Справа № 766/9922/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2024 року суддя Херсонського міського суду Херсонської області Л.А. Скрипнік, за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Колеснікова С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні матеріали, які надійшли з УПП в Херсонській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі слів офіційно не працевлаштованого, такого, що мешкає у АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Херсонського міського суду Херсонської області надійшли матеріали справи щодо притягнення ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП

Відповідно до даних протоколу складеного інспектором роти № 1 взводу № 2 батальйону УПП в Херсонській області ДПП Кузьменком Д.М. серії ААБ № 047079 від 31.10.2023 року, далі мовою оригіналу: « ОСОБА_1 31.10.2023 року об 11.45 год. в м. Херсоні по вулю. Гімназична, буд. 32 рухався на т/з ВАЗ 21120 з.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння згідно алкотестера Драгер ARLM 0467, тест № 862, позитивний 0,43 % проміле з показаннями приладу на місці освідування погодився відмовившись рухатися до медзакладу на повторне освідування відмовився рухатись».

За протоколом ОСОБА_1 закидають порушення п. 2.9 а ПДР України за що йому належить відповідати за ч. 1 ст. 131 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Колесніков С.В., вважали за належне провадження по справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення з огляду на те, що протокол по справі, який є основним доказом на підставі якого суд має зробити висновок про наявність складу адміністративного правопорушення в діях особи складено із суттєвими порушеннями, а саме із викладеної у протоколі суті правопорушення, що закидається ОСОБА_1 , не можливо встановити наявності складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП.

Суд, заслухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності та його захисника, дослідивши в їх присутності матеріали справи про адміністративне правопорушення, зокрема, поруч із відеозапис події сам протокол по справі про адміністративне правопорушення, приходить до наступних висновків.

Так, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч.1 ст.9 КУпАП України.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відтак, вказана норма регулює правовідносини щодо керування транспортним засобом у стані сп`яніння та визначає спеціальний суб`єкт , а саме водій транспортного засобу.

За положеннями п.1.10 ПДР України водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керування транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі;

Визначення терміну «керування транспортним засобом» наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортні», за яким керування транспортним засобом це виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 404/4467/16-а зазначено, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості і транспортного засобу.

Відповідно до п. 2.9. а ПДР України, порушення якого, згідно протоколу закидають ОСОБА_1 , саме водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За положеннями п.2.5 ПДР саме водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП та усталеної судової практики саме протокол про адміністративне правопорушення є основним доказом на основі якого у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення в діянні особи. Тобто, викладена у протоколу суть адміністративного правопорушення, по суті є пред`явленим особі «обвинуваченням» у вчиненні адміністративного правопорушення, наявність або відсутність ознак якого має встановити суд.

При цьому, зі змісту досліджуваного судом протоколу про адміністративне правопорушення, попри те, що ОСОБА_1 закидають порушення саме п. 2.9 а ПДР України, взагалі не можливо встановити чи керував він транспортним засобом, коли у викладеній у протоколі суті правопорушення, наявне посилання на «рух» ОСОБА_1 ..

При цьому, вважаю за необхідне зауважити про те, що обставин керування ОСОБА_1 транспортним засобом за розглядуваних судом подій не можливо також встановити не тільки із дослідженого судом відеозапису події, на якому зафіксовано лише спілкування останнього із співробітниками поліції, коли він перебував поза транспортним засобом, а сам транспортний засіб було припарковано на місці для зупинки, а навіть із рапорту інспектора Івана Синьова, який вказаний командиром взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Херсонській області ДПП та старшим лейтенантом поліції від 31.10.2023 року. Інші, долучені до протоколу та досліджені судом матеріалами справи, а саме чек алкотестера Драгер від 31.10.2023 року, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння від 31.10.2023 року, поруч із довідкою УПП в Херсонській області ДПП від 01.11.2023 року про наявність у ОСОБА_1 1967 р.н. посвідчення водія, жодних обставин, які б вказували на керування останнім транспортним засобом також не містять.

За встановлених обставин, на переконання суду, матеріали справи про адміністративне правопорушення, перш за все сам протокол, окрім того, що взагалі не містять доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, у час та місці вказані у протоколі, вони взагалі не містять виклад обставин, які б вказували на наявність в діях особи складу відповідного адміністративного правопорушення.

Сама по собі згода ОСОБА_1 на проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння, що і зафіксовано наявним в матеріалах справи відеозаписом, та вказівка його у протоколі, що він «з результатами вимірювання згоден», жодним чином не свідчить про те, що він є суб`єктом правопорушення, тобто водієм

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП суб`єктом правопорушення може бути лише водій транспортного засобу, що виключає наявність в діях ОСОБА_1 складу вказаного правопорушення.

Суд звертає увагу на те, що обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Розглядаючи дану справу, суд враховує практику ЄСПЛ, зокрема у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav.Russia», рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinv.Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016), в яких Суд, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

За відсутності доказів керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, транспортним засобом, поруч із відсутність вказівки у протоколі на такі обставини, особа у розумінні диспозиції ст.130 КУпАП не є суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення і, як наслідок, не може нести відповідальність.

Аналіз наведених обставин дає підстави стверджувати про недотримання поліцейськими вимог нормативних документів, які регламентують порядок виявлення та фіксації проходження водієм огляду на стан сп`яніння, а також оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

За встановлених обставин, з урахуванням наявних в матеріалах справи документів, які були досліджені судом, беручи до уваги вищенаведене, встановлені судом обставини справи, мало того, що виключають кваліфікацію дій ОСОБА_1 , як порушення водієм вимог пункту 2.9 а Правил дорожнього руху України, в частині керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, вони по суті взагалі не містять даних які б вказували на протилежне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ч.1 ст. 130, ст. ст. 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі спро притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Херсонського апеляційного суду.

Суддя Л.А. Скрипнік