Справа №: 307/5369/24
Провадження № 3/307/2460/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2024 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Чопик В.В., розглянувши справу, яка надійшла із відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, непрацюючого, місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 2 ст. 204-1, ч. 1 ст. 185 -10 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №022823, 09 грудня 2024 року близько 17 години 50 хвилин на Південній околиці населеного пункту Грушово на напрямку прикордонного знаку № 277 (територія Тячівського району Закарпатської області) на відстані 50 метрів до лінії державного кордону, в межах прикордонної смуги, прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 спільно з громадянами України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза пунктами пропуску через державний кордон у складі групи осіб, чим порушив вимоги ст. 9, ст. 12 Закону України «Про державний кордон України», тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №022824, 09 грудня 2024 року близько 17 години 50 хвилин на Південній околиці населеного пункту Грушово на напрямку прикордонного знаку № 277 (територія Тячівського району Закарпатської області) на відстані 50 метрів до лінії державного кордону, в межах прикордонної смуги, прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 спільно з громадянами України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який на неодноразово повторювану законну вимогу військовослужбовців Державної прикордонної служби України надати документи, що посвідчують особу ігнорував, та вдався до втечі у зв`язку з чим складом прикордонного наряду було здійснено 4 попереджувальних постріли з Форт-17Р. Своїми діями громадянин ОСОБА_1 порушив п. 10 «Положення про прикордонний режим» затвердженого Постановою КМУ від 27.07.1998 року № 1147, чим вчинив злісну непокору законним вимогам військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», тобто вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину свою не визнав та пояснив, що органом досудового розслідування проводиться досудове розслідування відносно нього за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого .ч.3ст.332 КК України. Ухвалою Тячівського районного суду було обрано йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із внесенням застави. Так як ним внесено заставу в розмірі 90 840 гривень, то на нього розповсюджується запобіжний захід у виді застави та обов`язки, які передбачені вказаною ухвалою, а саме : прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, свідчого судді та суду, повідомляти їх про зміну місця свого проживання та роботи. Відтак стверджує, що йому було відомо про необхідність виконання вимог органу досудового розслідування, в даному випадку працівників поліції. Тому, отримавши телефонний дзвінок 09.12.2024 року, приблизно, на обід від особи, яка назвала себе працівником поліції, в нього і думки не було щось заперечувати. Так, вказана особа представившись працівником поліції, запропонувала зустрітись біля його будинку через деякий час, мати з собою паспорти, в тому числі і закордонний, а також кошти. При цьому наголосила, що це все необхідно для співпраці із поліцією. Тобто, взяти участь у деяких оперативно-слідчих діях біля кордону, і це йому буде враховано при розгляді його кримінального провадження за ч.3 ст. 332 КК України. Близько 17 години, того ж дня, вони зустрілися із так званим працівником поліції біля його будинку. Вказана особа приїхала на чорному автомобілі і була одягнута в балаклаву, тобто обличчя її не бачив. Йому було запропоновано сісти в машину, і вони поїхали в напрямку с. Грушево, де зупинилися в кафе « Колиба». У вказаному кафе їх зустріли ще дві особи, але без балаклави. Тоді, так званий працівник поліції, показав їм напрямок до кордну в сторону Румунії і дав гідрокостюми. В цей час в нього питань не виникало, бо зі слів вказаного працівника поліції, йому було відомо, що біля кордону на них чекають працівники поліції та прикордонники для проведення оперативно-розшукових та слідчих дій. Коли він та ці двоє з кафе « Колиба» дійшли до кордону, до самої сітки, то побачили прикордонників, які спочатку вигукнули «стояти», а потім « лежати» і роздались вистріли із зброї. В цей час ці двоє, почувши команду «стояти», яки би намагались втекти, а потім на другу команду «лежати» лягли на землю. Він, в свою чергу знаючи, що біля кордону на них чекають працівники поліції та прикордонники, після першої команди зупинився та ліг на землю, бо думав, що це так задумано працівниками поліції. Потім при затримці біля кордону та на заставі, він намагався пояснити прикордонникам, як опинився біля кордону, однак його ніхто не слухав. Йому сказали підписуй папери і все буде добре, що він і зробив. Тому просить суд провадження в даній справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 та ч. 1 ст. 185-10 КУпАП., так як не мав наміру поза пунктом пропуску перетинати кордон з Румунією, тим більше виконував всі вимоги прикордонників та не вдався до втечі.

Захисник Філім І.Ю. в судовому засіданні стверджує, що інкриміновані дії ОСОБА_1 не що інше як спровоковані дії з боку органів досудового розслідування, з метою тиску на його підзахисного в кримінальному провадженню, де він підозрюється за ч.3 ст.332 КК України. Тому просить провадження у даній справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що він мав намір перетнути кордон з Румунією поза пунктом пропуску і з цього приводу спілкувався із невідомими йому особами по телефону. По телефону було домовлено про зустріч із цими особами 09.12.2024 в кафе «Колиба», що в с. Грушеві. Крім нього там була ще одна особа, як потім йому стало відомо ОСОБА_3 , а потім підійшов і ОСОБА_1 .. Він не знав жодного з них і раніше з ними знайомий не був. З приводу того, що вони також мають намір перетнути кордон поза пунктом пропуску не спілкувалися, однак так вважав, бо всі вони виконували вказівки особи в балаклаві. Так, особа в балаклаві, це та особа на його думку, з якою він спілкувався по телефону, і ця особа приїхала на автомобілі, на чорній « Октавії» та відала їм гідрокостюми, сказала, щоб переодяглися і на його мобільному телефоні намалювала карту з координатами, пояснив куди потрібно їм йти щоб перетнути кордон.. Вони всі троє пішли в сторону кордону до сітки. Підійшовши до сітки, одразу почули крик «стояти», він розвернувся, однак почув постріл і команду «лежати». Тоді вони всі троє лягли на землю поки не прийшла оперативна група, яка їх затримала і відвезла до прикордонної частини, де склали відповідні документи.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він є мобілізований, і проходить службу у відділенні прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Під час несення наряду «Прикордонний патруль» п.з. 274, ним разом із колегою було помічено трьох осіб, які мали намір перетнути кордон поза пунктом пропуску. Коли ці особи підійшли до сітки і почали її піднімати, вони крикнули «стояти», однак ці особи ніби мали намір втікати, тоді вони здійснили постріл і знову крикнули «Руки вгору» і «Лежати». Тоді всі троє осіб лягли на землю. Вони викликали оперативну групу прикордонників, а потім проводили огляд і оформили всі документи. Фізичного контакту між ними не було. Чорея він пам`ятає.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні дав аналогічні покази показам прикордонника ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона є мамою ОСОБА_1 і випадково почула, як її син 09.12.2024 розмовляв по мобільному телефону з особою, яка представилася працівником поліції. Після цієї розмови син пішов з дому і повернувся додому увечері 11.12.2024. Він не говорив їй, що має намір виїхати за кордон. Їй відомо, що відносно її сина є відкрите кримінальне провадження, де він себе не визнає винуватим, за нього внесено заставу і він немає наміру виїжджати за кордон.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.

У відповідності до ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Стаття 9 ч.1 КУпАП зазначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин по справі.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Діяння, передбачені ч.2 ст.204-1 КУпАП, є діяннями з формальним складом, які можуть бути вчинені тільки умисно.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що будь-які докази тому, що ОСОБА_1 умисно здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза пунктами пропуску через державний кордон у складі групи осіб, в матеріалах справи відсутні, як і не здобуті судом під час судового розгляду.

Так, ні вище наведеними показами свідків, ні матеріалами справи, зокрема: наявністю закордонного паспорта та грошових коштів в сумі 350 доларів США, не спростовані твердження ОСОБА_1 про те, що він діяв на вимогу працівника поліції, а саме мав брав участь у оперативно-слідчих діях біля кордону.

Інших доказів суду не надано. Суду навіть не надано як доказ гідрокостюм, не дивлячись на те, що ОСОБА_1 та свідок ОСОБА_2 вказують, що в них вони були.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП

Також, суду не надано жодного доказу, який би підтверджував факт вчинення ОСОБА_1 злісної непокори законним вимогам військовослужбовця Державної прикордонної служби України.

Цей факт навіть не підтверджено показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки із їх показів вбачається ОСОБА_1 та інші двоє осіб ніби намагались в текти. Ніби намагались втекти не є злісною непокорою законним вимогам військовослужбовця Державної прикордонної служби України

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративне правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів Служби безпеки України , здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1, 2 ст. 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, провадження в даній справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП.

З огляду на все вищенаведене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 та ч.1 ст. 185-10 КУпАП, закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Тячівського районного суду: В.В.Чопик.