Справа №521/8839/24
Номер провадження 3/521/5971/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Кузьменко Н.Л.,

з секретарем Чебановою С.В.,

за участю:

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі матеріали справи, що надійшли з Відділу поліції №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси Одеської області, громадянки України, без інвалідності, заміжньої, маючої малолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працевлаштованої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №108240 від 24.05.2024 року, вбачається, що 24.05.2024 року о 13:00 годин гр. ОСОБА_1 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , викинула на смітник особисті речі своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в результаті чого дитина самостійно покинула місце мешкання та пішла з дому, тим самими гр. ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство економічного та психологічного характеру.

Дії ОСОБА_1 співробітниками поліції кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Судом встановлено, що обставини правопорушення, що ставляться особі у провину, відповідають територіальній юрисдикції Малиновського районного суду м. Одеси.

Особа, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 у судовому засіданні обставини протоколу підтвердила та зазначила, що дійсно викинула деякі речі доньки на смітник через те, що остання відмовилась прибрати у власній кімнаті.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази, та надавши їм оцінку, суд приходить до наступного.

За ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280 КУпАП України завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Так, згідно ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відповідальність настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильства», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Вирішуючи питання про доведеність вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності чи відсутності події та складу адміністративного правопорушення, суд виходить з того, що кожній людині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сім`ї, мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності.

До прикладів психологічних нападів насилля, згідно світових досліджень у даній проблематиці (зокрема Дитячого фонду ООН ЮНІСЕФ), зокрема відносять - знецінення та неповага, крики, загрозу насильства (навіть без самого насильства), постійна образлива критика, маніпулювання контроль над життям жертви, звинувачення, засудження, словесні образи, обзивання нецензурними словами, приниження, умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, тощо.

Беручи до уваги письмові пояснення ОСОБА_2 та відомості, які зазначені у формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_1 , суд дійшов до висновку, що дії останньої, за викладених у протоколі обставинах, могли спричинити неповнолітній потерпілій емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та як наслідок побоювання за свою безпеку.

Суд вважає, що за встановлених фактичних обставин справи, які узгоджується з наданими документами, доведено, що ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, факти її вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в документах, які містяться в матеріалах справи, які були повно та всебічно досліджені під час розгляду справи, а саме даних, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №108240 від 24.05.2024 року; письмових поясненнях гр. ОСОБА_1 , та її поясненнях, що були надані під час судового розгляду; письмових поясненнях неповнолітньої ОСОБА_2 , що містяться в матеріалах справи; формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства (поліцейським уповноваженого підрозділу поліції визначено рівень небезпеки ОСОБА_1 як середній) та іншими матеріалами справи, які знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку між собою, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами.

Враховуючи викладене та те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, з метою дотримання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самою правопорушницею, так і іншими особами, суд дійшов до висновку, що необхідним та достатнім є вид адміністративного стягнення у вигляді накладення штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до статті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення уразі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Підстав, що виключають адміністративну відповідальність, у справі не встановлено. Терміни притягнення до адміністративної відповідальності не збігли. Документів, про наявність у ОСОБА_1 щодо звільнення сплати судового збору, матеріали справи не містять та суду не надані.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності сплачує судовий збір за ставкою 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 9-11, 173-2, 221, 252, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Н.Л. Кузьменко