Справа № 462/8951/23 Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М.
Провадження № 33/811/4/24 Доповідач: Урдюк Т.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника Кутаса А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката Кутаса Андрія Васильовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 18 грудня 2023 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та обрано йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 536,80 грн судового збору.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 5 листопада 2023 року о 21:50 год. за адресою на вул. Виговського, 89 у м. Львові, керував автомобілем марки «Citroen Berlingo», номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotester Drager ARSL 0297, результат тесту № 1686 якого становить 1,36‰, чим порушив п. 2.9.а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, адвокат Кутас А.В. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 18 грудня 2023 року скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат покликається на те, що оскаржена постанова підлягає скасуванню, оскільки вина ОСОБА_1 не доведена зібраними та долученими до матеріалів справи доказами. Зокрема, вказує, що ОСОБА_1 був викликаний нарядом патрульної поліції на місце стоянки транспортних засобів на вул. Виговського, 89. Так, 5 листопада 2023 року ОСОБА_1 припаркував автомобіль «Citroen Berlingo», номерний знак НОМЕР_1 , на місце для стоянки автомобілів для інвалідів біля будинку на вул. Виговського, 89 у м. Львові. Працівники поліції прибули за викликом ОСОБА_2 , яка повідомила про те, що має право на стоянку свого автомобіля на місці для паркування інвалідів. ОСОБА_1 відразу пояснив працівникам поліції, що він припаркував автомобіль, будучи тверезим, спиртні напої вживав, не будучи за кермом. Попри те, що, як слідує з запису боді-камер, у ОСОБА_1 був запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та порушення мови, інспектор поліції вказав йому, щоб він звільнив місце для стоянки ОСОБА_2 . Піддавшись на провокацію вчинення адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 від`їхав на автомобілі «Citroen Berlingo», номерний знак НОМЕР_1 , від стоянки на два метри, звільнивши місце для паркування.

Сторона захисту вважає, що працівники поліції, виявивши у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, не мали права вказувати, щоб він відпаркував свій автомобіль з паркувального місця для інваліда. При цьому відразу після від`їзду транспортного засобу зі стоянки, працівники поліції вказали на ознаки перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння та стали вимагати пройти тестування на приладі «Драгер».

Як зазначає апелянт, рапорти на ім`я начальника Управління патрульної поліції у Львівській області, копії яких долучені до матеріалів справи, не є процесуальними документами, передбаченими КУпАП, та не можуть вносити будь-які корективи у сам протокол.

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник Кутас А.В. підтримали вимоги апеляційної скарги та просили таку задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Ухвалюючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя суду першої інстанції на підставі відомостей, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №570720 від 5 листопада 2023 року, результатів «Drager Alcotest 6820», прилад ARJL-0297 від 5 листопада 2023 року (1,36 проміле), а також відеозапису з нагрудної камери поліцейського, з якого вбачається, як ОСОБА_1 на вимогу поліцейського пройшов огляд на стан сп`яніння та не заперечував, що вживав алкогольні напої, визнав доведеним те, що останній вчинив правопорушення, яке проявилось у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння у час, місці та за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Втім, такий висновок суддею зроблений на підставі неповно досліджених доказів та внаслідок їх неналежної оцінки, тому погодитись з ним неможливо.

За змістом ст. 254, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом у якому фіксується сутність вчиненого правопорушення і лише який є підставою для подальшого провадження справи у суді. Для протоколу про адміністративне правопорушення передбачена як спеціальна його форма, так і вимоги, які регламентують його зміст, а саме: викладення об`єктивної сторони вчиненого адміністративної правопорушення із зазначенням усіх складових, які утворюють об`єктивну сторону цього правопорушення, в тому числі часу, місця і способу вчинення адміністративного правопорушення; зазначення обставин, які дають можливість характеризувати суб`єктивну сторону правопорушення, із зазначенням усіх її складових, необхідних для розгляду справи даних, зокрема щодо особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків; фіксуються вчинені процесуальні дії, у тому числі і ті, які гарантують забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності. При розгляді справи службові особи, що здійснюють розгляд, повинні керуватися виключно даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення.

Наведене дає підстави стверджувати, що підстави для складення протоколу про адміністративне правопорушення у відповідної службової особи виникають після вчинення адміністративного правопорушення, а також існування даних, які вказують про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення в цілому та його об`єктивної сторони зокрема.

Відповідно до п. 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 1.10 ПДР водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

У своїй постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у справі №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», правопорушення за ст. 130 КУпАП вважають закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатись.

Водночас, суддя суду першої інстанції під час розгляду справи не звернув увагу на те, що з наявних у матеріалах справи доказів не можна дійти беззаперечного висновку, що автомобіль марки «Citroen Berlingo», н.з. НОМЕР_1 , знаходився під керуванням ОСОБА_1 ,натомість інспектор поліції ініціював притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Зокрема, з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8085463 від 5 листопада 2023 року (а.с. 8) вбачається, що ОСОБА_1 5 листопада о 20:10 год. у м. Львові на вул. Івана Виговського, 89 здійснив зупинку транспортного засобу марки «Citroen Berlingo», н.з. НОМЕР_1 , на місці, що позначене дорожнім знаком 5.42.1 з додатковою табличкою 7.17 «особи з інвалідністю», при цьому не мав при собі документів, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів, чим порушив п. 33 ПДР порушення вимог дорожніх знаків, за що передбачена відповідальність ч. 6 ст. 122 КУпАП; за результатами розгляду справи на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 1020 гривень.

При цьому з відеозапису нагрудних камер поліцейських також не вбачається, що на момент їх прибуття ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Натомість відеозапис відображає, що на момент прибуття екіпажу поліції автомобіль марки «Citroen Berlingo», н.з. НОМЕР_1 , стоїть припаркований, водія ні у вказаному транспортному засобі, ні поблизу нього, немає.

Згідно з рапортами інспекторів поліції Світого В.М. та ОСОБА_3 (а.с. 5, 6), а також наявним відеозаписом, на службовий планшет їхнього автомобіля надійшло повідомлення про порушення ПДР за адресою: м. Львів, вул. Виговського, 89. За цією адресою їх очікувала заявниця ОСОБА_2 , яка проживає у цьому будинку та, будучи людиною з обмеженими можливостями, не змогла запаркувати свій автомобіль, оскільки на місці для інвалідів здійснив зупинку автомобіль «Citroen Berlingo», н.з. НОМЕР_1 . За допомогою бази ТПНП вдалось з`ясувати номер телефону брата особи, яка припаркувала автомобіль. На місце події прибув ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який повідомив, що припаркував автомобіль о 20:10 год.

Також працівники поліції зазначають, що вказаний водій виїхав з місця, відведеного для паркування осіб з обмеженими можливостями, після чого в нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Про стан сп`яніння ОСОБА_1 повідомила заявниця, після чого йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», на що водій погодився, результат огляду 1,36 проміле.

Втім, як слідує з наявного відеозапису, після прибуття ОСОБА_1 на місце події, поліцейський сказав йому: «Ви від`їжджаєте чи їде евакуатор?». Про наявність у ОСОБА_1 ознак сп`яніння ОСОБА_2 повідомила ще до того, як ОСОБА_1 сів у свій автомобіль та від`їхав ним кілька метрів уперед, щоб звільнити паркомісце; зазначила: «Запах є, Ви чуєте запах? на що поліцейський відповів: «Так». У момент, коли ОСОБА_1 почав рух, ОСОБА_2 знову сказала, що від нього чути запах алкоголю, на що поліцейський відповів: «Зараз будемо продувати».

Під час допиту у суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_2 повідомила, що, побачивши автомобіль «Citroen Berlingo», н.з. НОМЕР_1 , припаркованим на місці для осіб з обмеженими можливостями, викликала екіпаж патрульної поліції. Поліцейські відшукали брата ОСОБА_1 , після чого прийшов ОСОБА_1 . Зазначила, що ОСОБА_1 був п`яний, це бачили поліцейські. Крім цього, вона кілька разів говорила їм про це.

Відповідно до ст. 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Україна, давши згоду на обов`язковість міжнародного договору, зобов`язується діяти таким чином, щоб не позбавити його мети та не зробити його неможливим для виконання. Тому і ратифікована Конвенція і практика ЄСПЛ відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» для України є джерелами права і обов`язковими до застосування.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальними для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI;

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

ЄСПЛ під провокацією (поліцейською) розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

При цьому основні вимоги щодо справедливого розгляду справи, визначені в ст. 6 Конвенції, відносяться до всіх видів злочинів, від легких до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.

Статтею 1 КУпАП визначено, що завданням цього Кодексу, серед інших, є запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави.

Згідно з п. 1, 2, 3, 4, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Проте судом першої інстанції не надано належної оцінки тій обставині, що працівники поліції під час складення протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 вказаних вимог закону не дотримались.

Як вже було встановлено апеляційним судом, на долученому до матеріалів справи відеозаписі зафіксовано, що після прибуття ОСОБА_1 свідок ОСОБА_2 помітила у нього ознаки алкогольного сп`яніння, про що повідомила працівників поліції. Те, що у момент руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 працівник поліції на повторні слова ОСОБА_2 про те, що від ОСОБА_1 чути запах алкоголю, каже: «Зараз будемо продувати», свідчить, що поліцейські зауважили факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння до того, як сказали йому перепаркувати автомобіль. Наведене також підтвердила під час допиту у суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_2 .

При цьому, виявивши у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, поліцейські мали вжити заходів щодо недопущення його до можливого керування транспортним засобом. Натомість вони такого не зробили, а фактично спонукали ОСОБА_1 керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, після чого склали щодо нього протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №570720 за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Таким чином, фактично саме з вини працівників поліції, які не попередили вчинення адміністративного правопорушення, а посприяли у його вчиненні, ОСОБА_1 було вчинено це правопорушення.

Даючи оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що дії працівника патрульної поліції, які виразились, зокрема, у тому, що він надав ОСОБА_1 вказівку здійснити рух (перепаркувати) транспортний засіб, по суті вчинені виключно з метою спонукання ОСОБА_1 до керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, зважаючи на те, що до прибуття працівників поліції ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не перебував на місці події, транспортним засобом не керував і не мав такого наміру, однак, виконуючи вказівку працівника поліції, був змушений це зробити.

Враховуючи конкретні обставини зазначеної справи, є очевидним, що без зазначених дій працівника патрульної поліції, правопорушення не було б вчинено, тобто мала місце провокація та схиляння ОСОБА_1 до керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Наведених обставин суд першої інстанції не врахував, з огляду на що неправильно застосував ч. 1 ст. 130 КУпАП та безпідставно наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з пунктом 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: ... юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

Відповідно до п. 4.1 вказаного рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

Дослідивши наявні у провадженні докази в їх сукупності, слід визнати, що вони є суперечливими, а тому не можуть бути розцінені як такі, що беззаперечно вказують на доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до сталої практики Європейського суду із прав людини, висловленої у чисельних рішення Суду («Енгель та інші проти Нідерландів», «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Швидка проти України» та інші) провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП повинне проводитись за процедурою, передбаченою для кримінальних правопорушень. Європейський суд із прав людини виключає можливість притягнення особи до відповідальності за вчинення правопорушення, на яке особу підбурили працівники поліції. Так, у рішеннях ЄСПЛ, ухвалених у справах «Тейшейро де Кастро проти Португалії», «Раманаускас проти Литви», «Баннікова проти Російської Федерації» та інших Судом зазначено те, що притягнення особи до відповідальності за правопорушення, вчинене внаслідок підбурювання із сторони поліцейських буде свідчити про порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За наведених вище обставин, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку із недоведеністю його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

За таких обставин, апеляційну скаргу адвоката Кутаса А.В. в інтересах ОСОБА_1 слід задовольнити, постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 18 грудня 2023 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу адвоката Кутаса Андрія Васильовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 -задовольнити.

Постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 18 грудня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк