ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» червня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

у складі: головуючої судді Фаріонової О. М.

за участю секретаря Чистої В. В.

особи, яка притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

потерпілого ОСОБА_2

представника потерпілого - адвоката Хлівицької О. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_2 адвоката Хлівицької О. В., на постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 квітня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Згідно постанови судді, 13 лютого 2024 року о 10:00 годині, за адресою: вул. Надпрудна, 54, в м. Миколаєві, ОСОБА_1 вигулювала зареєстровану собаку породи «Середньоазійський вівчар» без намордника, в результаті чого собака вкусив ОСОБА_2 за палець руки, чим спричинено шкоду здоров`ю останньому. Своїми діями ОСОБА_1 порушила правила утримання собак та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 154 КУпАП.

В апеляційній скарзі представник потерпілого адвокат Хлівицька О. В., просить постанову скасувати частково, винести нову постанову, якою визнати винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн. з конфіскацією тварини: собаки породи Середньоазійський вівчар, білого окрасу по кличці ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судові витрати за подання апеляційної скарги та витрат на правову допомогу віднести за рахунок ОСОБА_1 .

Зазначила, що в оскаржуваній постанові при накладенні адміністративного стягнення, суд вважав за необхідне накласти на ОСОБА_1 штраф без конфіскації тварини, оскільки вказана собака не належить ОСОБА_1 .

Вказала, що відсутні будь-які документи, які б свідчили, що ОСОБА_4 (донька ОСОБА_1 , особи, яка притягується до адміністративної відповідальності), є власником собаки породи середньоазійської вівчарки (туркменський алабай).

Зазначила, що відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 від 13.02.2024, вона зазначила: «Хочу додати, що я маю собаку породи «Алабай» окрас «білий», якого звати Бакс. Собаку я придбала три року тому» (дослівно).

Вважає, що ОСОБА_1 підтвердила той факт, що одним з власників собаки породи середньоазійської вівчарка (туркменський алабай), якою вчинено напад на потерпілого, є саме вона. При цьому, вже під час перебування справи в суді, ОСОБА_1 в письмових поясненнях зазначила про те, що вказана собака не її, а її доньки ОСОБА_4 , але будь-яких підтверджуючих документів не надала. Зазначила, що в матеріалах справи міститься Міжнародний ветеринарний паспорт, виданий на собаку ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стать чоловіча, порода Середньоазійський вівчар, відповідно власник собаки не зазначений.

На думку апелянта, для уникнення відповідальності, передбаченою ч. 3 ст. 154 КУпАП та конфіскації тварини, ОСОБА_1 навмисно надала до суду письмові пояснення, що вона не є власником собаки.

Просить звернути увагу, що санкція ч. 3 ст. 154 КУпАП передбачає накладення адміністративного стягнення у виді штрафу саме з конфіскацією тварини, тобто застосування додаткового стягнення в даному випадку є обов`язковим та безальтернативним.

Також додає, що вже після вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, вона та її члени родини продовжують порушувати Закон України «Про захист тварин від жорстокого поводження», прив`язують собаку на вулиці, тобто за межами їх домогосподарства біля дерева на мотузці (а не на повідку), де собака може знаходитись декілька днів. При цьому, їй не влаштоване місця для укриття під час дощу та морозу, вона лежить на землі, та до неї є загальний доступ громадян, в тому числі дітей, які живуть поруч.

Зазначила, що потерпілий неодноразово звертався до ОСОБА_1 та членів її родини з проханням забезпечити перебування собаки на власному подвір`ї, а під час перебування в громадських місцях, забезпечити собаку намордником та повідком. Але особисті звернення потерпілого та інших сусідів по вулиці, ОСОБА_1 та членами її родини ігноруються.

Також, посилаючись на норми КАС України, апелянт просить всі витрати за подання апеляційної скарги та витрати на правову допомогу віднести за рахунок ОСОБА_1 .

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає постанову судді законною та обґрунтованою, просить залишити її без змін.

Щодо обставин події пояснює, що 13.02.2024, її чоловік - ОСОБА_5 , прив`язав на залізний цеп зі шкіряним поводком зареєстровану собаку породи «середньоазіатський вівчар» по кличці «Бакс», що належить її доньці ОСОБА_4 до дерева. До найближчого сусіднього дому було метрів за 100 та собака була на прив`язі, на собаку не був надягнений намордник. Поруч з собакою залишився її батько ОСОБА_6 , який рубав гілки дерев.

Зазначила, що приблизно о 10:00 год. ОСОБА_2 йшов зі своїми собаками на прогулянку. Вони проходили приблизно в метрах 30 від прив`язаної собаки ОСОБА_7 . Першим йшов ОСОБА_2 , через метрів 5-10 за ним шли його собаки без поводків та намордників, хоча одна з собак ОСОБА_2 відноситься до переліку небезпечних порід собак. Коли повз ОСОБА_7 пройшов ОСОБА_2 , то Бакс на нього навіть не відреагував, так як собака дуже добра. Але Бакс почув, що за ОСОБА_2 йде собака жіночої статі, та почав вириватися до неї. Від потужного натиску ОСОБА_7 , шкіряний ремінь порвався та він побіг до собаки жіночої статі, що належить ОСОБА_2 .

Просить звернути увагу, що Бакс побіг не до ОСОБА_2 , а до його собаки. В цей час ОСОБА_2 достав ніж, та ним вдарив в бік (під ребро) собаку ОСОБА_7 , хоча в той же час до них поспішав її батько ОСОБА_6 з метою забрати ОСОБА_7 . Після отримання удару ножом Бакс інстинктивно мотнув головою в бік удару. Але, чи вкусив (Бакс) в той час ОСОБА_2 або він сам поранився ножем, не відомо.

Зазначила, що після цього, ОСОБА_6 завів пораненого собаку в двір, а на місце інциденту вийшли її чоловік ОСОБА_8 та донька ОСОБА_4 . Чоловік одразу запропонував ОСОБА_2 допомогу, але той від допомоги категорично відмовився та почав ображати нецензурними словами та погрожував чоловіку фізичною розправою, кажучи: «Я заріжу тебе і твою собаку». Свідками цього були ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та сусідка ОСОБА_9 .

Вказала, що ступінь отриманої ОСОБА_2 травми внаслідок нібито укусу собаки Бакса, вона та члени її родини не бачили. Вони бачили тільки палець руки, з якого текла кров. Отримана ця травма в результаті укусу собаки чи в результаті необережного погодження з ножем, їй невідомо.

Також просить звернути увагу, що весь інцидент був записаний ОСОБА_2 на камеру. Але суду першої інстанції у виді доказів були надані тільки деякі фрагменти запису, які були вигідні ОСОБА_2 , а не весь запис з початку і до кінця конфлікту.

Також зазначає, що в апеляційній скарзі багато неправдивої інформації. Вказала, що собака цілеспрямовано на ОСОБА_2 не нападала, а нанесла йому травму після отримання удару ножем.

Також вказує, що собаку вона та члени родини ніколи не прив`язували на мотузку. У собаки є поводок, цеп, два намордника та ошийник. Собака утримується належним чином. У дворі їх домогосподарства для собаки оборудований спеціальний критий вольєр з утепленою будкою. Після вищезазначеного інциденту більше ніхто з членів її родини жодного разу не прив`язував собаку за межами домогосподарства, що можуть підтвердити сусіди, що проживають поруч.

Зазначає, що протягом останнього року у неї та членів її родини були суперечки зі ОСОБА_2 , але не з приводу утримання собаки.

Також додає, що собака ОСОБА_3 дуже добра та неагресивна, що можуть підтвердити сусіди, працівники ветеринарної клініки, де Баксу надавали медичну допомогу після отримання травми ударом ножа, працівники швидкої допомоги, що надавали медичну допомогу ОСОБА_2 . Бакс є собакою усієї родини, але офіційно - це собака її доньки ОСОБА_4 .

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення потерпілого ОСОБА_2 та його представника - адвоката Хлівицької О. В. на підтримку апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_10 проти апеляційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Згідно приписів ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не дотримався в повній мірі.

Висновки судді щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Диспозицією ст. 154 КУпАП передбачена відповідальність за утримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях, а також неприбирання власником тварини її екскрементів під час перебування тварини у громадському місці (крім вигулювання у спеціально відведених для цього місцях).

Частина 3 статті 154 КУпАП передбачає відповідальність за ці ж дії, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну.

Так, судом правильно встановлено, що ОСОБА_1 вигулювала зареєстровану собаку породи «Середньоазійський вівчар» без намордника, в результаті чого собака вкусив ОСОБА_2 за палець руки, чим спричинено шкоду здоров`ю потерпілому.

Вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №984899 від 26.02.2024, в якому вказані обставини вчинення адміністративного правопорушення, а саме: 13.02.2024 о 10:00 год., за адресою: вул. Надпрудна, 54, в м. Миколаєві, ОСОБА_1 вигулювала зареєстровану собаку породи «Середньоазійський вівчар» без намордника, в результаті чого собака вкусив ОСОБА_2 за палець руки, у зв`язку з чим спричинено шкоду здоров`ю останньому;

- заявою ОСОБА_2 до поліції, згідно якої він просить притягнути до відповідальності його сусіда ОСОБА_11 , який не дотримався правил утримання та вигулу собак, внаслідок чого собака вкусила його за руку;

- письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_2 , згідно яких він 13.02.2024 прогулювався зі своїми собаками та побачив собаку породи Алабай, яка була без намордника, прив`язана мотузкою до дерева, та поводила себе дуже агресивно. В подальшому проходячи повз цієї собаки, на відстані близько 10 м, мотузка, на якій собака була прив`язана порвалась та собака кинулась на нього, внаслідок чого вкусила за фалангу вказівного пальця руки;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 , в яких вона зазначила, що має собаку породи Алабай. 11.02.2024 вона прив`язала собаку до дерева біля свого будинку, близько 20 м від хвіртки. В подальшому, 13.02.2024 їй стало відомо, що собака порвав шкіряний ремінь на шиї та побіг в сторону їх сусіда ОСОБА_12 з його собаками, а ОСОБА_12 наніс собаці удар ножем;

- ветеринарним паспортом, згідно якого собака по кличці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чоловічої статті має породу «середньоазіатський вівчар»;

- рапортом, згідно якого 13.02.2024 зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що за адресою: вул. Надпрудна, 54, собака покусала (алабай, сусідська собака), порвала руку, заявник ОСОБА_2 ;

- рапортом поліцейського, відповідно якого 13.02.2024 о 10:00 год., за адресою: вул. Надпрудна, 54, в м. Миколаєві, ОСОБА_1 вигулювала зареєстровану собаку породи «Середньоазійський вівчар» без намордника, в результаті чого собака вкусив громадянина ОСОБА_2 за палець руки, спричинивши шкоду його здоров`ю;

- довідкою №312 від 13.02.2024, виданою ОСОБА_2 , згідно якої встановлений діагноз: укушена рана ІІ пальця лівої кісті та призначені рекомендації для лікування.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведені докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими, підстави ставити під сумнів їх достовірність відсутні, а тому в своїй сукупності підтверджують обставини, встановлені в судовому засіданні.

Згідно положень ст. ст. 1, 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» собаки відносяться до домашніх тварин. Правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування.

У відповідності до положень ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» особи, які утримують домашніх тварин, мають право з`являтися з ними поза місцями їх постійного утримання (супроводжувати їх). Особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити: безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; наявність повідка для здійснення вигулу собак та інших домашніх тварин, які можуть становити небезпеку для життя чи здоров`я людини, поза місцем постійного утримання таких тварин, а також намордника на собаках порід, що включені до Переліку небезпечних порід собак, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.

Згідно Переліку небезпечних порід собак, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1164, собаки породи «Середньоазійський вівчар (алабай, вовкодав середньоазіатський)» відносяться до небезпечних.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 154 КУПАП.

Ці висновки суду апелянтом не оспорюються. Представник потерпілого адвокат Хлівицька О. В., оспорює постанову суду в частині накладення адміністративного стягнення, зокрема, не застосування конфіскації тварини. Щодо цих доводів апелянта, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, санкцією ч. 3 ст. 154 КУпАП передбачено накладення адміністративного стягнення у виді штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин.

Суд, вирішуючи питання щодо накладення адміністративного стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 154 КУпАП, вважав за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та без конфіскації тварини, оскільки, за висновками суду, вказана собака не належить ОСОБА_1 , а доказів про інше, матеріали справи не містять.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апелянта, що відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 від 13.02.2024, вона зазначила: «я маю собаку породи «Алабай» окрас «білий», якого звати Бакс. Собаку я придбала три року тому» (дослівно).

Тобто, ОСОБА_1 підтвердила той факт, що одним з власників собаки породи середньоазійський вівчар, яка вчинила напад на потерпілого, є саме вона. При цьому, вже під час перебування справи в суді, ОСОБА_1 в письмових поясненнях зазначила про те, що вказана собака не належить їй, а належить її доньці ОСОБА_4 .

В матеріалах справи міститься Міжнародний ветеринарний паспорт, виданий на собаку ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стать чоловіча, порода середньоазійський вівчар, відповідно власник собаки не зазначений (незаповнена графа).

До заперечень на апеляційну скаргу ОСОБА_1 надала ветеринарний паспорт, в якому в графі ім`я та прізвище власника собаки зазначається ім`я її доньки, а саме ОСОБА_4 .

Також з пояснень ОСОБА_1 в запереченнях на апеляційну скаргу вбачається, що Бакс є собакою усієї їхньої родини, але офіційно це собака її доньки ОСОБА_4 , бо його їй подарували друзі.

Разом з тим, відповідальність за ст. 154 КУпАП несуть не тільки безпосередні власники тварин, а особи які їх утримують чи супроводжують.

Також ОСОБА_1 підтвердила, що їх собака породи «Середньоазійський вівчар», є собакою усієї родини. Окрім того, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 та вони проживають однією родиною в одному житловому будинку, та відповідно собака є їх спільною власністю.

За такого, висновки суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для конфіскації тварини, оскільки вона не є власністю ОСОБА_1 , є необґрунтованими та не відповідають закону, оскільки санкція ч. 3 ст. 154 КУпАП передбачає накладення адміністративного стягнення у виді штрафу саме з конфіскацією тварини, тобто застосування додаткового стягнення в даному випадку є обов`язковим та безальтернативним.

Враховуючи викладене, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, з винесенням нової постанови, якою слід накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з конфіскацією тварини.

Щодо доводів апелянта про стягнення витрат за подання апеляційної скарги та витрат на правову допомогу з ОСОБА_1 , то ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відшкодування зазначених витрат не передбачено КУпАП.

Тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_2 адвоката Хлівицької О. В., задовольнити частково.

Постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Винести нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700 грн. з конфіскацією тварини собаки породи Середньоазійський вівчар, білого окрасу, по кличці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В частині вимог про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат за подання апеляційної скарги та витрат на правову допомогу - відмовити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Фаріонова