Справа № 761/1850/24
Провадження № 3/761/865/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Циктіч Віталій Михайлович, розглянувши матеріали щодо гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, який мешкає за адресою - АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий, про адміністративну правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП,

у с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 21.12.2023 гр. ОСОБА_1 21.12.2023, приблизно о 19.55 год. керував автомобілем «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у м. Києві проспектом Берестейським з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився.

На думку особи, яка склала протокол, вказаними діями гр. ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), що тягне відповідальність, передбачену ч.1 ст.130КУпАП.

Гр. ОСОБА_1 у судові засідання 20.03.2024 та 12.04.2024 не прибув, про поважність причини неявки не повідомив.

У судове засідання гр. ОСОБА_1 викликався шляхом направлення судової повісток на зазначену зі слів останнього у протоколі адресу, однак повістка гр. ОСОБА_1 не отримана, останній до суду не прибув.

Крім того, захисник Луценко С.О., будучи також належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, до суду не прибув.

Суддя враховує, що відповідно ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Смірнов проти України», у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється у залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Також у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З викладеного витікає, що судом вжиті необхідні заходи для забезпечення участі гр. ОСОБА_1 у розгляді справи, тому наведені вище обставини дають підстави для висновку про свідоме ухилення гр. ОСОБА_1 від явки до суду.

Крім того, захисник Луценко С.О., будучи також належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, до суду не прибув.

Суддя, дослідивши матеріали справи - протоколи про адміністративні правопорушення від 17.12.2022 серії ААД № 465430 та серії ААД № 465431, які складені уповноваженою особою, схему ДТП, відеозапис з нагрудних камер № 470792, 472545, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Реалізація вказаного завдання здійснюється шляхом оцінки судом доказів, якими у силу ст. 251 КУпАП можуть бути будь-які фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні.

До таких доказів закон відносить пояснення свідків, висновки експертів, показання технічних приладів та засобів, відеозаписів тощо.

Зазначені положення закону передбачають, що особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, піддає відповідній правовій оцінці докази, які містяться у матеріалах справи. Дослідження та врахування саме цих доказів має привести до обґрунтованого висновку про винуватість особи.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення гр. ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Вказаний пункт ПДР передбачає, що водій повинен на вимогу працівника правоохоронного органу пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Таким чином, наданими суду матеріалами має бути доведено, що під час зупинки транспортного засобу під керуванням гр. ОСОБА_1 , у останнього були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, однак на пропозицію працівника поліції водій відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

У силу рішення Європейського суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» адміністративні правопорушення, за які передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, є по своєму змісту кримінально-правовими, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Європейською Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, викладених у Рекомендації NoR (91), зокрема: особа, яка притягається до відповідальності має право отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; тягар доказування, який покладений на відповідний адміністративний орган, є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

З наведеного витікає, що обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Суд не має права самостійно збирати додаткові докази, витребовувати документи, отже, судом рішення приймається виключно на підставі даних адміністративного протоколу та доказів, які підтверджують або спростовують викладені у протоколі обставини інкримінованого порушення.

З наданих суду матеріалів вбачається, що працівниками патрульної поліції 21.12.2023 складений протокол за фактом відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доказом, zrbq на думку працівників поліції, підтверджує наявність у діях гр. ОСОБА_1 ознак інкримінованого йому правопорушення, є долучений до протоколу рапорт інспектора поліції та відеозапис.

У той же час, з рапорту інспектора УПП у м. Києві Соболя Ю. вбачається, що під час несення служби екіпаж поліції виявив за адресою - м. Київ, просп. Берестейський, 11-Б, автомобіль «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з механічними пошкодженнями. Поруч з автомобілем виявлений гр. ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

Таким чином, зазначений рапорт працівника поліції свідчить, що автомобіль «Мерседес» виявлений екіпажем поліції у нерухомому стані за вказаною вище адресою, поруч з яким перебував ОСОБА_1 .

Крім того, дослідженням відеозапису з нагрудних камер № 473618 та № 473973 також встановлено, що останній не фіксує момент зупинки водія ОСОБА_1 , оскільки на відео автомобіль «Мерседес» перебував у нерухомому стані з вимкненим двигуном. Гр. ОСОБА_1 перебував поруч з автомобілем.

Таким чином, враховуючи долучені працівниками поліції до протоколу документи та відеозапис, який не відображає моменту зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та не містить доказів щодо керування останнім транспортним засобом, суддя дійшов висновку про обґрунтованість сумніву щодо наявність у діях ОСОБА_1 ознак інкримінованого його правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться виключно на її користь. Тобто, суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, відповідно до якої у справі «Кобець проти України» ЄСПЛ зазначив, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом».

Відповідно до зазначеної правової позиції «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Отже, дослідивши наявні у справі докази, суддя дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки належних і достовірних доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні цього правопорушення суду не надано.

Враховуючи наведене, суддя дійшов висновку про недоведеність вини гр. ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 247, 283, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити через відсутність у його діях події та складу вказаних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представникомупродовж десяти днів з дня її винесення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Суддя В.М.Циктіч