспортним засобом «БАЗ А079.14», номерний знак НОМЕР_1 , який надавав послуги з перевезення пасажирів, технічний стан якого не відповідав вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху у якого присутня тріщина вітрового скла в зоні роботи склоочисників, чим порушив п.31.1 ПДР (а.с. 1).

В свою чергу, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повністю підтверджуються, зокрема: рапортом старшого інспектора ВКДР УПП у Львівській області ДПП Савюка Б. від 31.01.2024 зі змісту якого вбачається, що в складі екіпажу Омега-БДР спільно з старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 на вул. Кільцева Дорога, 1 у с. Ямпіль Львівської області було зупинено транспортний засіб БАЗ А079.14, номерний знак НОМЕР_1 , який надавав послуги з перевезення пасажирів по маршруту №114 та технічний стан якого не відповідав вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, а саме присутні тріщини вітрового скла в зоні роботи склоочисників. Відносно водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол за ч. 4 ст. 121 КУпАП (а.с. 4); довідкою інспектора відділу БДР УПП у Львівській області ДПП Савюка Б., відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягався 25 вересня 2023 року УПП у Львівській області до адміністративної відповідальності за вчинення 25 вересня 2023 року правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП, з накладенням на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 680 гривень, що стало підставою для складення щодо останнього протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №507514 від 31 січня 2023 року за ч. 4 ст. 121 КУпАП (а.с. 1).

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Ухвалюючи рішення про визнання ОСОБА_1 винуватим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що він як водій, керував транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів та технічний стан якого не відповідає вимогам стандартів, правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 31.1 ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосується безпеки дорожнього руху.

Відповідно до пункту 6.8.5 ДСТУ 3649:2010 на вітровому склі колісних транспортних засобів не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

Отже, за наявності таких пошкоджень, експлуатація транспортного засобу забороняється.

Враховуючи сукупність доказів у справі, суд доходить висновку про те, що суддею суду першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини, а дії ОСОБА_1 , які полягають у керуванні, повторно протягом року, транспортним засобом, який має технічні несправності наявність тріщини вітрового скла в зоні роботи склоочисників є порушенням п.31.1 ПДР та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не містять покликання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 4 ст. 121 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 18 березня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах останнього - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Урдюк Т.М.