Єдиний унікальний номер судової справи: 487/6998/23 Головуючий суду І інстанції - суддя Сухаревич З.М.
Номер провадження: 33/812/221/24 Головуючий суддя апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
Категорія: ст. 122-4 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Ковальським Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Сабанова Віталія Михайловича на постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 січня 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Грузії, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 070473 від 02 серпня 2023 року, водій ОСОБА_1 02 серпня 2023 року о 22 год 50 хв в м. Миколаєві, Заводський район, вул. Генерала Карпенка, 53 керував транспортним засобом «Rover 75», державний номерний знак НОМЕР_1 , скоїв ДТП, а саме здійснив зіткнення з транспортним засобом «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що рухався в зустрічному напрямку. Після чого місце пригоди залишив, чим порушив вимоги п.2.10 А ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 122- 4 КУпАП.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП закрито на підставі п.7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Не погодившись із зазначеною постановою суду, 09 квітня 2024 року захисник ОСОБА_1 адвокат Сабанов В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122- 4 КУпАП.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, натомість суд допустив поверхневе дослідження обставин справи та спрощений підхід до судового розгляду справи, а також порушив право ОСОБА_1 на захист, право на ефективний засіб правового захисту, встановлених ч.3 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Сабанов В.М. зазначає, що ОСОБА_1 02 серпня 2023 року не керував транспортним засобом і не був зупинений поліцейськими під час керування транспортним засобом. Більш того, в матеріалах справи також відсутні докази на підтвердження керування ОСОБА_1 02 серпня 2023 року транспортним засобом за обставин викладених в протоколі. Про факт складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 обізнаний не був, копію протоколу не отримував.

Адвокат Сабанов В.М. звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 на час подій (02 серпня 2023 року) перебував за межами України, про що свідчать відповідні відмітки в його паспорті громадянина Грузії № НОМЕР_3 , виданого Міністерством Юстиції Грузії 16 березня 2018 року. Зокрема, на сторінці 47 паспорту містяться штампи прикордонної служби, відповідно до яких ОСОБА_1 перетнув кордон у напрямку виїзду з України 14 березня 2023 року та повернувся у зворотному напрямку 25 вересня 2023 року.

За такого, захисник вважає, оскільки 02 серпня 2023 року ОСОБА_1 не був у м. Миколаєві під час складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, у даній справі він не є суб`єктом можливого правопорушення, що вказує на відсутність складу правопорушення.

Вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно послався на письмові пояснення свідка, який не був допитаний судом, оскільки такі пояснення не можна вважати належним доказом.

Крім того, адвокат Сабанов В.М. зазначає, що ОСОБА_1 про розгляд справи в суді першої інстанції належним чином повідомлений не був, що також підтверджено матеріалами справи, тим самим судом було порушено право ОСОБА_1 на захист.

ОСОБА_1 та його захисник адвокат Сабанов В.М. в судове засідання не з`явились про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від адвоката Сабанова В.М. надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності ОСОБА_1 .

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

Згідно положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України ( ст. 246 КУпАП).

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин (ст. 248 КУпАП).

Відповідно до ч.1 ст. 249 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

Згідно ст. 280 КУпАП Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приймаючи оскаржувану постанову та визнавши ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого 122-4 КУпАП, суд першої інстанції вважав, що в діях останнього наявний склад правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, а саме залишення водієм ОСОБА_1 місця дорожньо транспортної пригоди, до якої він був причетний.

Між тим, погодитись з вказаним висновком суду не можливо з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З аналізу положень вказаної статті вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Статтею 256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Отже, відповідно до положень ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ, акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері дотримання правил дорожнього руху (ст.254 і 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Аналізуючи зазначені норми права - протокол про адміністративне правопорушення має містити в собі склад адміністративного правопорушення.

Юридичний склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами адміністративного права сукупність ознак, при наявності яких те чи інше протиправне діяння можна кваліфікувати як правопорушення. До цих ознак належать: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.

Об`єкт адміністративного правопорушення - це суспільні відносини, врегульовані нормами адміністративного права, яким завдано шкоди адміністративним правопорушенням. Іншими словами, це те, на що спрямовано адміністративне правопорушення.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення - це зовнішні ознаки та обставини які характеризують адміністративне правопорушення.

Суб`єкт адміністративного правопорушення - це особа, яка вчинила адміністративне правопорушення.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення - внутрішнє (психічне) ставлення суб`єкта правопорушення до скоєного діяння і його шкідливих наслідків.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 070473 від 02 серпня 2023 року, водій ОСОБА_1 02 серпня 2023 року о 22 год 50 хв в м. Миколаєві, Заводський район, вул. Генерала Карпенка, 53 керуючи транспортним засобом «Rover 75», державний номерний знак НОМЕР_1 скоїв ДТП, а саме здійснив зіткнення з транспортним засобом «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що рухався в зустрічному напрямку. Після чого місце пригоди залишив, чим порушив вимоги п.2.10 А ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 122- 4 КУпАП (а.с. 1).

Отже, згідно вказаного протоколу про адміністративне правопорушення суб`єктом вчиненого правопорушення є ОСОБА_1 ..

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою захисник ОСОБА_1 - адвокат Сабанов В.М. зазначав, що в день складення протоколу про адміністративне правопорушення (02 серпня 2023 року) ОСОБА_1 не керував вказаним в протоколі транспортним засобом і не був зупинений поліцейськими під час керування транспортним засобом, оскільки перебував за межами України, про що свідчать відповідні відмітки в його паспорті громадянина Грузії № НОМЕР_3 , виданого Міністерством Юстиції Грузії 16 березня 2018 року. Зокрема, на сторінці 47 паспорту містяться штампи прикордонної служби, відповідно до яких ОСОБА_1 перетнув кордон у напрямку виїзду з України 14 березня 2023 року та повернувся в Україну 25 вересня 2023 року.

На підтвердження вказаних обставин, захисником до апеляційної скарги додано копію паспорта громадянина Грузії ОСОБА_1 ( а.с.33-35).

Крім того, 18 квітня 2024 року від захисника адвоката Сабанова В.М. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів, а саме листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 10 квітня 2024 року № 19-24816/18/24 з інформацією про дати та напрямки перетину кордону ОСОБА_1 .

Згідно вказаного листа, громадянин Грузії ОСОБА_1 14 березня 2023 року виїхав на транспортному засобі DDGX4491 з України через пункт пропуску Смільниця та повернувся в Україну 25 вересня 2023 року тим же транспортним засобом через пункт пропуску Краківець (а.с.46).

За такого, на час складання протоколу про адміністративне правопорушення ААД № 070473 ОСОБА_1 перебував за межами України, а тому об`єктивно не міг керувати транспортним засобом Rover 75», державний номерний знак НОМЕР_1 02 серпня 2023 року, о 22 год 50 хв в м. Миколаєві, Заводський район, вул. Генерала Карпенка, 53, скоїти ДТП та залишити місце ДТП.

Пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) визначено, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

В результаті аналізу наданих до суду вищезазначених доказів та встановлених судом обставин апеляційний суд приходить до висновку, що твердження органу, який склав протокол про адміністративне правопорушення про порушення ОСОБА_1 п. 2.10 а ПДР України (залишення місця ДТП) ґрунтується лише на припущеннях.

Між тим, на час розгляду даної справи в суді першої інстанції доказів на підтвердження вказаних вище обставин надано не було.

За такого висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122- 4 КУпАП є помилковим.

Слід зазначити, що ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06), а Конституційний Суд України у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні КСУ поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, усталеної правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (ст. 3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, апеляційний суд, як уже зазначалося раніше, вважає, що зазначена справа, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема положень КПК України, які регламентують подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення, що є невід`ємним правом осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності та їх захисників (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), а для суддів усіх інстанцій важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

З урахуванням викладеного, особа, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення (за аналогією з КПК України), має право на власний розсуд формувати лінію свого захисту. Показання правопорушника (обвинуваченого) є не лише джерелом доказів, а й засобом захисту ним своїх інтересів, вони мають бути ретельно перевірені й оцінені судом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили для суду.

Водночас регламентований ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості звільняє особу від обов`язку доводити свою невинуватість, усі сумніви щодо доведеності вини повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Якщо правопорушник (обвинувачений) посилається на обставини, що свідчать про його невинуватість, то встановити або спростувати такі обставини повинна сторона обвинувачення. Показання правопорушника (обвинуваченого) підлягають оцінці за тими ж правилами, що й усі докази, наявні у матеріалах адміністративного чи кримінального провадження.

У даній справі під час зібрання матеріалів адміністративного провадження, правоохоронним органом протокол про адміністративне правопорушення складений фактично відносно не тієї особи.

Тому протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 070473, складений 02 серпня 2023 року не відповідає вимогам закону і не може бути підставою для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 122- 4 КУпАП.

Наведені захисником ОСОБА_1 адвокатом Сабановим В.М. докази свідчать про обґрунтованість доводів його апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення з огляду на викладене вище.

За таких обставин та з огляду на положення статті 62 Конституції України висновок суду першої інстанції про доведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122- 4 КУпАП є помилковим, а тому постанову суду першої інстанції слід скасувати.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За такого, провадження у справі відповідно до вимог п.1 ст.247 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, керуючись вимогами ст.ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Сабанова Віталія Михайловича - задовольнити.

Постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 січня 2024 року - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Крамаренко