ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2837/24 Справа № 199/7871/24 Суддя у 1-й інстанції - ВОРОБЙОВ В. Л. Суддя у 2-й інстанції - Мазниця А. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуособи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у розмірі 605 гривень 60 коп, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно із постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2024 року, 25.09.2024 року близько 00-07 години ОСОБА_1 , за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, 11к, керував транспортним засобом Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу ALCOTEST DRAGER 6820, результат позитивний 1,67 %, тест № 3090.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що оскаржувана постанова суду є незаконною та необгрунтованою, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку із чим остання підлягає скасуванню.

Вказує на те, що матеріали провадження не містять доказів того, що він дійсно керував автомобілем, а наявний відеозапис підтверджує, що автомобіль поліцейськими не зупинявся.

Зазначає, що працівниками поліції було порушено процедуру проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки будь-яких ознак такого стану він не виявляв, йому не було належним чином запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, та фактично нав`язано пройти огляд на місці за допомогою приладу Драгер і повідомлено про складання протоколу.

Вказує, що огляд на стан сп`яніння проведено з істотними порушеннями, оскільки не було надано свідоцтво про державну реєстрацію приладу та його повірку, не проінформовано про порядок застосування технічного засобу. Також відсутні докази того, що при експлуатації газоаналізатору був використаний оригінальний мундштук. Крім того зазначає, що використаний прилад вимірює вміст алкоголю у повітрі, що видихається, але не в крові особи, яка оглядається.

Вважає, що поліцейськими було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку із чим він вважається недійсним, а протокол є недопустимим доказом.

ОСОБА_1 та його захисник Неруш О.В. у судове засідання суду апеляційної інстанції повторно не з`явилися, про місце, дату та час судового розгляду повідомлялися, про причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим на підставі ч. 6 ст. 294 КУпАП апеляційний розгляд здійснено за їх відсутності.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського; результатом огляду із використанням алкотесту Драгер 6820, згідно із яким ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат вимірювання склав 1,67 проміле; актом огляду водія на стан сп`яніння; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вказані положення кореспондують положенням п. 2.9. Правил дорожнього руху України, згідно із якими водієві забороняється зокрема керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Аналізуючи матеріали справи, суд апеляційної інстанції, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що наявність у діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом належними доказами, зокрема результатом алкотесту Драгер 6820, згідно із яким ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат склав 1,67 проміле, що значно перевищує допустиму норму, та відеозаписом.

Апеляційним судом не встановлено допущених під час складання протоколу про адміністративне правопорушення істотних порушень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, встановленого Інструкцією, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735.

Що стосується доводів апелянта про те, що поліцейськими перед проведення огляду на стан сп`яніння не було роз`яснено процедуру застосування технічного приладу і не надано сертифікату відповідності, то вони є необгрунтованими, оскільки згідно із відеозаписом ОСОБА_1 добровільно погодився на проходження огляду на стан сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер, при цьому працівником поліції останньому було роз`яснено процедуру та методику його проведення та ОСОБА_1 пройшов огляд, результат якого склав 1,67 проміле, під час огляду останньому було надано запакований мундштук.

ОСОБА_1 протягом всього часу спілкування з поліцейськими та під час складання протоколу не виразив своєї незгоди із результатом огляду, не повідомив їх про бажання оглянути сертифікат відповідності приладу, погодився з результатом тесту. Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що під час спілкування зі співробітниками поліції, зафіксованого відеозаписом, ОСОБА_1 зазначив, що вранці пив.

Крім того, з протоколу вбачається, що ОСОБА_1 підписав його без зауважень, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними та будь якими відомостями не підтверджуються.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявними матеріалами не підтверджується факт керування ОСОБА_1 автомобілем, є необгрунтованими, оскільки із наявного відеозапису вбачається, що працівник поліції підійшов до автомобіля, на місці водія якого перебуває ОСОБА_1 , а інші особи у його салоні відсутні, та запитав про наявність документів, при цьому під час спілкування з адвокатом по телефону ОСОБА_1 повідомляє, що він рухався з м. Покровська до дружини у м. Кривий Ріг. Крім того, після проходження огляду ОСОБА_1 уточнює у співробітника поліції, коли він зможе рухатись далі на автомобілі. З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що факт керування ОСОБА_1 автомобілем підтверджується поза розумним сумнівом.

Що стосується доводів апелянта про те, що працівниками поліції не було виявлено ознаки сп`яніння у ОСОБА_1 та не роз`яснення йому підстав для проходження огляду, то слід зазначити, що наявні матеріали провадження у своїй сукупності містять дані стосовно обсягу виявлених у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, і саме ці дані знаходять своє відображення в рапорті поліцейського та акті огляду, при цьому на відеозаписі працівник поліції повідомляє водію ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та роз`яснює процедуру та методику його проведення, після чого ОСОБА_1 пройшов огляд.

Крім того, відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735, встановлення наявності або відсутності у водія ознак сп`яніння, а також прийняття рішення про необхідність проходження водієм відповідного медичного огляду або про відсутність такої необхідності, віднесені до виключної компетенції поліцейських уповноваженого підрозділу Національної поліції України.

За змістом п. 2.5. ПДР будь-які особисті міркування водія, зокрема суб`єктивна оцінка ним власного стану та його зовнішніх проявів, не є підставою для відмови від проходження запропонованого працівником поліції медичного огляду на стан сп`яніння, обов`язковість якого встановлена законодавством.

Стосовно доводів апелянта про те, що працівниками поліції не було забезпечено проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, слід зазначити, що згідно із відеозаписом після проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер, результат якого склав 1,67 проміле, ОСОБА_1 погодився з ним і не виразив сумнівів у його правильності, а тому у працівників поліції не було підстав для направлення його до медичного закладу.

Інші доводи апелянта суд апеляційної інстанції розцінює як такі, що мають формальний характер, не спростовують підстав для притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та спрямовані на ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

При розгляді справи судом істотних порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову місцевого суду залишити без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду А.А. Мазниця