ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/983/24 Справа № 201/2368/24 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Пістун А. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро, апеляційну скаргу захисника Круглого Вячеслава Вікторовича в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2024 року якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

При обставинах зазначених в оскаржуваній постанові, ОСОБА_1 23 січня 2024 року о 23 годині 05 хвилин, керуючи транспортним засобом «Фольцваген», д/н НОМЕР_1 , під час маневрування в районі вулиці Дмитра Донцова біля буд. 10 в м. Дніпрі не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Міцубіши», д/н НОМЕР_2 , що був залишений на місці стоянки водієм ОСОБА_2 , після чого автомобіль «Міцубіши», в стані некерованого руху, зіткнувся з припаркованим позаду автомобілем «Мерседес-Бенц», д/н НОМЕР_3 , що був залишений на місці стоянки водієм ОСОБА_3 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою захисник Круглий В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та постановити нову постанову, якою закрити провадження по справі.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що суд безпідставно розглянув справу без участі ОСОБА_1 , який проходить військову службу та не зупинив провадження по справі.

Вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення різні дати вчинення правопорушення, схема ДТП складена іншим поліцейським.

Також зазначає, що кваліфікація дій ОСОБА_1 про порушення ним п. 10.1 ПДР України не відповідає дійсним обставинам справи.

Захисинк Круглий В.В. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та адвокат Іванова Н.О. заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали та письмові докази, наявні в справі, відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 252 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, яким місцевим судом була надана належна оцінка, зокрема:

- відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД1 № 689517 від 23.01.2024 року згідно яких ОСОБА_1 23 січня 2024 року о 23 годині 05 хвилин, керуючи транспортним засобом «Фольцваген», д/н НОМЕР_1 , під час маневрування в районі вулиці Дмитра Донцова біля буд. 10 в м. Дніпрі не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Міцубіши», д/н НОМЕР_2 , що був залишений на місці стоянки водієм ОСОБА_2 , після чого автомобіль «Міцубіши», в стані некерованого руху, зіткнувся з припаркованим позаду автомобілем «Мерседес-Бенц», д/н НОМЕР_3 , що був залишений на місці стоянки водієм ОСОБА_3

- схемою місця дорожньо-транспортної події від 23 січня 2024 року, на якій з одного боку зображена ділянка дороги, де відбулась подія зіткнення, після якої залишив місце пригоди водій транспортного засобу «Фольцваген», д/н НОМЕР_1 ОСОБА_1 , у зв`язку з чим уповноваженою посадовою особою графічно було зображено лише пошкоджені автомобілі «Міцубіши», д/н НОМЕР_2 , та «Мерседес-Бенц», д/н НОМЕР_3 , також зі зворотного боку даної схеми зазначено перелік видимих пошкоджень цих засобів, механізм заподіяння яких повністю відповідає події даного зіткнення, викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 ;

- поясненнями водіїв-учасників події ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Об`єктивних підстав ставити під сумнів зібраних доказів по справі не вбачається.

Доводи апелянта про те, що кваліфікація дій ОСОБА_1 про порушення ним п. 10.1 ПДР України не відповідає дійсним обставинам справи не заслуговує на увагу.

Так, ст. 124 КУпАП передбачає покарання за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та у сфері власності.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад).

Сукупність вищевказаних доказів, засвідчують порушення ОСОБА_5 п. 10.1 Правил дорожнього руху, що безпосередньо спричинило пошкодження транспортних засобів, а тому є підтвердженням об`єктивної сторони скоєного останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Щодо доводів апелянта про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення різні дати вчинення правопорушення, схема ДТП складена іншим поліцейським апеляційний суд зазначає наступне.

Так, у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 року у справі № 2а-475/09/1370 застосовані релевантні для цієї справи висновки та практика ЄСПЛ, за якими не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки.

Пуризм у загальноприйнятому розумінні є надмірним прагненням до чистоти, переваги форми над змістом.

Правовий пуризм може мати як добровільний характер і виявлятися в діяльності окремих посадових осіб, так і бути вимушеним через санкціонування державою, яка обмежує реалізацію дискреційних повноважень суб`єктів правозастосування, недопущення відступу від правових приписів.

Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.

Не кожен дефект певного адміністративного акта, яким є й протокол про адміністративне правопорушення, робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Такий вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий».

При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.

Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування певного акта з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

На думку апеляційного суду наявні дефекти в оформленні протоколу про адміністративне правопорушення та в схемі ДТП не свідчать про їх неправомірність та є суто формальними.

Не вбачається підстав для проведення судової експертизи враховуючи встановлені обставини справи та вимоги ст. 273 КУпАП, оскільки наявні докази не викликають потреби у спеціальних знаннях. Наявний в матеріаха справи висновок експерта не є таким, що беззаперечно свідчить про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за встановлених вище обставин справи.

Докази, зібрані у справі, апеляційний суд визнає допустимими, достовірними, належними, узгоджуються між собою, оцінені судом відповідно до вимог КУпАП та не викликають у суду сумнівів у їх правдивості.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, оскільки судом першої інстанції даним доводам була надана налжена оцінка та зроблено висновок з яким погоджується й апеляційний суд.

В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які не мають належного співвідношення до доказів та фактичних обставин цієї справи, тому не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду по всім ключовим доводам захисту, на які захисник акцентував увагу в судовому засіданні та апеляційній скарзі, викладені вище.

Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КупАП. Докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судду першої інстанції, як законну без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Круглого Вячеслава Вікторовича в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Пістун