Справа № 307/256/24
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.07.2024 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2024 року,ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адмiнiстративнi правопорушення та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок в доход держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.

Відповідно до постанови суду, - ОСОБА_1 , 19 січня 2024 року, о 03 годині 00 хвилин, в с. Вонігово, по вул. Головній, керував автомобілем «Skoda Fabia», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, на вимогу працівника поліції пройти огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова незаконна та необґрунтована, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що поліцейські зупинили його безпідставно та без відповідного дозволу, протягом тривалого часу, фактично здійснювали обшук його автомобіля, а також за відсутності у нього ознак сп`яніння та через більше ніж дві години після зупинки, доставили в медзаклад для проходження огляду на стан сп`яніння, то такі дії працівників поліції викликали у нього сумнів щодо їх неупередженості та небажання проходити за таких умов огляд. Вказує на те, що на доданому до матеріалів справи відеозапису, не міститься обставин (місце, час) зупинки транспортного засобу під його керуванням та направленням ОСОБА_1 в медзаклад, роз`яснення працівником поліції його прав та обов`язків, передбачених ст. 68 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що унеможливило їх реалізацію. Відтак, вважає, що суд першої інстанції незаконно послався на відеозапис, як доказ на підтвердження зазначених в протоколі обставин. Зазначає, що зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, вчинення ним правопорушення під час керування автомобілем марки «Skoda Fabia», номерний знак НОМЕР_2 , хоча у його володінні перебуває автомобіль марки «Skoda Fabia», номерний знак НОМЕР_3 , що свідчить про невідповідність постанови суду першої інстанції вимогам ч. 2 ст. 283 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 та його представник адвокат Полгар М.З. не з`явилися. Від адвоката Полгар М.З. надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі та без участі ОСОБА_1 , при цьому захисник просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

Приймаючи рішення про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та його представника адвоката Полгар М.З. враховуються і вимоги чинного законодавства щодо розгляду справи в розумні строки.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що суддя першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Відповідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Вказаних вимог чинного законодавства ОСОБА_1 не виконав, що й призвело до вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про незаконність постанови судді, оскільки викладений у судовому рішенні висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення підтверджується сукупністю доказів, а саме: протоколом серії ААД № 488620 від 19.01.2024, згідно якого ОСОБА_1 , 19 січня 2024 року, о 03 годині 00 хвилин, в с. Вонігово, по вул. Головній, керував автомобілем «Skoda Fabia», номерний знак НОМЕР_3 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП; рапортом поліцейського В.Стана від 19.01.2024; диском з відеозаписом на якому ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, і зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, в тому числі порушень процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи судом першої інстанції допущено не було.

Всупереч доводам апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки сп`яніння, апеляційний суд зауважує, що відповідно до вимог ст. ст. 130 та 266 КУпАП працівникам поліції цілком достатньо встановити (побачити, почути) наявність у водія ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння (а вони вказані у протоколі про адмінправопорушення та відповідають тим, які встановлені в «Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 9.11.2015 р. № 1452/735) та на цій підставі провести огляд водія на стан сп`яніння.

Водій, за наявності таких обставин, зобов`язаний пройти огляд на стан сп`яніння, цей обов`язок покладений на нього п. 2.5 ПДР України. Ніякі обставини чи причини не звільняють водія від проходження такого огляду, відмова від проходження огляду має наслідком адмінвідповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи викладене у сержанта поліції були наявні всі підстави для ініціювання проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, від проходження якого він відмовився, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд зазначає, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янінням у встановленому законом порядку.

Всупереч доводам апеляційної скарги,в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 488620 від 19.01.2024 зазначено: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; а також зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, однак від підпису та від надання пояснень останній відмовився.

Жодного доказу порушення вимог закону суб`єктом складання протоколу про адміністративне правопорушення у даній справі не має, а усі наведені вище доводи захисника є припущеннями.

Будь-яких заяв, зауважень, скарг, при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не подавав, дії працівників поліції не оскаржував.

Отже працівники поліції діяли в межах чинного законодавства і професійної етики.

За таких обставин, суд повно та всебічно, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП дослідив докази у справі та відповідно до ст. 252 КУпАП дав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги про те, що зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, вчинення ОСОБА_1 правопорушення під час керування автомобілем марки «Skoda Fabia», номерний знак НОМЕР_2 , хоча у його володінні перебуває автомобіль марки «Skoda Fabia», номерний знак НОМЕР_3 , що свідчить про невідповідність постанови суду першої інстанції вимогам ч. 2 ст. 283 КУпАП, апеляційним судом до уваги не приймаються, з огляду на те, що зазначене є нічим іншим як опискою.

Описка - це зроблена механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка, яка допущена під час письмово - вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Також, під описками слід розуміти, неправильне написання слів.

Апеляційний суд зазначає, що зазначена описка не спростовує факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння та не свідчать про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що на доданому до матеріалів справи відеозапису, не міститься обставин (місце, час) зупинки транспортного засобу під його керуванням та направленням ОСОБА_1 в медзаклад, роз`яснення працівником поліції його прав та обов`язків, передбачених ст. 68 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що унеможливило їх реалізацію. Відтак, вважає, що суд першої інстанції незаконно послався на відеозапис, як доказ на підтвердження зазначених в протоколі обставин - не є підставою для скасування прийнятого судом рішення за умови того, що відповідно до приписів ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, який оцінюється у сукупності з іншими доказами по справі, й обставини, що містяться на вказаному відеозаписі, повністю узгоджується зі змістом обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 488620 від 19.01.2024 так й у долучених до нього доказах, а тому відсутні будь-які сумніви в його належності та допустимості.

При цьому, апеляційний суд наголошує, що в даній конкретній ситуації, вказане апелянтом порушення принципу неповноти відеозапису, не впливає на повноту, всебічність та об`єктивність з`ясування обставин у даній справі та доведеності поза розумним сумнівом факту вчинення адміністративного правопорушення, оскільки інші докази, досліджені апеляційним судом, в сукупності зі змістом відеозапису, надають можливість суду встановити обставини справи, та підтвердити обставини події правопорушення.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на необґрунтованість прийнятої у справі постанови щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Правопорушник ОСОБА_1 , не зважаючи на загально прийняті норми поведінки та співжиття в суспільстві, вчинив грубе порушення правил дорожнього руху. Він, як водій повинен був розуміти існуючі додаткові обмеження щодо перебування в стані наркотичного сп`яніння особами, які здійснюють керування транспортними засобами, однак знехтував та проігнорував такими обмеженнями.

Отже судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

При цьому, апеляційний суд враховує, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20.05.2010 р.).

За таких обставин, посилання ОСОБА_1 щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення є безпідставними та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Підстав для скасування постанови суду, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено.

При розгляді справи апеляційний суд не встановив порушень законодавства про адміністративні правопорушення суддею суду першої інстанції, які ставили б під сумнів його висновки, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування постанови судді.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2024 рокупро притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага