П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2024 року м. Черкаси

Суддя Черкаського районного суду Черкаської області Морозов В.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , солдата, оператора-кулеметника військової частини НОМЕР_1 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 07 травня 2024 року вказані справи про адміністративні правопорушення було об`єднано в одне провадження за унікальним номером 707/789/24, провадження № 3/707/526/24.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії АДД № 627295 від 15 березня 2024 року, ОСОБА_1 «15 березня 2024 року о 00 годин 20 хвилин на автомобільній дорозі Золотоноша Черкаси Сміла Умань 40 кілометр (Черкаський район Черкаської області), здійснював рух на автомобілі марки «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_2 , не маючи права керування транспортними засобами, правопорушення вчинено повторно протягом року, чим порушив вимоги п. 2.1 а Правил дорожнього руху України».

Він же, 15 березня 2024 року о 00 годин 20 хвилин на автомобільній дорозі Золотоноша Черкаси Сміла Умань 40 кілометр (Черкаський район Черкаської області), керував автомобілем марки «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Подія фіксувалася технічними засобами відеозапису, а саме на бодікамеру працівника поліції.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справ, у судове засідання не з`явився.

У п.п. 66 - 69 рішення у справі «Смірнова проти України» (заява № 36655/02) від 08 листопада 2005 року Європейський суд з прав людини повторює, що розумність тривалості провадження повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору. Нездатність державних органів ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням статті 6 параграфа 1 даної Конвенції, оскільки обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні органи.

За таких обставин, враховуючи, що статтею 268 КУпАП не передбачена обов`язкова участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 126 та ст. 130 КУпАП, ураховуючи принцип судочинства, зазначений у практиці Європейського суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за можливе розглянути справу без участі ОСОБА_1 .

Захисник ОСОБА_1 адвокат Сененко К.В. у судовому засіданні подала письмові пояснення у яких, просила суд провадження в адміністративних справах, відносно ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу вказаних адміністративних правопорушень, вказані письмові пояснення захисник у судовому засіданні підтримала.

Вказані письмові пояснення обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 КУпАП та ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнає.

Щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, то захисник вказує, що матеріали справи не містять зафіксованого факту керування автомобілем ОСОБА_1 , а тому на її переконання відсутні беззаперечні та достатні докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Окрім того, захисник зауважує, що на момент розгляду справи судом строки накладення адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, сплинули.

Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Водночас, захисник звертає увагу суду на те, що у справі про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, закінчились строки притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені статтею 38 КУпАП, а тому провадження у справі у цій частині підлягає закриттю.

Щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, захисник вказує, 15 березня 2024 року ОСОБА_1 не керував та не був водієм транспортного засобу «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_2 .

Окрім того, захисник зауважує, що ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки не керував транспортирним засобом, а отже не мав обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння.

На переконання захисника особа яка не керувала транспортним засобом, то вона і не повинна виконувати вимоги п. 2.5 ПДР, тобто на вимогу поліцейського проходити в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

При цьому, захисник посилається на практику Сумського апеляційного суду, який дійшов вищевказаного висновку, у постанові від 10.05.2024 у справі № 591/525/23.

Отже, захисник стверджує, що працівники поліції безпідставно склали вищевказані протоколи, відносно ОСОБА_1 , оскільки останній не є суб`єктом вказаних в протоколах правопорушень та в матеріалах справи відсутні достатні та належні докази, які б підтверджували факт його керування транспортним засобом.

Також, захисник вказує на те, що за відсутності беззаперечних доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом при обставинах, вказаних у протоколі, ОСОБА_1 у розумінні диспозиції ст. 130 КУпАП не є суб`єктом вчинення даного адміністративного правопорушення за ознакою відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, так як відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, і як наслідок останній не може нести відповідальність.

За вказаних обставин, захисник вважає, що у діях ОСОБА_1 , який притягається до адміністративної відповідальності, відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 КУпАП та ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його вину працівниками поліції не доведено належним чином, а представлені суду докази не є такими, що беззаперечно підтверджують винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 КУпАП та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дані письмові пояснення долучені до матеріалів справи.

Вислухавши пояснення захисника ОСОБА_1 адвоката Сененко К.В., ознайомившись із змістом поданих нею письмових пояснень про закриття адміністративних проваджень, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 2 статті 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

З огляду на те, що правопорушення за ст. 126 КУпАП не носить характеру триваючого, на даний час закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ч. 2 статті 38 КУпАП.

Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Між тим, п. 7 ст. 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, формулювання абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Отже, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи у вчиненні інкримінованого діяння, є саме постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

На підтвердження наведеного суд вважає за необхідне зіслатися на зміст частини другої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, а також на положення частини першої статті 62 Конституції України, згідно яких особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Аналіз положень частини 2 статті 38 та пункту 7 статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку про те, що в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю без з`ясування обставин, передбачених ст. 280 КУпАП, у тому числі винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що також узгоджується із вимогами ст. 284 КУпАП, за змістом якої суд у резолютивній частині постанови повинен викласти тільки одне із передбачених цією статтею рішень: про накладення адміністративного стягнення чи про закриття.

Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, наведеній у постанові від 08 серпня 2017 року в справі № 6-15341ск06.

Відтак, після спливу строків, передбачених ст. 38 КУпАП, суд позбавлений можливості досліджувати та давати будь-яку оцінку доказам у справі, а також встановлювати наявність вини особи у скоєному.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11, п. 137, від 09 січня 2013 року, зазначає, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

Як встановлено з матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, датою вчинення правопорушення є 15 березня 2024 року, тобто на момент розгляду судом адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП сплинув строк накладення адміністративного стягнення, а тому провадження по справі підлягає закриттю.

Крім того, протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 703109 від 15 березня 2024 року ОСОБА_1 інкриміновано порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 130 КУпАП.

Так, п. 2.5 Правил дорожнього руху України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дії ОСОБА_1 за даним протоколом про адміністративне правопорушення суд кваліфікує за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наступними доказами у справі:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 703109 від 15 березня 2024 року;

- даними акта огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

- даними направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 15 березня 2024 року;

- рапортом поліцейського взводу № 1 роти № 4 батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Руслана Жадана від 15 березня 2024 року;

- рапортом ДОП СДОП ЧРУП ГУНП в Черкаській області лейтенанта поліції Максима Романенка від 15 березня 2024 року;

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 15 березня 2024 року;

- довідкою старшого інспектора з ОД відділу АП УППП в Черкаській області майора поліції Романа Бойка від 15 березня 2024 року про не отримання ОСОБА_1 посвідчення водія;

довідкою старшого інспектора з ОД відділу АП УППП в Черкаській області майора поліції Романа Бойка від 15 березня 2024 року;

- дослідженим у судовому засіданні відеозаписом з бодікамери працівника поліції від 15 березня 2024 року, на якому зафіксовано, що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення оформлені відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1452/735 від 09.11.2015, а також Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1376 від 06.11.2015.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи.

Водночас, суд зауважує, що за змістом ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан наркотичного сп`яніння. Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

З досліджених у судовому засіданні відеозаписів з бодікамери працівників поліції від 15 березня 2024 року, встановлено, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції 15 березня 2024 року о 00 годин 20 хвилин на автомобільній дорозі Золотоноша Черкаси Сміла Умань 40 кілометр, на блокпосту (Черкаський район Черкаської області), та поліцейськими були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння у водія, після чого водію було запропоновано пройти огляд на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер, на що він відмовився, тоді ОСОБА_1 було запропоновано проїхати у лікарню для проходження медичного огляду, на що також водій відмовився.

Крім того, суд зауважує, що поведінка ОСОБА_1 , яка зафіксована на переглянутих відеозаписах події, дійсно свідчить про його ухилення від проходження огляду на стан сп`яніння.

З урахуванням наведеного, суд констатує, що працівниками поліції дотримано вимоги статті 266 КУпАП.

У відповідь на доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не керував та не був водієм автомобіля марки «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_2 , суд зауважує, що на відеозаписах з бодікамери поліцейського зафіксовано, як ОСОБА_1 а саме: на відеозаписі № 473274 від 15 березня 2024 року, час 00:58:23, говорить: «Я з вул. Нечуя-Левицького виїхав. Людина відкривала двері і каже підвези, ні я кажу, і поїхав».

Таким чином, доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Посилання захисника на те, що в матеріалах справи відсутній відеозапис з бодікамер працівників поліції, який би підтверджував факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, суд відхиляє з огляду на те, що, чинним законодавством для встановлення обставин справи, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, не вимагається проведення повної відеофіксації, при цьому наявні фрагменти відеозапису достовірно підтверджують той факт, що ОСОБА_1 керував автомобілем.

При цьому, стороною захисту не наведено жодних обставин, які б спростовували достовірність даних, відображених на відеозаписах.

Також, посилання адвоката на практику судів апеляційної інстанції суд до уваги не бере, оскільки обов`язкове значення для суду мають лише правові позиції Верховного Суду.

Досліджені та перевірені судом обставини поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та узгоджуються із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів.

Вищевикладене свідчить про те, що Національною поліцією дотриманий порядок доказового забезпечення, що передбачає належний рівень доказування стосовно доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року, § 58).

При цьому, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами.

За змістом частини 1 статті 15 КУпАП за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

При визначенні адміністративного стягнення ОСОБА_1 суд враховує характер вчиненого ним правопорушення, особу правопорушника та ступінь його вини.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_1 , суд не вбачає.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що до ОСОБА_1 необхідно застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Водночас, відсутність у ОСОБА_1 посвідчення водія не виключає можливість застосування до нього такого стягнення, як позбавлення права керування т/з (правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.09.2023, справа № 702/301/20).

При цьому, суд зазначає, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП не має альтернативи та передбачає адміністративне стягнення для водіїв у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Крім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП та Закону України «Про судовий збір», із ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 34, 35, 36, 38, ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130, ст.ст. п. 7 ст. 247, 283-285 КУпАП, суддя -

у х в а л и в :

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить суму 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить суму 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Роз`яснити особі до якої застосовано адміністративне стягнення, що відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана до судової палати у кримінальних справах Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: В. В. Морозов