Номер провадження: 33/813/675/24
Головуючий у першій інстанції Коваленко В.М.
Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Копіци О.В., за участі секретаря судового засідання Стоянової Л.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського райсуду м. Одеси від 24.01.2024 стосовно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, працюючого водієм по найму, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції на ОСОБА_1 було накладено стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17 000 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, а також стягнуто судовий збір у сумі 605, 60 грн.

Відповідно до постанови суду, 28.10.2023 о 06:55 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Fiat Ducato», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, звужені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що не погоджується із оскаржуваною постановою, вважає її незаконною та необґрунтованою, з огляду на наступне:

- суд 1-ої інстанції розглянув справу за його відсутності, незважаючи на наявність в матеріалах справи його заяви про розгляд справи за його участі;

- судом 1-ої інстанції не враховано того, що він працює водієм та позбавлення водійського посвідчення залишає його родину без матеріального забезпечення;

- судом 1-ої інстанції не взято до уваги, що він раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, має позитивну характеристику за місцем працевлаштування.

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду та провести новий розгляд апеляційним судом.

В судові засідання апеляційного суду, призначені на 04.03.2024 та 01.04.2024 ОСОБА_1 не з`явився, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду його скарги, щоразу звертався до апеляційного суду із клопотаннями про відкладення судового розгляду, посилаючись на різноманітні причини, зокрема, на захворювання та необхідність укладення договору про надання правової допомоги (а.с. 18, 24).

При цьому, в судове засідання, призначене на 29.04.2024, ОСОБА_1 також не з`явився та подав чергове клопотання про відкладення апеляційного розгляду у зв`язку із проходженням стаціонарного лікування до 07.05.2024, проте жодних документів на підтвердження перебування ним у лікарні до клопотання не додав.

Разом із тим, апеляційний суд зауважує на тому, що, враховуючи систематичні клопотання ОСОБА_1 протягом всього апеляційного розгляду справи, останній, всупереч вимог ч. 1 ст. 268 та 271 КУпАП, не скористався своїм правом на залучення для участі в апеляційному розгляді захисника для представництва своїх інтересів та не клопотав перед апеляційним судом про призначення йому безоплатного захисника.

Таку поведінку ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції розцінює не інакше як зловживання передбаченим для нього правом на подання клопотання про відкладення розгляду справи, передбаченим положеннями ч. 1 ст. 268 КУпАП.

Розгляд справи за відсутністю учасників процесу узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи систематичну неяку ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду, що, на переконання суду апеляційної інстанції, пов`язано із його недобросовісним ставленням до наданих йому процесуальних прав та свідомим бажанням затягнути розгляд справи, керуючись вимогами ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе апеляційний розгляд проводити за відсутності ОСОБА_1 та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, ретельно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, повністю доведена та підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №533964 від 28.10.2023 (а.с. 1), відповідно до якого 28.10.2023 о 06:55 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Fiat Ducato», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, звужені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя та від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КНП «ООМЦПЗ» ООР від 28.10.2023 о 06:55 год. (а.с. 4), відповідно до якого в результаті огляду ОСОБА_1 , проведеного уповноваженою особою патрульної служби МВС, виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звуженні зіниці очей, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, тремтіння пальців рук; від проходження огляду на виявлення стану наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився;

- відеозаписом з нагрудних камер співробітника патрульної поліції (а.с. 5), з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку.

Зазначені вище докази в своїй сукупності, на переконання апеляційного суду, підтверджують винуватість ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом» у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Що стосується тверджень ОСОБА_1 про розгляд судом 1-ої інстанції матеріалів адміністративного правопорушення за його відсутності, апеляційний суд зауважує на наступному.

Так, вимогами ч. 1 ст. 268 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Так, відповідно до матеріалів справи, у перше, призначене судом 1-ої інстанції, судове засідання, ОСОБА_1 не з`явився та подав заяву про відкладення розгляду справи (а.с. 8).

В подальшому, в судове засідання суду 1-ої інстанції, призначене на 24.01.2024, ОСОБА_1 повторно не з`явився, незважаючи на належне сповіщення останнього про дату, час та місце судового розгляду (а.с. 11), жодних клопотань до суду не надавав та причин неявки суду не повідомляв.

Водночас, відповідно до положень ст. 268 КУпАП, участь ОСОБА_1 при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП є необов`язковою, при цьому, його не участь у судовому розгляді не вплинула на правильність прийнятого судового рішення.

Окрім того, зважаючи на розгляд судом 1-ої інстанції справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та ефективний захист було поновлено судом апеляційної інстанції, шляхом прийняття до розгляду його апеляційної скарги на постанову суду 1-ої інстанції та надання ґрунтовної оцінки всім доводам такої скарги.

В контексті надання оцінки посиланням ОСОБА_1 на залишення судом 1-ої інстанції поза увагою того, що він позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності та працює водієм, внаслідок чого позбавлення права керування транспортним засобами залишить його родину без матеріального забезпечення, суд апеляційної інстанції зауважує на наступному.

Судова дискреція (суддівський розсуд) це вид правозастосовної діяльності, який передбачає надання суду у випадках, передбачених правовими нормами, повноважень з вибору рішення у межах, встановлених законом, виходячи із принципів права та конкретних обставин справи, з метою винесення законного, справедливого та обґрунтованого рішення.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП, за якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбачає безальтернативне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відтак, межі судової дискреції у застосуванні такого стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, чітко обмежені законодавцем та не дають право суду відступити від положень зазначеної норми, врахувавши при цьому позитивну характеристику особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З урахуванням викладеного, факт ймовірної позитивної характеристики ОСОБА_1 за місцем працевлаштування та того, що він не притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП об`єктивно не міг бути врахований як судом 1-ої інстанції, так і апеляційним судом при накладенні на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, окремо апеляційний суд наголошує на голослівності тверджень ОСОБА_1 стосовно його працевлаштування водієм та позитивної характеристики за місцем роботи, оскільки такі доводи є голослівними, не підтверджуються матеріалами справи, а також доказів на їх підтвердження не долучено до апеляційної скарги.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Отже, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову суду 1-ої інстанції щодо ОСОБА_1 , як законну, обґрунтовану та вмотивовану залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 283, 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 24.01.2024, про накладення стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца