ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/9305/23 Номер провадження 33/814/526/24Головуючий у 1-й інстанції Гусач О. М. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Обідіна О.І.,

розглянувши в судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скарг ою ОСОБА_1 на постанову судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 січня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 січня 2024 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та піддано стягненню у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Згідно з постановою судді, 21 листопада 2023 року о 20:45 год. в м. Кременчуці по проспекту Свободи, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Opel Corsa», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук). Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, просить постанову скасувати та закрити провадження по справі, в зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

В апеляційній скарзі посилається на відсутність законних підстав для зупинки керованого ним транспортного засобу.

Також вказує, що після проходження огляду за допомогою експрес тесту, що показав наявність амфетаміну чи метамфетаміну, працівники поліції свідомо спонукали його до відмови щодо проходження подальшого лабораторного огляду.

Вважає висновок медичного закладу щодо результатів його огляду неналежним доказом, оскільки останній не містить результатів огляду, що він пройшов, а містить лише вказівку про відмову від проходження огляду.

Окрім того в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку.

Разом з тим вказане клопотання не потребує окремого вирішення, оскільки строк на апеляційне оскарження апелянтом не пропущено, з огляду на подання апеляційної скарги засобами поштового зв`язку 08 лютого 2024 року, на 10-ий день після ухвалення судового рішення 29 січня 2024 року.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги приходжу до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вважаю, що суддя суду першої інстанції в даному випадку наведених вище вимог законодавства дотримався в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції щодо доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він підданий адміністративному стягненню, за обставин викладених у постанові, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог статті 252 КУпАП.

Зокрема такими доказами є:

протокол серії ААД №434503 складений 21.11.2023 про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 з особистими поясненнями на окремому аркуші,

висновок КНМП «Кременчуцька міська лікарня планового лікування» щодо неможливості винести висновок в зв`язку з відмовою від проходження лабораторного дослідження,

записи з бодікамер працівників поліції та відеореєстратора поліцейського автомобіля,

рапорт поліцейського.

Під час розгляду справи судом було витребувано акт медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння ОСОБА_1 , який був підставою для складання висновку №556.

Зазначені докази містять фактичні дані про подію скоєного правопорушення та не були спростовані під час апеляційного перегляду.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги необхідно зазначити, що викладені в ній обставини не спростовують висновків районного суду та не містять підстав, які виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Так, за нормативним визначенням ст.130 ч.1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є зокрема свідома відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У п.2.5 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи відеозаписів, автомобіль під керуванням ОСОБА_1 було зупинено поліцейськими в зв`язку з отриманою інформацією щодо керування транспортним засобом особою в стані сп`яніння.

На пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 погодився.

В медичному закладі ОСОБА_1 був оглянутий лікарем, пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння з негативним результатом та після проходження експрес тесту на стан наркотичного сп`яніння в нього було виявлено в сечі сліди амфетаміну.

Відмова водія від проходження подальшого огляду на стан сп`яніння, стала підставою для складання адміністративного протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта щодо безпідставності зупинки керованого ним транспортного засобу є помилковими та не заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

З долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що саме вказані обставини, а саме отримання інформації працівниками поліції щодо керування ТЗ в стані сп`яніння, тобто можлива причетність водія до скоєння адміністративного правопорушення і були підставою для зупинки автомобіля під керування ОСОБА_1 .

Посилання апелянта щодо неправомірності складання протоколу є безпідставними, оскільки працівниками поліції було дотримано процедуру, а саме виявлено ознаки наркотичного сп`яніння та в подальшому доставлено водія до закладу охорони здоров`я, оскільки проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння здійснюється уповноваженим медичним працівником, що передбачено розділом ІІІ Інструкції.

Помилковими є твердження апелянта щодо неналежності як доказів долучених до матеріалів справи відеозаписів з огляду на їх фрагментарність, оскільки долучені до матеріалів справи записи з бодікамер обох працівників поліції містять весь перебіг подій тривалістю 2 год., від моменту зупинки до складання протоколу та є безперервними.

Не заслуговують на увагу зауваження щодо неналежності як доказу висновку медичного закладу, оскільки останній не містить результатів огляду, що він пройшов, а містить лише вказівку про відмову від проходження огляду.

Так, в висновку зазначаються результати повного проведеного огляду на стан сп`яніння, будь то алкогольного чи наркотичного. В даному випадку як в акті, що є підставою для складання висновку, так і в самому висновку, лікарем наркологом було зазначено неможливість винести заключний висновок через відмову від лабораторного дослідження, а отже в лікаря не було жодних підстав для внесення результатів проміжного експрес тесту.

Таким чином під час апеляційного розгляду наявними у справі доказами в їх сукупності спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про недотримання працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а наявними доказами в їх сукупності спростовуються доводи апеляційної скарги про недоведеність вчинення водієм адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Адміністративне стягнення на правопорушника накладено з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає розміру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, є необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так й іншими особами.

Порушень законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення в ході апеляційного розгляду не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить висновку, що постанова судді про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Обідіна