Провадження по справі № 3/522/651/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Іванов В.В., за участю осоюи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 212342 від 25.10.2023 року вбачається, що 25.10.2023 року о 16 год. 00 хв., громадянка ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Грецька площа, 6/4 в галереї ТЦ «Афіни» вчинила дрібну крадіжку в магазині «Єва», про що складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 212343 від 25.10.2023 року, після чого вчинила злісну непокору законним вимогам поліції, а саме хапала за фірмовий одяг, намагалася з місця події піти, виражалася нецензурною лайкою в бік працівників поліції, на зауваження не реагувала, чим посягала на встановлений порядок управління, за що передбачена відповідальність ст.185 КУпАП.

В судовому засіданні особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вину у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП не визнала, просила провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Також зазначила, що ІПП в Одеській області ОСОБА_2 по відношенні до неї поводив себе зухвало, без причини ображав її.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 212342 від 25.10.2023 року та додані до нього матеріали справи, суд приходить до висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст.280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться щодо особи правопорушника і в межах, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення.

У відповідності до вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходам впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставі і в порядку встановленому законом, а застосування заходів адміністративного впливу проводиться в межах компетенції того органу, який його застосовує у точній відповідності із законом.

Частиною 1 статті 256 КУпАП визначені вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення, а саме в ньому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Диспозицією ст.185 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Таким чином, ст.185 КУпАП встановлює відповідальність лише за пасивну поведінку правопорушника та не охоплює активні дії, пов`язані з вчиненням опору представникам влади. Тобто, необхідно відрізняти злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського від опору, який проявляється в активній протидії, яка перешкоджає нормальній діяльності працівників поліції.

Обов`язковим елементом об`єктивної сторони складу цього адміністративного правопорушення є наявність законного розпорядження або вимоги працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків чи інших вищеперерахованих осіб, у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку. Правопорушення вважається закінченим з моменту виникнення злісної непокори законним розпорядженням або вимогам поліцейського.

Згідно з положеннями ст.185 КУпАП і роз`ясненнями, викладеними у пунктах 7, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 червня 1992 року №8 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», передбачений зазначеною статтею склад правопорушення наявний, якщо не виконуються законні розпорядження або вимога працівників міліції чи іншої названої в цій статті особи, що бере участь в охороні громадського порядку, тобто такі, що ґрунтуються на законі і пред`явлені при виконанні зазначеними особами обов`язків по охороні громадського порядку.

Системний аналіз норм КУпАП, з урахуванням позиції Верховного Суду України, висловленої в Узагальненні «Практика розгляду судами справ про адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління (статті 185-185-2 КпАП)» вказує, що дане правопорушення обов`язково передбачає наявність правомірної вимоги поліцейського, саме законної, адже його вимоги та розпорядження - акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, - мають бути законодавчо обґрунтовані, зокрема, про перебування його при виконанні службових обов`язків мають свідчити установлена форма одягу, нагрудний знак, а також пред`явлене відповідне посвідчення, у зв`язку з чим у протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути відображені які саме законні вимоги були висунуті поліцейським, дані про те, що він знаходився при виконанні службових обов`язків та пред`явлення ним правопорушнику відповідного посвідчення, яке саме правопорушення законно вимагав припинити поліцейський, який поліцейський висував таку вимогу, його прізвище, ім`я та по-батькові, посада.

Із формулювання суті адміністративного правопорушення, яке наведена у зазначеному протоколі, не вбачається того факту, що ОСОБА_1 вчинила саме злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Так, в порушення вищевказаних норм закону, в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 повно та всебічно не зазначено суть правопорушення та в чому воно полягає, не зазначено розпорядження або вимога поліцейського, якій ОСОБА_1 не підкорилась, суть цієї вимоги (вербальної команди), кількість вказаних вимог (розпоряджень), та обставини, за яких її було висунуто, зокрема чи була вона наполегливою, неодноразово повтореною законною вимогою, яке вчинялось адміністративне правопорушення та чи було це правопорушення зафіксоване відповідним процесуальними рішеннями (складення протоколу, постанови), що позбавляє суд можливості здійснити їх оцінку в тому числі на предмет законності. За відсутності в матеріалах справи даних про те, що працівники поліції висували ОСОБА_1 законне розпорядження або вимогу при виконанні ними службових обов`язків, у суду відсутні підстави для визнання особи винною у вчиненні злісної непокори законному розпорядженню або вимозі працівників поліції. За вказаних обставин слід вважати, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. Разом з тим, суд не може вийти за межі, встановлені протоколом про адміністративне правопорушення.

Також, не підтверджується доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП належними, допустимими та достовірними доказами, які були надані суду.

Згідно п.п. 1, п.2 розділу 1 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року №1026 (далі Інструкція), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється, зокрема з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Відповідно до п.5 розділу 2 Інструкції включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища.

Так, на підтвердження змісту протоколу про адміністративне правопорушення, до суду надано відеозапис, напрацьований УПП в Одеській області. Сам по собі відеозапис не містить вчинення ОСОБА_1 злісної непокори, чи хапання нею за форменний одяг поліцейського, висловлювання нецензурною лайкою, тощо.

Однак, при дослідженні відеозапису, судом встановлено, що ІПП в Одеській області ОСОБА_2 , вів себе з порушенням норм професійної етики, не контролюючи свою поведінку та емоції, поводив себе зухвало, з використанням ненормативної лексики висловлював свою неповагу до особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Інші докази винуватості ОСОБА_1 у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають складу правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП та не підтверджуються доказами, наявними в справі. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КпАП.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)». Таким чином, суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні було досліджено відеозапис, напрацьований УПП в Одеській області, на якому не зафіксований факт злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського.

Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчинення адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено перед судом. Суд також не має права самостійно вишукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином перебиратиме на себе функції обвинувача, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 62 Конституції України визначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено і в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до однозначного висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, у зв`язку із чим ОСОБА_1 не підлягає адміністративній відповідальності за ст.185 КУпАП і, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 221, 247, 280, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси Віктор ІВАНОВ