Провадження № 3/127/3983/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2024м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 24.04.2024 о 14:21 год. по вул. Ю. Клена, 28 в м. Вінниці ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Кіа, д.н. НОМЕР_1 , здійснив зіткнення з автомобілем марки Toyota, д.н. НОМЕР_2 , та, будучи причетним до ДТП, залишив місце події.

ОСОБА_1 у судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення не визнав та суду пояснив, що він місце події не залишав, а лише перемістив транспортний засіб, оскільки перешкоджав руху інших транспортних засобів.

Потерпілий ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що до нього прибігли сусіди та повідомили, що автомобіль вдарив його автомобіль та залишив місце події, тому він викликав поліцію. Після приїзду поліції приїхав інший водій.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника, ОСОБА_2 та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд враховує, що частиною другою статті 251 КпАП регламентовано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Зі змісту статті 122-4 КпАП випливає, що відповідальність за вчинення цього правопорушення настає у разі залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні. Слід звернути увагу, що ця норма є бланкетною.

Відповідно до підпункту «в» пункту 2.10 Правил дорожнього руху (далі ПДР) у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний, зокрема, не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди.

Приписи статті 122-4 КпАП та підпункту «в» пункту 2.10 ПДР містять різне визначення обов`язку щодо заборони залишення місця ДТП, тому суд вважає за доцільне зауважити таке.

У пункту 1.10 ПДР дане визначення залишення місця події, яким є дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

Як суд зазначив вище, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. З наданих суду матеріалів відсутні докази того, що працівниками органу поліції були вжиті заходи, визначені пунктом 1.10 ПДР, тобто проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

Суд вважає за доцільне звернути увагу, що у прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), звертає увагу, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

ЄСПЛ в рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначив, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

Як суд зазначив вище, в судовому засіданні не були надані докази вжиття заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу. Тому правові підстави для ствердження про наявність у діянні ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КпАП, відсутні, тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі необхідно закрити. Разом з тим, вище суд навів обов`язок, визначений підпунктом «в» пункту 2.10 ПДР, щодо заборони переміщення транспортного засобу, причетного до ДТП. Саме тому суд вважає за необхідне належним чином завірені копії справи направити до органу національної поліції для вирішення питання щодо доцільності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 125 КпАП.

Керуючись статтями 130, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Належним чином завірені копії матеріалів справи направити до Управління патрульної поліції у Вінницькій області для вирішення питання щодо доцільності оформлення протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за статтею 125 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: