Провадження № 3/750/3720/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 року м. Чернігів

Суддя Деснянського районного суду міста Чернігова Кузнєцова О.О., при секретарі Чернобай Н.О., за участі захисника адвоката Корчового В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу 25.08.2024 о 18 год. 32 хв. водій ОСОБА_1 у м.Чернігові по вул.Г.Полуботка, 28, керував транспортним засобом Ford Edge, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку на місці зупинки за допомогою приладу Drager та у лікаря-нарколога ЧОПНЛ відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні адвокат підтримав подані ним письмові пояснення, в яких було детально викладено всі мотиви незгоди із протоколом. Зазначив, дії працівників є неправомірними.

Розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, на підставі всебічного, повного і об`єктивного аналізу всіх доказів по справі в їх сукупності, у відповідності до ст. 252 КУпАП, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Частиною 1 ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Статтею 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність особи, керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Процедура оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначена в Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ від 07 листопада 2015 року № 1395 (далі Інструкція № 1395).

В ч.1 Розділу 10 зазначеної Інструкції № 1395 передбачено, що водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

В п.6 Розділу 10 Інструкції № 1395, передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Із досліджених судом матеріалів справи, протоколу про адміністративне правопорушення, направлення на огляд, диску із відеозаписом, вбачається, що вимог вказаних Інструкцій дотримано не було.

За змістом ст.ст.254, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом у якому фіксується сутність вчиненого правопорушення і лише є підставою для подальшого провадження справи у суді. Для протоколу про адміністративне правопорушення передбачена як спеціальна його форма, так і вимоги, які регламентують його зміст, а саме: викладення об`єктивної сторони вчиненого адміністративної правопорушення із зазначенням усіх складових, які утворюють об`єктивну сторону цього правопорушення, в тому числі часу, місця і способу вчиненні адміністративного правопорушення; зазначення обставин, які дають можливість характеризувати суб`єктивну сторону правопорушення, із зазначенням усіх її складових, необхідних для розгляду справи даних, зокрема щодо особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків; фіксуються вчиненні процесуальні дії, у тому числі і ті, які гарантують забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності, її підпис або запис про відмову від підпису протоколу. При розгляді справи службові особи, що здійснюють розгляд, повинні керуватися виключно даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Наведене дає підстави стверджувати те, що підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у відповідної службової особи виникають після вчинення адміністративного правопорушення, а також наявності даних, які вказують про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення в цілому та його об`єктивної сторони, зокрема.

Із дослідженого у судовому засіданні відеозапису з камери, розташованої в салоні службового автомобіля, вбачається, що автомобіль з д.н.з. НОМЕР_1 рухається попереду службового автомобіля. І автомобіль рухається вулицею Василя Тарновського, і після проїзду перехрестя вулиці В.Тарновського та Г.Полуботка, службовий автомобіль подає сигнал про зупинку.

В той же час, поліцейський озвучує водієві підставу для зупинення «їхали невпевнено, вирішили перевірити, чи все у вас в порядку». Згодом поліцейський повідомляє, що «небайдужі громадяни звернулись, що ви їхали невпевнено». На запитання водія «які громадяни?» поліцейський відповідає «небайдужі», «на планшет прийшов виклик». А в рапорті, доданому до матеріалів протоколу вказується, що автомобіль рухався вулицею Гонча та здійснив зупинку поза межами «стоп-лінії». Жодних доказів отримання виклику на лінію 102 суду надано не було.

В подальшому працівник поліції повідомляє «дайте посвідчення водія, ми перевіримо по базі, чи воно дійсне чи ні, і щасливої дороги». Згодом роз`яснює, що «перевіримо чи ви громадянин України, законослухняний і все».

Суд наголошує на тому, що відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний поінформувати водії про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки.

До повноважень поліцейського не входить перевірка фактів чи є особа громадянином України, чи є вона законослухняною особою.

Судом беззаперечно встановлено, що ТЗ під керуванням водія ОСОБА_1 не рухався вулицею Гонча, та що поліцейським в рапорт внесено завідомо неправдиві відомості.

Рух транспортного засобу зафіксовано о 18 год 32 хв.

Після зупинки транспортного засобу відбуваються незрозумілі дії з боку працівників поліції.

Так, транспортний засіб був зупинений екіпажем «Вікінг -107» в складі поліцейським взводу №1 роти №3 БУПП в Чернігівській області капралом поліції ОСОБА_2 та рядовим поліції Кравченко Д.Р.

В період часу з 18 год.32 хв. до 18 год 51 хв. поліцейські перебувають поруч із водієм, постійно здійснюють дзвінки невідомим особам, повідомляючи їм обставини зупинення ТЗ, особисті дані водія, зокрема його прізвище ім`я та по -батькові, його посаду, пишуть у «вайбері» якійсь повідомлення.

Поліцейський вводить при цьому в оману водія, зазначаючи, що «я вже не знімаю», хоча запис нагрудної камери здійснюється, і особа повідомляє певні факти своєї служби.

Поліцейські періодично відходять від місця знаходження водія, для здійснення приватних розмов щодо нього.

Напротязі 18 хвилин поліцейські спілкуються із водієм на різні теми, зокрема, щодо марки телефону, яким користується водій, його характеристиками, куди їхав водій, де він живе, тобто всіляко намагаються затягнути час спілкування з водієм.

Проте за весь цей час жодним із працівників поліції не повідомляється водієві виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння.

Водій постійно запитує, чому так довго триває перевірка, чи може він закрити автомобіль та піти. Проте поліцейські змушують водія знаходитись на місці зупинки транспортного засобу, і при цьому нічого не роз`яснюючи йому, нічого у водія не з`ясовуючи, чекаючи подальших вказівок від сторонніх осіб.

О 18 год. 39 хв. 15 сек. поліцейський повідомляє невідомій особі в телефонному режимі, що «він нам не хоче давати посвідчення водія», поліцейський отримує відповідь і о 18 год 39 хв 20 сек промовляє «ага…, все, о…оце тема, давайте».

При цьому весь час водій перебуває поряд із поліцейськими, поводить себе адекватно, відповідає на запитання.

В подальшому о 18 год 51 хв. поліцейський здійснює дзвінок особі на ім`я « ОСОБА_3 » та повідомляє, що «…він підполковник СБУ… нужна ваша помощь…ничего ще не предлагали… можете подьехать».

Отже, за весь час спілкування із ОСОБА_1 поліцейський не повідомляє про те, що у нього є підозра в тому, що водій керував ТЗ в стані алкогольного сп`яніння.

В подальшому на місце зупинки з`являється ще один патрульний екіпаж, який складається із мінімум з трьох поліцейських зі зброєю, один з яких розпочинає спілкування із водієм, вимагає надати документи, зокрема, посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Повідомляє про ознаки алкогольного сп`яніння, пропонує пройти огляд.

Суд констатує, що екіпаж, який зупинив ТЗ під керуванням водія ОСОБА_1 , не зміг виконати вимоги закону, як то ЗУ «Про Національну поліцію», так і Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року №1452/735, що ставить під сумнів професійність даного складу екіпажу «Вікінг-107».

Щодо озвученої ознаки «поведінка, що не відповідає обстановці», то суд констатує, що водій ОСОБА_1 майже пів години після зупинки ТЗ знаходився на місці, нікуди не намагався активно піти, просив пояснити йому, чому так довго здійснюють перевірку, хоча в розпорядженні поліцейських він надав своє службове посвідчення, що свідчить про те, що саме в діях поліцейських вбачається поведінка, яка не відповідає обстановці. Дії працівників поліції прямо суперечать вимогам закону та суперечить принципам діяльності поліції, визначених у розділі ІІ Закону України «Про Національну поліцію», зокрема, у ст. 6 відповідно до якого поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Описані в Інструкції ознаки алкогольного сп`яніння водія повинні бути очевидними.

Звичайно, суд не може перевірити таку ознак як запах алкоголю з порожнини рота. Проте порушення координації рухів на відео чітко не зафіксовано, оскільки працівники поліції по черзі відходять з місця події для проведення телефонних розмов з метою отримання консультацій чи вказівок щодо їх подальших дій.

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно з якими усі сумніви щодо доведеності провини особи тлумачаться на її користь.

В силу п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Зважаючи на характер та суворість адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд вважає, що провадження відносно ОСОБА_1 у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є кримінальним. Відповідно воно підпадає під визначення «кримінальної процедури» у розумінні ст. 4 Протоколу № 7 вказаної Конвенції.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини в справі «Коробов проти України» від 21 липня 2011 року, заява № 39598/03, п. 65). Приймаючи до уваги дане рішення, суд керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», заява № 16437/04. Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд вважає, що у справі відсутні належні докази, оцінивши які, можливо було б дійти до безсумнівного висновку стосовно винуватості ОСОБА_1 , зважаючи на чисельні порушення вимог закону, допущені поліцейськими.

Враховуючи, що докази мають бути беззаперечними, належними та допустимими, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому, на думку суду, що винуватість ОСОБА_1 не доведена поза розумним сумнівом, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Згідно із ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП України, відсутність події і складу адміністративного правопорушення є обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення і провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7, 9, 130, 247, 251, 252, 280, 283, 284, 287, 289 КУпАП, Конституцією України, суддя -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів до Чернігівського апеляційного суду через Деснянський районний суд міста Чернігова

Суддя О.О. Кузнєцова